Постанова

Іменем України

16 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 736/987/16-ц

провадження № 61-20087св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 29 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Кузюри Л. В., Скрипки А. А., Страшного М. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП).

На обгрунтування позовних вимог зазначав, що 06 травня 2016 року близько

17 год. 05 хв. у місті Корюківка Чернігівської області на перехресті вулиці Шевченка та вулиці Вокзальної відбулася ДТП за участю мотоцикла ІЖ, реєстраційний номер НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля Geely, реєстраційний номер НОМЕР_3 , яким керував він, внаслідок чого автомобіль та мотоцикл зазнали механічних пошкоджень, а ОСОБА_2 - тілесних ушкоджень.

За фактом ДТП до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості № 0004557 від 07 травня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 Кримінального кодексу України (далі - КК України).

Постановою старшого слідчого Слідчого відділу Корюківського відділення поліції Менського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Чернігівській області від 31 травня 2016 року кримінальне провадження

№ 0004557 від 07 травня 2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України, закрито у зв`язку з відсутністю у діянні складу злочину. Зі змісту зазначеної постанови вбачається, що під час досудового розслідування кримінального провадження не вирішувалося питання відповідності дій водіїв транспортних засобів, за участю яких сталася ДТП, Правилам дорожнього руху України (далі - ПДР України) та наявності причинно-наслідкового зв`язку між порушенням правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту.

Копію зазначеної постанови було направлено начальнику Корюківського відділення поліції Менського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Чернігівській області для вирішення питання про притягнення до адміністративної відповідальності за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), однак у тримісячний термін з дня винесення постанови про закриття кримінального провадження, протокол про адміністративне правопорушення стосовно позивача складено не було.

Посилаючись на те, що він як власник пошкодженого транспортного засобу має право на відшкодування майнової шкоди, заподіяної унаслідок ДТП, та на відшкодування моральної шкоди, яка полягає у душевних хвилюваннях внаслідок пошкодження майна і вимушеній зміні організації повсякденного життя через відсутність можливості користуватися транспортним засобом, ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача майнову шкоду у розмірі

18 000,00 грн та 5000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області від 12 травня

2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування майнової шкоди 33 941,23 грн, на відшкодування моральної шкоди - 1000,00 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Додатковим рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області

від 30 травня 2017 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто на відшкодування оплати послуг експерта 6 000,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи від 12 квітня 2017 року необхідною умовою виникнення події ДТП є невідповідність дій водія автомобіля Geely, реєстраційний номер НОМЕР_3 , вимогам пунктів 10.1, 16.13 ПДР України, а технічною причиною виникнення зіткнення транспортних засобів - невідповідність дій водія мотоцикла ІЖ, реєстраційний номер НОМЕР_4, вимогам пункту 12.2 ПДР України, що дає підстави для висновку про настання ДТП з вини ОСОБА_2 та покладення на нього відповідальності за майнову шкоду, заподіяну пошкодженням належного позивачу транспортного засобу, у розмірі

33 941,23 грн, а також відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 29 серпня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 12 травня 2017 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції, у порушення статті 212 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) 2004 року, при визначенні особи з вини якої було заподіяно майнову шкоду та внаслідок неправомірних дій якої, завдано моральних страждань позивачу, надав перевагу висновку судової автотехнічної експертизи від 12 квітня 2017 року № 1067/17-24, проігнорувавши інші наявні у матеріалах справи та матеріалах досудового розслідування кримінального провадження

№ 0000203 докази, які свідчать що особою, винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 06 травня 2016 року, є водій автомобіля Geely, реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_1 , який допустив порушення пунктів 10.1, 16.13 ПДР України, унаслідок чого відбулося зіткнення транспортних засобів. Зважаючи на те, що згідно статей 1166, 1167, 1188 ЦК України, передбачено настання цивільно-правової відповідальності за майнову та моральну шкоду, лише у випадку встановлення неправомірності дій фізичної особи, якою безпосередньо завдано відповідну шкоду, вимоги

ОСОБА_1 про відшкодування йому майнової та моральної шкоди задоволення не підлягають.

Узагальнені доводи касаційної скарги та аргументів інших учасників справи

У вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , у якій він просив рішення Апеляційного суду Чернігівської області

від 29 серпня 2017 року скасувати, залишити в силі рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 12 травня 2017 року та додаткове рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 30 травня

2017 року, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обгрунтована посиланнями на те, що суд першої інстанції на підставі всебічної, повної, об`єктивної та безпосередньої оцінки доказів дійшов обгрунтованого висновку, що у скоєнні ДТП, у результаті якої був пошкоджений автомобіль Geely, реєстраційний номер НОМЕР_3 , наявна вина відповідача ОСОБА_2 Скасовуючи рішення першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у позові, апеляційний суд безпідставно здійснив переоцінку висновку судової автотехнічної експертизи від 12 квітня 2017 року № 1067/17-24, та не врахував, що на момент зіткнення, автомобіль Geely, реєстраційний номер НОМЕР_3 , був фактично зупинений про що, згідно висновку

від 23 серпня 2016 року № 028-08/Д (16) за результатами проведення експертного дослідження обставин і механізму ДТП, свідчить розташування на ділянці дороги уламків скла та пластику, скупчення яких і визначає місце контактної взаємодії з мотоциклом, а саме передньою частиною автомобіля Geely, реєстраційний номер НОМЕР_3 , оскільки розпочавши маневр лівого повороту на нерегульованому перехресті, та побачивши мотоцикл ІЖ, реєстраційний номер НОМЕР_4, що рухався у зустрічному напрямку, він, на дотримання вимог пункту 1.10 ПДР України, зупинив належний йому транспортний засіб на уявній осьовій лінії (за відсутності на дорозі дорожньої розмітки).

У запереченнях (відзиві) на касаційну скаргу ОСОБА_2 посилався на те, що висновки апеляційного суду про те, що саме ОСОБА_1 допустив порушення пунктів 10.1, 16.3 ПДР України, що і призвели до настання ДТП, відповідають фактичним обставинам справи, а тому відсутні підстави для задоволення касаційної скарги та скасування рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 29 серпня 2017 року.

Відповідно до статті 388ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня

2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

Рух справи у суді касаційної інстанції

07 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Фактичні обставини справи, установлені судами попередніх інстанцій

Судами попередніх інстанцій установлено, що 06 травня 2016 року близько

17 год. 05 хвилин у місті Корюківка Чернігівської області на перехресті вулиці Шевченка та вулиці Вокзальної відбулася ДТП за участю мотоцикла ІЖ, реєстраційний номер НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля Geely, реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Унаслідок ДТП водій мотоцикла ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження та був доставлений на лікування до Корюківської центральної районної лікарні Корюківської районної ради Чернігівської області.

Під час здійснення досудового розслідування відомостей № 0004557 від 07 травня 2016 року про кримінальне правопорушення, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом ДТП, встановлено, що отримані ОСОБА_2 тілесні ушкодження відносяться за ступенем тяжкості до легких тілесних ушкоджень, з огляду на, що постановою старшого слідчого Слідчого відділу Корюківського відділення поліції Менського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Чернігівській області від 31 травня 2016 року зазначене кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю у діях учасників ДТП складу злочину, без вирішення питання відповідності дій водіїв транспортних засобів, за участю яких сталася ДТП, ПДР України та наявності причинно-наслідкового зв`язку між порушенням правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту.

Копію зазначеної постанови направлено начальнику Корюківського відділення поліції Менського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Чернігівській області для вирішення питання про притягнення осіб до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП, однак у тримісячних термін з дня винесення постанови про закриття кримінального провадження, протокол про адміністративне правопорушення щодо позивача або відповідача складено не було.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги ОСОБА_1 висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (стаття 1167 ЦК України).

Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, визначені статтею 1188 ЦК України, частиною першою якої визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;

3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що обов`язок відшкодувати шкоду, завдану іншому володільцю джерела підвищеної небезпеки, виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України, вина у завданні шкоди, є обов`язковою умовою для покладення на винну особу відповідальності за майнову шкоду, завдану внаслідок взаємодії транспортних засобів іншому учаснику дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, цивільне законодавство у деліктних зобов`язаннях покладає на відповідача обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а на позивача обов`язок доведення наявності шкоди та її розмір.

Вирішуючи спір про відшкодування ОСОБА_1 шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, суд першої інстанції поклав в основу рішення суду висновок судової автотехнічної експертизи від 12 квітня 2017 року

№ 1067/17-24, згідно якого технічною причиною виникнення зіткнення транспортних засобів, є невідповідність дій водія мотоцикла ІЖ, реєстраційний номер НОМЕР_4, вимогам пункту 12.3 ПДР України, та не звернув уваги на те, що згідно положень статті 212 ЦПК України, у редакції яка була чинною на момент розгляду справи, жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , апеляційний суд обгрунтовано виходив з того, що судом не оцінено дії кожного з водіїв, які керували транспортними засобами у момент вчинення ДТП, на предмет їх відповідності ПДР України та знаходження у причинному зв`язку з обставинами виникненням ДТП.

Частиною першою статті 60 ЦПК України 2004 року передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно статті 179 ЦПК України 2004 року предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обгрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін, суд не може збирати докази за власною ініціативою. У разі недостатності доказів суд вправі запропонувати представити докази тій стороні, яка несе обов`язок з доказування.

Висновки апеляційного суду про відсутність вини ОСОБА_2 у настанні ДТП, що сталася 06 травня 2016 року, за участю автомобіля Geely, реєстраційний номер НОМЕР_3 , та мотоцикла ІЖ, реєстраційний номер НОМЕР_4, грунтуються на повному та всебічному аналізі доказів, що містять відомості про обставини вчинення ДТП, зокрема: протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди

від 06 травня 2016 року зі схемою до нього, а також відеозапису № 225301823 з відеореєстратора автомобіля ОСОБА_1 , який постановою слідчого було визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів кримінального провадження № 0004557 від 07 травня 2016 року, з яких вбачається, що ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Geely, реєстраційний номер НОМЕР_3 , та рухаючись по вулиці Шевченка у місті Корюківка, у районі перехрестя під час повороту ліворуч на вулицю Вокзальну не переконався, що його маневр буде безпечним, не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху та безпосередньо перед поворотом ліворуч не надав дорогу транспортному засобу, що рухався по рівнозначній дорозі у зустрічному напрямку, внаслідок чого здійснив зіткнення з мотоциклом ІЖ, реєстраційний номер НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_2 , який рухався у зустрічному напрямку, до центру міста та, відповідно до пункту 1.4 ПДР України, розраховував на те, що й інші учасники дорожнього руху будуть дотримуватися ПДР України.

Установивши, що водій автомобіля Geely, реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_1 , здійснюючи маневр лівого повороту на нерегульованому перехресті, допустив порушення пунктів 10.1, 16.12 ПДР України, що стало першопричиною зіткнення транспортних засобів, у той час як дії водія мотоцикла ІЖ, реєстраційний номер НОМЕР_4, ОСОБА_2 , у разі дотримання ПДР України іншим учасником дорожнього руху, не призвели б до виникнення обставин ДТП, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для покладення на відповідача обов`язку з відшкодування позивачеві шкоди, заподіяної йому внаслідок ДТП.

Посилання у касаційній скарзі на те, що згідно висновку судової автотехнічної експертизи від 12 квітня 2017 року № 1067/17-24, технічною причиною виникнення ДТП є невідповідність дій водія ОСОБА_2 . пункту 12.3 ПДР України, не спростовують висновків апеляційного суду, оскільки згідно цього ж висновку встановлено, що дії водія ОСОБА_1 за обставин даної пригоди не відповідали вимогам пунктів 10.1, 16.13 ПДР України, а саме перед будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху; перед поворотом ліворуч водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що рухаються по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку руху.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції щодо встановлених апеляційним судом обставин справи та їх оцінки, які в силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі переоцінювати.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Аналізуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що суд апеляційної інстанцій правильно визначився з характером спірних правовідносин, вірно застосував закон, що їх регулює, надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, а тому касаційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 400, 401, 415, 416ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 29 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак