Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.03.2019 Справа №607/24663/18

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді - Сливка Л.М.

за участі секретаря судового засідання - Осів І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, в інтересах якої діє адвокат Білан Світлана Володимирівна до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Тернопільська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1, в інтересах якої діє адвокат Білан С.В. пред'явила до суду позов до відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Тернопільська районна державна нотаріальна контора, у якому просить визнати за нею право власності на 2/5 частини житлового будинку, загальною площею 144,1 кв.м., житловою площею 93,6 кв.м. з відповідною частиною господарських будівель і споруд, що знаходиться по АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_5. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер її (ОСОБА_1.) батько ОСОБА_6. ІНФОРМАЦІЯ_4 року померла її (ОСОБА_1.) мати - ОСОБА_5, після смерті якої відкрилась спадщина на 2/5 частини житлового будинку №8, загальною площею 144,1 кв.м., житловою площею 93,6 кв.м., з відповідною частиною господарських будівель і споруд, що знаходиться по АДРЕСА_1, з яких: 1/5 частина належала померлій особисто як члену колгоспного двору, а іншу 1/5 частину вона успадкувала після померлого чоловіка ОСОБА_6, однак не оформила своїх спадкових прав. Станом на 01 липня 1990 року житловий будинок №8, що знаходиться по АДРЕСА_1 відносився до суспільної групи двір колгоспника, членами якого були: ОСОБА_6 - голова двору, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_1. Вона (ОСОБА_1.) та відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 є спадкоємцями першої черги після померлої матері ОСОБА_5 Однак, відповідач ОСОБА_4 від прийняття спадщини після померлої матері ОСОБА_5 відмовилася, про що подала відповідну заяву у нотаріальну контору. Тому, згідно укладеного між нею (ОСОБА_1.) та відповідачем ОСОБА_3 договору про поділ спадкового майна вони погодили, що належна померлій ОСОБА_5 частка житлового будинку №8, що знаходиться по АДРЕСА_1 переходить дочці померлої ОСОБА_1. Однак, звернувшись у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, постановою нотаріуса їй (ОСОБА_1.) відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_7, з підстав відсутності правовстановлюючого документа та державної реєстрації права власності на житловий будинок. Таким чином, позивач позбавлена можливості в нотаріальному порядку реалізувати свої спадкові права після смерті матері, тому просить суд визнати за нею право власності на 2/5 частин житлового будинку №8, з відповідною частиною господарських будівель і споруд, що знаходиться по АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явилася, однак її представник Білан С.В. подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, кожен окремо, подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнають та не заперечують щодо задоволення позову.

Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Тернопільської районної державної нотаріальної контори поступила заява про розгляд справи за відсутності їх представника.

За вказаних обставин, відповідно до ст. 223 ЦПК України справу слід розглянути у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів.

Судом установлено:

Згідно інформаційної довідки про технічний стан нерухомого майна №1055 виданої 27 серпня 2018 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, станом на 16 серпня 2018 року по обліку бюро будинковолодіння №8 по АДРЕСА_1 рахується за: ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_1. В будинковолодінні самочинних добудов та перепланувань не виявлено.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер ОСОБА_6, про що складено актовий запис №14 Буцнівської сільської ради Тернопільського району, Тернопільської області, якою 25 травня 2007 року видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_4.

Згідно довідки №871 виданої 05 листопада 2018 року Буцнівською сільською радою Тернопільського району, Тернопільської області, на день смерті ОСОБА_6 в житловому будинку по АДРЕСА_1 проживали та були зареєстровані: ОСОБА_5 - дружина; ОСОБА_4 - дочка; ОСОБА_3 - син; ОСОБА_1 - дочка; ОСОБА_8 - зять; ОСОБА_9 - внучка; ОСОБА_10 - внучка.

Як убачається із довідки №870 виданої 05 листопада 2018 року Буцнівською сільською радою Тернопільського району, Тернопільської області, за померлим ОСОБА_6 числиться житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами по АДРЕСА_1. Станом на 01 липня 1990 року - двір колгоспник, у якому були зареєстровані: ОСОБА_6 - голова двору; ОСОБА_5 - дружина; ОСОБА_4 - дочка; ОСОБА_3 - син; ОСОБА_1 - дочка.

Із матеріалів спадкової справи №609/2007р., заведеної Тернопільською районною державною нотаріальною конторою після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_6, у встановлений законом строк ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 подали у нотаріальну контору заяву про відмову від прийняття спадщини після померлого батька ОСОБА_6 в користь їх матері ОСОБА_5.

07 грудня 2007 року ОСОБА_5 подала у Тернопільську районну державну нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини після померлого чоловіка ОСОБА_6.

ІНФОРМАЦІЯ_4 року померла ОСОБА_5, про що складено актовий запис №05 Буцнівської сільської ради Тернопільського району, Тернопільської області, якою 20 березня 2015 року видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_5.

Довідкою №872 виданою 05 листопада 2018 року Буцнівською сільською радою Тернопільського району, Тернопільської області, на день смерті ОСОБА_5 і по теперішній час в житловому будинку по АДРЕСА_1 проживали та були зареєстровані: ОСОБА_4 - дочка; ОСОБА_3 - син; ОСОБА_1 - дочка; ОСОБА_8 - зять; ОСОБА_9 - внучка; ОСОБА_10 - внучка; ОСОБА_11 - внучка.

Згідно інформаційної довідки №1054 виданої 27 серпня 2018 року Тернопільським районним бюро технічної інвентаризації, станом на 01 січня 2013 року державна реєстрація житлового будинку №8 по АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 в бюро не проведена.

Як убачається із матеріалів спадкової справи №437/2015 р заведеної Тернопільською районною державною нотаріальною конторою після померлої ОСОБА_5, 18 серпня 2015 року позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3, кожен окремо, подали у Тернопільську районну державну нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини після померлої матері ОСОБА_5.

Також, 18 вересня 2015 року відповідач ОСОБА_4 подала у Тернопільську районну державну нотаріальну контору заяву про відмову від прийняття спадщини після померлої матері ОСОБА_5.

16 серпня 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 уклали договір про поділ спадкового майна, у якому погодили, що після померлої ОСОБА_5 її дочці ОСОБА_1 переходить: житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами №8, що знаходиться по АДРЕСА_1; земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,9987 га, що розташована на території Буцнівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області; сину померлої: ОСОБА_3 переходить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,0498 га, що розташована на території Буцнівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області. Вказаний договір посвідчено державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за №2-1278.

Однак, на звернення позивача ОСОБА_1 із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, 11 вересня 2018 року державним нотаріусом Тернопільської районну державну нотаріальну контору винесено постанову за №2501/02-14 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок №8 по АДРЕСА_1, у зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документа та державної реєстрації права власності на житловий будинок.

16 серпня 2018 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації виготовлено технічний паспорт на житловий будинок №8, що знаходиться по АДРЕСА_1, замовником технічної інвентаризації у якому зазначено ОСОБА_1.

Згідно характеристики будинку, господарських будівель та споруд будинковолодіння №8, що знаходиться по АДРЕСА_1 складається із: А - житловий будинок, 1985 року побудови; а - прибудова, 1985 року побудови; Пд (а) - підвал, 1985 року побудови; сх. (а) - сходи; вх. в пд. (а) - вхід у підвал; Б - літня кухня, 1977 року побудови; б - прибудова, 1977 року побудови; В - гараж, 1985 року побудови; Г - хлів, 1985 року побудови; Д - літня кухня, 1985 року побудови; Е - хлів, 1991 року побудови; Є - хлів, 1977 року побудови; С - септик, 1991 року побудови; К - криниця; І - вимощення; ІІ - вимощення; 4 - хвіртка; 5 - ворота; 6 - огорожа.

Відповідно із експлікацією приміщень до житлового будинку №8, що знаходиться під літерою «А» по АДРЕСА_1, загальна площа житлового будинку становить 144,1 кв.м., житлова площа - 93,6 кв.м.

Позивач ОСОБА_1 є дочкою померлої ОСОБА_5, що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6 виданого 24 липня 1973 року Заліщицьким рай бюро ЗАГС с. Новосілка, з якого убачається, що батьками ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1 є: ОСОБА_6 та ОСОБА_5.

16 травня 1992 року ОСОБА_12 зареєструвала шлюб із ОСОБА_8, змінивши прізвище із «ОСОБА_1» на «ОСОБА_3», що стверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_7 виданого повторно 25 квітня 2001 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського районного управління юстиції Тернопільської області.

Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Вимогами ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом установлено, що станом на 01 липня 1990 року житловий будинок №8, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належав до суспільної групи - колгоспний двір.

Статус майна колгоспного двору був врегульований статтями 120-126 ЦК України в редакції 1963 року, які були виключені з кодексу у 1993 році (Закон від 16 грудня 1993 року № 3718-XII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", який набрав чинності з 18 січня 1994 року).

Частиною 1статті 112 ЦК УРСР передбачено, що колгоспний двір - це сімейно-трудове об'єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу).

Згідно зі ст.120 ЦК УРСР 1963 року, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, майно колгоспного двору належить всім членам двору на праві спільної сумісної власності.

За змістомст.123 ЦК УРСР 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено у зв'язку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору.

Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності»судам роз'яснено, що положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба).

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 14.01.2014 року у справі №6-145цс13 та від 18 листопада 2015 року № 6-350цс15.

Таким чином, право на частку у колгоспному дворі мають всі члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили право на таку частку.

Спірний житловий будинок №8 з надвірними будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 рахується за померлим ОСОБА_6 як головою двору та членами його сім'ї: ОСОБА_5 - дружиною; ОСОБА_4 - дочкою; ОСОБА_3 - сином; ОСОБА_1 - дочкою, які були зареєстрованими та проживали у вказаному житловому будинку станом на 01 липня 1990 року. Відтак, кожному із них належало по 1/5 частини житлового будинку №8 по АДРЕСА_1.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що після померлого ОСОБА_6, його дружина ОСОБА_5 вважається такою, що спадщину, до якої зокрема входить 1/5 частина спірного будинковолодіння, прийняла, оскільки на момент смерті спадкодавця була зареєстрована та проживала разом із ним за адресою: АДРЕСА_1 та у встановлений законом строк подала у нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини. При цьому, інші спадкоємці після померлого ОСОБА_6 - ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 подали у нотаріальну контору заяву про відмову від прийняття спадщини після померлого батька ОСОБА_6 в користь їх матері ОСОБА_5.

Як установлено судом, після 15 квітня 1991 року, із вступом в силу Закону України "Про власність" майно вказаного колгоспного двору не змінилося.

Доказів того, що спірний житловий будинок станом на 15 квітня 1991 року було переведено до іншої суспільної групи, матеріали цивільної справи не містять.

Таким чином, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_5 відкрилась спадщина на 2/5 частини житлового будинку №8, загальною площею 144,1 кв.м., житловою площею 93,6 кв.м., з відповідною частиною господарських будівель і споруд, що знаходиться по АДРЕСА_1, з яких 1/5 частина належала померлій ОСОБА_5 як члену колгоспного двору, а іншу 1/5 частину вона успадкувала після померлого чоловіка ОСОБА_6

Відповідно до ст. 1216 далі ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

В силу ч.1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом.

За життя ОСОБА_5 не склала заповітного розпорядження, отже у даному випадку має місце спадкування за законом.

Частиною 1 статті 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування", спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Як передбачено ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно із ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.

Таким чином, виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвічує його право власності.

Аналізуючи в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, які до них застосовуються, беручи до уваги визнання позову відповідачами, яке не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд приходить до переконання про наявність визначених законодавством підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1, в інтересах якої діє адвокат Білан Світлана Володимирівна до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Тернопільська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно шляхом визнання за нею права власності на 2/5 частин житлового будинку №8, з відповідною частиною господарських будівель і споруд, що знаходиться по АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_5.

На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 12, 258, 259, 264, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1, в інтересах якої діє адвокат Білан Світлана Володимирівна до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Тернопільська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/5 частин житлового будинку №8, загальною площею 144,1 кв.м., житловою площею 93,6 кв.м. з відповідною частиною господарських будівель і споруд, що знаходиться по АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_5.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду.

Повний текст рішення суду складено 13 березня 2019 року.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1, реєстраційний облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Відповідачі: ОСОБА_3, зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1, реєстраційний облікової картки платника податків НОМЕР_2.

ОСОБА_4, зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1, реєстраційний облікової картки платника податків НОМЕР_3.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Тернопільська районна державна нотаріальна контора: адреса місцезнаходження: вул. Котляревського, 27, м. Тернопіль.

Головуючий суддяЛ. М. Сливка