Постанова

Іменем України

10 жовтня 2019 року

м. Київ

справа №544/377/17

провадження № 61-25485св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Калараша А. А. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Сасинівська сільська рада Пирятинського району Полтавської області,

розглянувши у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 26 липня 2017 року, ухвалене під головуванням судді Нагорної Н.В., та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 14 вересня 2017 року, постановлену у складі колегії суддів Бондаревської С. М., Кривчун Т. О., Чумак О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Сасинівської сільської ради Пирятинського району Полтавської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її тітка ОСОБА_2 . Після її смерті залишилася спадщина у вигляді права на земельну частку (пай), розміром 4,94 га, що розташована на території Сасинівської сільської ради Пирятинського району.

Також позивач вказувала, що вона є спадкоємцем майна, яке належало померлій ОСОБА_2 , проте нотаріально оформити своє право на спадщину не може, оскільки у встановлений законом строк не подала заяву про прийняття спадщини нотаріусу.

Мотивуючи тим, що строк нею пропущений з поважних причин, оскільки вона не знала, що померлій належала земельна ділянка, так як у її документах сертифікат на земельну частку (пай) був відсутній, про його існування вона дізналася вже після спливу строку, визначеного законом для подачі заяви про прийняття спадщини, просила визначити їй додатковий строк в два місяці для подання до Пирятинської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті ОСОБА_2 .

Короткий зміст судових рішення судів.

Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 26 липня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 14 вересня 2017 року Рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 26 липня 2017 року - залишено без змін.

Рішення суду першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції мотивоване тим, що вказані позивачем причини пропуску строку визначеного законом для подачі заяви про прийняття спадщини не пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій для прийняття спадщини. Інших причин пропуску строку позивачем не вказано. Крім того, з дня відкриття спадщини сплинуло майже 12 років.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її надходження до касаційної інстанції

Скаржник просила суд скасувати оскаржувані судові рішення та прийняти нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 26 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 14 вересня 2017 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 544/377/17 з Пирятинського районного суду Полтавської області.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року справу № 544/377/17 передано до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди дійшли до передчасного висновку про відмову у позові, оскільки не дослідили, чи перевірив нотаріус при заведенні спадкової справи за даними Спадкового реєстру наявність заповіту та відповідно чи вчиняв дії для повідомлення позивача про відкриття спадщини, чи здійснював виклик позивача як спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення у пресі, що свідчило б про належне сприяння для здійснення особистого розпорядження спадкодавця.

Відповідач наданим йому правом на подачу відзиву не скористався.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що на підставі розпорядження голови Пирятинської районної державної адміністрації № 351 від 04 грудня 1996 року на ім`я ОСОБА_2 було виготовлено сертифікат на земельну частку (пай) серія НОМЕР_1 , площею 4,94 га, в межах Сасинівської сільської ради Пирятинського району (а.с.14).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 9).

Відповідно до заповіту від 09 грудня 2002 року посвідченого секретарем Сасинівської сільської ради, ОСОБА_2 усе своє майно де б воно не знаходилося і з чого б не складалося, зокрема Сертифікат на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 , в розмірі 4,94 га та компенсаційні виплати, як постраждалій в роки Великої Вітчизняної війни, заповіла ОСОБА_1 (а.с. 12).

Як спадкоємець за заповітом, ОСОБА_1 звернулася до нотаріальної контори для прийняття спадщини, але державним нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки вона пропустила встановлений строк подання заяви про прийняття спадщини (а.с. 13).

Інших спадкоємців за заповітом чи за законом після смерті ОСОБА_2 . немає, оскільки спадкова справа до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 не заводилась (а.с. 23).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суди виходили з того, що вказані позивачем причини пропуску строку визначеного законом для подачі заяви про прийняття спадщини не пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій для прийняття спадщини. Інших причин пропуску строку позивачем не вказано. Крім того, з дня відкриття спадщини сплинуло майже 12 років.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками судів з огляду на наступне.

Суд установив, що ОСОБА_1 є спадкоємицею ОСОБА_2 , якапомерла ІНФОРМАЦІЯ_1. У встановлений законом строк ОСОБА_1 як спадкоємець за заповітом спадщину не прийняла.

Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно з частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Як на підставу пропущення строку для прийняття спадщини позивач посилався виключно на необізнаність прог наявність спадкової маси та наявність заповіту.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви і ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод не було, він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкову масу, положення частини третьої статті 1272 ЦК України не застосовуються.

До аналогічного правового висновку дійшов ВерховнийСуд України у постанові від 26 вересня 2012 року у справі№ 6-85цс12, з яким погодився і Верховний Суд у постанові від 23 травня 2018 року у справі №465/3093/16-ц.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки не може бути визнана поважною причиною пропущення строку визначеного законом для подачі заяви про прийняття спадщини необізнаність особи про наявність спадкового майна, незнання про існування заповіту.

Доводи касаційної скарги про те, що суди дійшли до передчасного висновку про відмову у позові, оскільки не дослідили, чи перевірив нотаріус при заведенні спадкової справи за даними Спадкового реєстру наявність заповіту та відповідно чи вчиняв дії для повідомлення позивача про відкриття спадщини, чи здійснював виклик позивача як спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення у пресі, що свідчило б про належне сприяння для здійснення особистого розпорядження спадкодавця не заслуговують, оскільки зазначені дії нотаріуса вчиняються лише за наявності заведеної спадкової справи, а як встановлено судами спадкова справа після смерті ОСОБА_2 не заводилась.

Таким чином, наведені доводи касаційної скарги на законність судових рішень не впливають та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно зі статтею 400 ЦПК України.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 26 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 14 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: А. А. Калараш

В. М. Сімоненко

С. П. Штелик