Номер провадження: 22-ц/813/692/19
Номер справи місцевого суду: 496/2685/13-ц
Головуючий у першій інстанції Драніков С.М.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 31 січня 2018 року у справі за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» до Державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Біляївського районного управління юстиції в Одеській області Савицького Євгенія Анатолійовича,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2017 року директор ТОВ „Українська факторингова компанія" звернувся до Біляївського районного суду Одеської області зі скаргою на дії державного виконавця, та згідно редакції від 06.03.2017 року просив визнати суму заборгованості вказану в постановах державного виконавця про відкриття виконавчого провадження у розмірі 17 617, 63 грн. відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 помилковою; скасувати постанови про повернення виконавчого провадження, та прийняти постанову, якою поновити виконавчі провадження про стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 грошової заборгованості за рішенням суду для повного його виконання.

Скарга директора ТОВ „Українська факторингова компанія" мотивована тим, що рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 19.11.2013 року стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №0 від 23.05.2008 року в рівних частинах з кожного по 2182,31 доларів США, що еквівалентно 17443,20 гривень. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 19 квітня 2014 року рішення Біляївського районного суду Одеської області від 19 листопада 2013 року залишено без змін. У подальшому виконавчі листи відносно боржників були поданні ПАТ «УкрСиббанк» до відділу державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції для примусового виконання. В ході здійснення виконавчих дій спрямованих на стягнення заборгованості з боржників було стягнуто по 17443,20 гривень з кожного, які були перераховані відділом виконавчої служби на рахунки стягувача, та закінчено виконавчі провадження у зв'язку з повним стягненням заборгованості з боржників. Однак, оскільки кредит за яким відбувалося стягнення заборгованості був валютним, на підставі чого судом виносилося рішення про стягнення заборгованості в валюті кредиту, то кошти, що надійшли на рахунок стягувача були конвертовані, по курсу на день надходження, в іноземну валюту, а саме долар США та зараховані в рахунок погашення заборгованості, що в свою чергу склало 1 504, 34 доларів США. Таким чином, винесені державним виконавцем Савицьким Є.А. ВДВС Біляївського МУЮ в Одеській області постанови про закінчення виконавчих проваджень від 16 березня 2015 року по виконавчому провадженню № 44635969 відносно ОСОБА_4 та виконавчому провадженню № 44635917 відносно ОСОБА_3 є передчасними, оскільки борг нe було погашено у повному обсязі, а саме недоотримані стягувачем кошти, за рішення суду, по 1 430,14 доларів США з кожного боржника. У зв'язку з чим, ТОВ «Українська факторингова компанія» звернулася з даною скаргою до суду.

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 31.01.2018 року у задоволенні скарги ТОВ „Українська факторингова компанія" відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 31.01.2018 року та постановити нову, якою задовольнити вимоги скаржника у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відмовляючи у задоволенні скарги ТОВ „Українська факторингова компанія", суд першої інстанції виходив з того, що в діях державного виконавця щодо винесення постанов про закінчення виконавчих проваджень, порушень не має, оскільки заборгованість за рішенням суду сплачена боржниками у повному обсязі.

Проте, такий висновок суду першої інстанції, на думку суду апеляційної інстанції є помилковим.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 19 листопада 2013 року позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість по кредиту за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу від 23.05.2008 року в рівних частках з кожного по 2182,31 долара США, що еквівалентно 17443,20 грн., та стягнуто судові витрати у розмірі по 174,43 грн. з кожного. У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 19 квітня 2014 року рішення Біляївського районного суду Одеської області від 19 листопада 2013 року залишено без змін.

10.04.2014 року Біляївським районним судом Одеської області видано виконавчі листи про стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь ПАТ „УкрСиббанк" заборгованість по кредиту по договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 23.05.2008 року в рівних частках з кожного по 2182 долари США 31 цент, що за курсом НБУ 7,993 грн. за 1 долар США еквівалентно 17443, 20 грн., та стягнуто судові витрати в рівних частках з кожного по 174 грн. 43 коп.

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції відкрито виконавче провадження ВП №44635969 за виконавчим листом №496/2685/13-ц, виданим 10.04.2014 року Біляївським районним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості в рівних частинах у розмірі 17617,63 гривень.

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції відкрито виконавче провадження ВП N44635917 за виконавчим листом №496/2685/13-ц, виданим 10.04.2014 року Біляївським районним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості в рівних частинах у розмірі 17617,63 гривень

10.03.2015 року постановами державного виконавця відділу державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції закінчено виконавчі провадження ВП №44635969 та ВП №44635917 за виконавчими листами № 496/2685/13-ц, виданими 10.04.2014 року Біляївським районним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості в рівних частинах у розмірі 17617,63 гривень, у зв'язку з його повним виконанням на користь стягувача ПАТ «УкрСиббанк».

Представник ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до Біляївського районного суду Одеської області із заявою про роз'яснення рішення від 19.11.2013 року, оскільки у резолютивній частині рішення також проведений еквівалент доларової заборгованості в національній валюті - гривні, тому не зрозуміло, в якій саме валюті стягнуто заборгованість. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 15.05.2015 року заяву ПАТ «УкрСиббанк» задоволено та роз'яснено, що стягнення підлягає заборгованість у сумі 2182,31 доларів США з кожного відповідача. Ухвала суду оскаржувалася в апеляційному порядку та відповідно до ухвали апеляційного суду Одеської області від 19 липня 2017 року, якою апеляційну скаргу було задоволено частково та ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 15 травня 2015 року скасовано, питання передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 28 серпня 2017 року в роз"ясненні рішення Біляївського районного суду Одеської області від 19.11.2013 року відмовлено, оскільки рішення суду максимально зрозуміле, ухвалено в межах заявлених позовних вимог, викладених в редакції позивача.

Додані копії квитанцій про перерахування боржниками заборгованості за виконавчими листами судом першої інстанції не досліджувалися і правова оцінка їм не надавалася.

Згідно із частиною першою статті 1 Закону № 606-ХІV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За частиною першою статті 6 Закону № 606-ХІV державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 зазначеного Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до положень статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов'язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Загальні положення виконання грошового зобов'язання закріплені у статті 533 ІІК України, зокрема: грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

У частині третій статті 533 ЦК України закріплено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

За рішенням суду стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість по кредиту за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу від 23.05.2008 року в рівних частках з кожного по 2182,31 долара США, що еквівалентно 17443,2 грн. та стягнуто судові витрати у розмірі по 174,43 грн. з кожного.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Закону України від 05 квітня 2001 року № 2346-ІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

При цьому правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов'язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті.

Особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у статті 53 Закону № 606-ХІV.

Відповідно до частини третьої вказаної статті у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті державний виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує ці кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті державний виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби.

Із матеріалів справи убачається, що, ухвалюючи рішення у справі, Біляївський районний суд Одеської області визначив суму боргу в іноземній валюті з її відображенням в еквіваленті у гривні за офіційним курсом НБУ станом на день ухвалення.

Тобто, визначаючи характер грошового зобов'язання, судом було визначено стягнення з боржника суми саме в іноземній валюті, що на момент ухвалення рішення суду становило визначений за офіційним курсом НБУ еквівалент у національній валюті України. Зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов'язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця.

У разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням.

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у справі № 761/12665/14-ц (постанова від 04.07.2018 року) погодилася з висновком колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду про необхідність відступити від правової позиції Верховного Суду України щодо застосування пункту 8 частини першої статті 49 Закону № 606-ХІV у подібних правовідносинах, викладеного в постанові від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1445цс17 та зробила наступні висновки:

- у статті 53 Закону № 606- ХІV закріплено особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті;

- у разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквіваленту такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні;

- перерахування стягувачеві суми у національній валюті України чи іншій валюті, аніж валюта, зазначена у резолютивній частині судового рішення, не вважається належним виконанням судового рішення.

Підсумковуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що підстави відмови у задоволенні скарги, які наведені в оскаржуваній ухвалі Біляївського районного суду Одеської області від 31 січня 2018 року не узгоджуються зі змістом 53 Закону «Про виконавче провадження» та висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 761/12665/14-ц (постанова від 04.07.2018 року).

Тому ухвала Біляївського районного суду Одеської області від 31 січня 2018 року не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Ухвалюючи власне судове рішення, колегія суддів враховує, що ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 05 квітня 2017 року заяву ТОВ «Українська факторингова компанія» про заміну сторони виконавчого провадження, а саме - замінити стягувача з виконання рішення Біляївського районного суду Одеської області від 19.11.2013 року по справі № 496/2685/13-ц на ТОВ «Українська факторингова компанія» у зв'язку з переходом до ТОВ «Українська факторингова компанія» прав кредитора, відповідно до договору факторингу № 46 від 17.11.2016 року - залишено без задоволення.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 19.07.2017 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» - відхилено, ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 05 квітня 2017 року - залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.09.2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 05.04.2017 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 19.07.2017 року. При цьому дію судових рішень судів попередніх інстанцій не зупинено. На даний час рішення за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» судом касаційної інстанції не прийнято.

При таких обставинах немає підстав для набуття висновку, що ТОВ «Українська факторингова компанія» на даний час має статус стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості в рівних частинах у розмірі по 17617,63 грн. з кожного.

При таких обставинах скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» на дії та рішення Державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Біляївського районного управління юстиції в Одеській області Савицького Євгенія Анатолійовича у виконавчому провадженні ВП № 44635917 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ „УкрСиббанк" заборгованості в рівних частинах у розмірі 17 617,63 грн. та у виконавчому провадженні ВП № 44635969 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ „УкрСиббанк" заборгованості в рівних частинах у розмірі 17 617,63 грн. не може бути задоволена.

Проте, судова колегія звертає увагу, що відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» - задовольнити частково.

Ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 31 січня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Відмовити у задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» до Державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Біляївського районного управління юстиції в Одеській області Савицького Євгенія Анатолійовича.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено: 15.03.2019 року.

Головуючий: О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова