КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2019 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач ОніщукМ.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Горбачова І.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_3,

представника позивача ОСОБА_4,

відповідача ОСОБА_5,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 вересня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених вимог вказувала, що відповідно до договору купівлі-продажу від 17.05.2008 вона є власником квартири АДРЕСА_1. 19.05.2016 з вини відповідача відбулося залиття квартири гарячою водою. Комісія у складі представників правління мікрорайону «Сирець» головного інженера ОСОБА_6, майстра т/д ОСОБА_7, слюсаря-сантехніка ОСОБА_8 обстежила квартиру позивача АДРЕСА_2 та склали відповідний акт де зазначили: в квартирі виявлено сліди залиття з вище розташованої квартири № 20. Залиття відбулось внаслідок аварійного пошкодження стояка ГВП в квартирі № 20 (порив самовільно перенесеного стояка ГВП). Дана квартира належить ОСОБА_5 Відповідач обіцяла зробити ремонт - усунути пошкодження, проте виплатила позивачу лише 2 000,00 грн. за ремонт санвузла та 15 000,00 грн. за зіпсований диван. Після залиття в квартирі позивача ще два місяці зі стелі текла вода, яка потрапила в порожнини будівельних плит. Позивач змушена була робити незапланований капітальний ремонт квартири, додатково проводити протигрибкові роботи, провести заміну покриття на підлозі, шпалер, плитки у ванній, дверей та повністю замінити меблі в квартирі. З метою оцінки завданого збитку позивач звернулась до суб'єкта оціночної діяльності - ПП «Аверті». Згідно звіту про оцінку майна від 08.06.2016 загальна величина розміру спричиненого майнового збитку, понесеного в результаті залиття квартири № 12 становить 105 315,00 грн. За надання послуг з незалежного експертного дослідження сплачено 3 000,00 грн. Після залиття квартири погіршився стан здоров'я позивача і вона була змушена звернутися за медичною допомогою до ТОВ «Медичний центр Достомед» та Українсько-німецького центру ортопедії, неврології і спортивної медицини «Flexis». В ТОВ «Медичний центр Достомед» позивачеві встановлено діагноз та призначено лікування, яке тривало більше місяця. За лікування позивачем було сплачено 2 288,00 грн. Українсько-німецьким центром ортопедії, неврології і спортивної медицини «Flexis» також поставлено позивачу діагноз та призначено лікування, вартість якого становила 2 625,00 грн., тривалість з 02.06.2016 по 07.06.2016. Крім того, відповідачем було спричинено і моральну шкоду, оскільки позивач відчував глибокий дискомфорт, зазнала значних моральних страждань, у зв'язку зі знищенням і пошкодженням майна, порушився її нормальний ритм життя. Зважаючи на те, що відповідач частково відшкодувала спричинені збитки, ОСОБА_3 просила суд стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду у розмірі 88 315,00 грн., витрати на лікування в сумі 4 913,60 грн., витрати з надання послуг незалежної експертизи у сумі 3 000,00 грн. та моральну шкоду у сумі 30 000,00 грн. (а.с. 3-5).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06.09.2018 позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 на відшкодування матеріальної шкоди суму у розмірі 88 315,00 грн., витрати на проведення оцінки у розмірі 3 000,00 грн., на відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн. та судовий збір у розмірі 1 617,55 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено (а.с. 216-222).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12.10.2018 виправлено описки у вищевказаному рішенні суду (а.с. 228-229).

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. Вказує, що судом першої інстанції не правильно встановлені обставини справи та не надано належної оцінки всім наявним у справі доказам, внаслідок чого суд дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позовних вимог. Зокрема зазначає, що оскільки стався прорив стояка ГВП, то вона не повинна нести відповідальність за заподіяну шкоду (а.с. 231-234).

Відповідач в судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просила її задовольнити.

Позивач та її представник в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували за її безпідставністю і необґрунтованістю та просили рішення суду залишити без змін, оскільки воно ухвалене з дотриманням вимог закону.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Частково задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з факту заподіяння позивачу майнової шкоди з вини відповідача.

Вказаний висновок суду є законним та обґрунтованим, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається та вірно встановлено судом першої інстанції, що позивач ОСОБА_3 проживає та є власницею квартири АДРЕСА_2.

У свою чергу відповідач ОСОБА_5є власницею та проживає у АДРЕСА_2.

Дані обставини не заперечуються учасниками процесу та підтверджуються наявними в матеріалах справи копіями правовстановлюючих документів.

19.05.2016 сталось залиття гарячою водою квартири АДРЕСА_2.

Комісія у складі представників правління мікрорайону «Сирець» головного інженера ОСОБА_6, майстра т/д ОСОБА_7, слюсаря-сантехніка ОСОБА_8 обстежила квартиру позивача АДРЕСА_2 та склали відповідний акт де зазначили: в квартирі виявлено сліди залиття з вище розташованої квартири № 20. Залиття відбулось внаслідок аварійного пошкодження стояка ГВП в квартирі № 20 (порив самовільно перенесеного стояка ГВП) (а.с. 11).

З акту від 26.05.2016, який затверджений Управителем мікрорайону «Сирець» (Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва) складений комісією у складі головного інженера ОСОБА_6, майстра т/д ОСОБА_7, слюсаря-сантехніка ОСОБА_8 після обстеження квартири відповідача вбачається, що при обстеженні виявлено, що 19.05.2016 в квартирі № 20 відбувся прорив стояка ГВП (стояк ГВП, зі слів мешканки, в квартирі самовільно перенесено попередніми власниками). Станом на 26.05.2016 власниками квартири № 20 за власні кошти проводиться заміна стояка ГВП та ХВП.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 звернулась до суб'єкта оціночної діяльності ПП «Аверті», яке діє на підставі відповідного сертифікату №16538/14 від 05.06.2014 та, 08.06.2016 уклала з уповноваженою особою підприємства договір на виконання незалежної оцінки майнового збитку, нанесеного в результаті залиття квартири АДРЕСА_1.

Зарезультатами проведення дослідження, яке проводилось 08.06.2016 складено звіт про оцінку майна, відповідно до якого сума збитку, спричиненого внаслідок залиття щодо нерухомого майна становить 78 667,00 грн., рухомого майна - 26 648,00 грн., а всього - 105 315,00 грн.

За надані послуги з проведення дослідження ОСОБА_3 було сплачено ПП «Аверті» суму у розмірі 3 000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України).

Відповідальність є наслідком вини та означає законне зобов'язання фізичної або юридичної особи відшкодувати завдані збитки іншій фізичній або юридичній особі згідно із певними правовими принципами та правилами. Це зобов'язання може бути передбачене в угоді (договірне зобов'язання) або в правовій нормі (недоговірне зобов'язання).

За правилами ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ч.4ст. 319 ЦК України власність зобов'язує.

Цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Обов'язок доказування розподіляється згідно із перерахованими нормами таким чином: позивач доказує наявність шкоди та її розмір, а відповідач - відсутність його вини в заподіянні шкоди.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності вини відповідача в заподіянні шкоди колегія суддів відхиляє, оскільки в процесі розгляду справи презумпція вини не спростована, належних та допустимих доказів на підтвердження факту того, що шкода завдана не з її вини, відповідачем не надано.

Як убачається з акту затвердженого управителем мікрорайону «Сирець» від 26.05.2016, залиття відбулось рано вранці 19.05.2016 внаслідок аварійного пошкодження стояка ГВП в квартирі № 20 (порив самостійно перенесеного стояка ГВП).

Зазначені події доводами апеляційної скарги не спростовуються.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем не пошкоджувався стояк ГВП, оскільки на дату залиття вона була відсутня вдома, відхиляються колегією суддів, оскільки для вирішення цієї справи обставина наявності або відсутності пошкодження стояка ГВП сама по собі доказового навантаження не несе. В даному випадкунеобхідним є встановлення джерела, з якого відбувся витік води, та того хто зобов'язаний забезпечувати справний стан технічних мереж, конструкцій чи приладів водопостачання, які стали джерелом витоку води. Матеріалами справи підтверджено, що витік води відбувся внаслідок прориву стояка ГВП у квартирі відповідача, який зобов'язанийзабезпечувати належний стан цього обладнання.

Твердження відповідача про те, що стояк був самовільно перенесений не нею, а попереднім власником квартири не підтверджено жодними належними доказами, а тому не може бути прийнятим до уваги.

Щодо незгоди скаржника із даними звіту про оцінку майна, який складений суб'єктом оціночної діяльності ПП «Аверті», слід зазначає наступне.

Відповідно дост. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних правта обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Тобто у контексті положень одного із основоположних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності сторін, вирішальним фактором є те, що подання доказів та доведення перед судом їх переконливості - є обов'язкомсторін. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.

Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип процесуальної рівності сторін передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (Dombo BeheerB.V. v. The Netherlands» від 27 жовтня 1993 р., заява № 14448/88).

Заперечуючи проти даних, вказаних у звіті про оцінку майна, відповідачем не наведено обґрунтованих доводів на спростування визначеного розміру матеріального збитку, при цьому дослідження проведено у відповідності до чинних нормативних актів, відтак судом першої інстанції вірно враховано цей письмовий доказ для визначення розміру завданих матеріальних збитків.

Крім того, слідзазначити, що ані в ході розгляду справи в суді першої інстанції, ані при розгляді справи апеляційним судом відповідачем не подано доказів на спростування презумпції вини, клопотань про витребування таких доказів, призначення судової експертизи тощо, не заявлялось.

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про покладення на відповідача цивільної відповідальності за завдану шкоду внаслідок залиттяквартирита з урахуванням частково відшкодованих відповідачем позивачу спричинених збитків правомірно стягнув майнову шкоду у розмірі 88 315,00 грн. Та понесені позивачем витрати на оцінку в розмірі 3 000 грн.

Щодо задоволення позовних вимог провідшкодування моральної шкоди, слідзазначитинаступне.

Відповідно до змістуст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року за № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», підставами задоволення судом позову про відшкодування заподіяної фізичній особі моральної шкоди є наявність моральної (немайнової) шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Пунктом 9 постанови встановлено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьомусудмаєвиходитиіззасадрозумності,виваженостіта справедливості.

Спричинення моральної шкоди є оціночним критерієм, побудованим на загально прийнятих уявленнях про негативні події, які вносять дисбаланс у звичний спосіб життя, необхідність докладати зусиль для його відновлення та супутні цьому моральні переживання.

Апеляційна скарга не містить доводів на спростування висновків суду в частині вирішення вимог про відшкодування моральної шкоди.

З урахуванням того, що при розгляді справи встановлено склад цивільного правопорушення, за наявності якого наступає відповідальність заподіювача шкоди, в тому числі й моральної, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн.

Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Також слід зазначити, що у зв'язку з залишенням апеляційної скарги без задоволення понесені відповідачем судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) відшкодуванню не підлягають.

Також слід зауважити, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень ч. 6 ст. 19 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 371, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 вересня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 14 березня 2019 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А.Шебуєва