Постанова

Іменем України

10 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 681/1555/16-ц

провадження № 61-33206св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Кузнєцова В. О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , Полонська міська рада об`єднаної територіальної громади Хмельницької області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 12 травня 2017 року у складі судді Горщар А. Г. та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 25 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Грох Л. М., Костенка А. М., Талалай О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , Полонської міської ради об`єднаної територіальної громади Хмельницької області про скасування рішення виконавчого комітету Полонської міської ради, повернення земельної ділянки.

Позов мотивований тим, що їй в 1960 році передано у безстрокове користування земельну ділянку розміром 0,15 га по АДРЕСА_1 , на якій в подальшому збудовано житловий будинок.

Рішенням виконкому Полонської міської ради № 241 від 13 листопада 1969 року без її згоди вилучено 0,06 га землі на користь ОСОБА_3 , а у грудні 1998 року вилучено ще 0,04 га для ОСОБА_2

В подальшому, ОСОБА_4 на зазначеній земельній ділянці було збудовано тимчасове житло, яке у 1983 році ОСОБА_5 та його дружиною ОСОБА_6 було перебудовано у житловий будинок під АДРЕСА_2 , в якому на даний час проживає ОСОБА_6 та відповідачка ОСОБА_2 , якій згідно договору дарування і належить зазначене житло.

З огляду на вказане та посилаючись на те, що надати копію рішення міської ради про вилучення земельної ділянки площею 0,06 га немає можливості у зв`язку із передачею на зберігання документів за 1969 рік до державного архіву області, ОСОБА_1 просила скасувати розпорядження виконкому Полонської міської ради № 241 від 13 листопада 1969 року про вилучення земельної ділянки по АДРЕСА_1 ; витребувати та повернути їй у користування вказану земельну ділянку розміром 0,06 га.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 12 травня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що судом не встановлено факт вилучення у ОСОБА_1 земельної ділянки на підставі оскаржуваного рішення, у зв`язку із чим відсутні підстави визнавати це рішення незаконним та повертати у користування позивача спірну земельну ділянку.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 25 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 12 травня 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не було надано належної оцінки довідкам № 755 від 11 березня 2001 року та № 1780 від 31 серпня 2005 року, які свідчать про те, що розміри земельних ділянок ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 відсутні, що в свою чергу доводить належність спірної землі ОСОБА_1 . Крім того, в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували укладення договору дарування тимчасового житла (врем`янки) та дозвільні документи на його перебудову в житловий будинок. З огляду на вказане вважає, що відповідачі безпідставно позбавили її можливості користування земельною ділянкою 0,06 га, що розташована по АДРЕСА_2 , залишивши у її користуванні лише 0,05 га.

Короткий зміст заперечень на касаційну скаргу та узагальнення їх доводів

У січні 2018 року ОСОБА_2 подала до суду касаційної інстанції заперечення на касаційну скаргу, у яких просила касаційну скаргу відхилити, а рішення судів першої та апеляційної інстанції залишити без змін, посилаючись на те, що спір з приводу належності земельних ділянок та суміжного користування між сторонами вирішений. Так, рішенням Шепетівського районного суду Хмельницької області від 19 вересня 2001 року визначений порядок користування земельними ділянками по АДРЕСА_1 . Вказане рішення суду виконане державною виконавчою службою, що підтверджується актом Полонської ДВС від 04 травня 2003 року, згідно якого у користуванні ОСОБА_1 перебуває земельна ділянка площею 0,1853 га.

У січні 2018 року до суду касаційної інстанції від ОСОБА_1 надійшли доповнення до касаційної скарги.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано справу № 681/1555/16-ц з Полонського районного суду Хмельницької області.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що згідно листа начальника Полонського БТІ № 14 від 13 березня 2001 року рішенням виконавчого комітету Полонської міської ради № 241 від 13 листопада 1969 року затверджено акт обстеження житлового будинку від 02 жовтня 1969 року про належність ОСОБА_4 будинку АДРЕСА_2 .

Згідно довідки Державного архіву Хмельницької області від 14 серпня 2015 року № 807/01.01-14/2015 в протоколі засідання Полонського міського виконавчого комітету від 13 листопада 1969 року № 21 (рішення № 241) питання про вилучення земельної ділянки у ОСОБА_1 не значиться.

Ухвалою Хмельницького обласного суду від 15 червня 2000 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Полонського районного суду від 06 травня 2000 року - без змін.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 за рішенням виконавчого комітету Полонської міської ради народних депутатів № 4 від 24 лютого 1960 року виділено під забудову земельну ділянку розміром 500 кв. м. Після закінчення будівництва за договором дарування від 15 травня 1962 року, посвідченим нотаріусом Полонської державної нотаріальної контори, вона подарувала своїй сестрі ОСОБА_7 Ѕ частину житлового будинку, розташованого на земельній ділянці 500 кв . м . В другій половині цього будинку ОСОБА_1 проживала з чоловіком та користувалась земельною ділянкою 0,10 га.

Після смерті сестри ОСОБА_7 , згідно свідоцтва про право на спадщину від 04 листопада 1999 року, ОСОБА_1 перейшла у власність раніше подарована частина будинку, а рішенням Полонської міської ради № 326 від 21 грудня 1999 року їй виділено земельну ділянку, площею 0,05 га, на якій вона розташована.

Таким чином, судами встановлено, що у власності ОСОБА_1 перебувало ціле будинковолодіння АДРЕСА_1 і вона користувалася присадибною земельною ділянкою 0,15 га. Суміжна земельна ділянка ОСОБА_2 і її батьків залишилась незмінною, як при житті ОСОБА_7 , так і після її смерті, а будинок і всі господарські споруди були збудовані ними і прийняті в експлуатацію в 1983 році, про що свідчить рішення Полонської міської ради від 31 березня 1983 року.

Також в матеріалах справи наявне рішення Шепетівського районного суду Хмельницької області від 19 вересня 2001 року, залишене без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 28 січня 2002 року та ухвалою Верховного Суду України від 31 травня 2002 року, яким позов ОСОБА_2 , ОСОБА_6 до ОСОБА_8 , ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_8 , ОСОБА_1 не чинити перешкод в користуванні земельною ділянкою, розташованою за адресою: АДРЕСА_2 . Між сторонами визначено порядок користування земельними ділянками відповідно до висновків судової будівельно-технічної експертизи від 22 червня 2001 року. Встановлено прохід та проїзд в спільному користуванні ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 площею 118 кв. м, згідно план-схеми додатку 2 висновків експертизи, позначеному зеленим кольором. В позові про стягнення моральної шкоди відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Відмовлено в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_8 , ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та стягненні матеріальної та моральної шкоди.

Вказане рішення суду виконане державною виконавчою службою, що підтверджується актом Полонської ДВС від 04 травня 2003 року.

Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Аналогічні за змістом висновки містяться й в статті 81 ЦПК України.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (статті 80, 81 ЦПК України).

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, має навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Звертаючись до суду з цим позовом ОСОБА_1 посилалася на те, що згідно рішення виконавчого комітету Полонської міської ради № 241 від 13 листопада 1969 року, без її згоди у неї було вилучено 0,06 га землі на користь тітки ОСОБА_4 , у зв`язку з чим просила визнати вказане рішення виконкому незаконним.

Копії вказаного рішення виконавчого комітету Полонської міської ради № 241 від 13 листопада 1969 року матеріали справи не містять.

При цьому, як вбачається з довідки Державного архіву Хмельницької області від 14 серпня 2015 року № 807/01.01-14/2015, в протоколі засідання Полонського міського виконавчого комітету від 13 листопада 1969 року № 21 (рішення № 241) питання про вилучення земельної ділянки у ОСОБА_1 не значиться.

З огляду на вказане, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем вилучення у неї земельної ділянки на підставі оскаржуваного рішення виконавчого комітету.

Крім того, судами попередніх інстанцій обґрунтованого враховано, що за змістом ухвали Хмельницького обласного суду від 15 червня 2000 року, рішення Шепетівського районного суду від 19 вересня 2001 року, спір з приводу належності сторонам земельних ділянок та суміжного землекористування між ними вирішений, визначено межу та порядок використання спірних земельних ділянок.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 12 травня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 25 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко
В. О. Кузнєцов