ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2274/19 Справа № 182/692/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Тихомиров І.В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах:

головуючого судді - Барильської А.П.,

суддів- Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

сторони

позивач: ОСОБА_2

відповідач: ОСОБА_3

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2017 року, яке постановлено суддею Тихомировим І.В. у місті Нікополь Дніпропетровської області, -

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2016 року позивач звернулася з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позову вказує, що з відповідачем перебувала у шлюбі з 25 червня 2011 року. Від шлюбу має сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. 08 серпня 2016 року шлюб між ними було розірвано, дитина проживає разом з позивачем та перебуває на її матеріальному утриманні, відповідач ОСОБА_3 ухиляється від утримання дитини, добровільної матеріальної допомоги на його утримання не надає. Тому просила суд, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі ј частини усіх видів його заробітку (доходів), щомісячно, до досягнення сина повноліття.

Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 аліменти в розмірі ј частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 08 лютого 2016 року на утримання сина ОСОБА_4, до його повноліття на користь матері дитини - ОСОБА_2

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн.

Рішення в частині стягнення аліментів допущено до негайного виконання в межах суми платежів за один місяць.

В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 10 000 російських рублів, щомісяця.

Апелянт посилається на те, що при визначені розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, судом не враховано вимог Сімейного кодексу України, суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив обставини справи, не врахував докази, надані ним, а саме, що він здійснює платежі позивачу на утримання їхнього сина на банківську карту позивача.

Вказує на те, що в період з квітня 2016 року по травень 2018 року, він щомісяця відправляв позивачу 6 500 російських рублів, тобто 2 696,14 гривень, тому вважає, що рішення суду в частині стягнутих аліментів за період з 08 лютого 2016 року необґрунтованим.

Крім того, вказує на те, що стягнення судом першої інстанції аліментів в розмірі ј з усього його заробітку, є необґрунтованим, тому просить ухвалити нове рішення щодо стягнення аліментів в твердій грошовій сумі 10 000 російських рублів, щомісячно починаючи з 01.07.2018 року.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що з 25 червня 2011 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с. 5), який розірваний 08 серпня 2016 року (а.с. 41).

Від шлюбу мають малолітню дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6), який проживає з матір'ю.

Вирішуючи спір та покладаючи на відповідача обов'язок по сплаті аліментів на утримання дитини в розмірі ј частини усіх видів його заробітку (хододів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, суд першої інстанції, враховуючи принципи розумності та справедливості, вікові потреби дитини, а також те, що відповідач є працездатною особою і інших зобов'язань не має, дійшов висновку, що саме такий розмір аліментів буде відповідати інтересам дитини та обох батьків.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 1 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 62 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційної гарантією (ст. 129 Конституції України), що передбачено і ст. 12 ЦПК України.

На суд покладається обов'язок розгляду цивільної справи в межах заявлених сторонами вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів та визначаючи його в розмірі ј частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд першої інстанції врахував матеріальний стан відповідача, прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, реальну можливість відповідача сплачувати аліменти у зазначеному розмірі та дійшов обґрунтованого висновку, що саме такий розмір відповідатиме встановленому ст. 2 Конвенції ООН про права дитини принципу рівності прав дітей.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги позивача про те, що судом першої інстанції не враховано вимог Сімейного кодексу України при визначені розміру аліментів на утримання неповнолітнього сина, оскільки ухвалюючи рішення суд першої інстанції в повній мірі врахував обставини справи та виходив з рівності батьків утримувати дитину до її повноліття, при цьому врахував матеріальний стан сторін, стан здоров'я відповідача та дитини.

Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги позивача стосовно того, що стягнення судом першої інстанції аліментів в розмірі ј з усього його заробітку, є необґрунтованим, що стягнення аліментів в твердій грошовій сумі 10 000 російських рублів, щомісячно починаючи з 01.07.2018 року буде відповідати інтересам дитини, оскільки за будь-яких обставини, які свідчать про майновий стан відповідача, закон не наділяє його правом порушувати в суді питання про зміну способу сплати аліментів з частки від виду заробітку (доходу) на тверду грошову суму. Таким правом наділений тільки отримувач аліментів відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України.

Колегія суддів не бере до увагу доводи апеляційної скарги позивача в тій частині, що в період з квітня 2016 року по травень 2018 року, він щомісяця відправляв позивачу 6 500 російських рублів, тобто 2 696,14 гривень, тому вважає, що рішення суду в частині стягнутих аліментів за період з 08 лютого 2016 року необґрунтованим, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішення суду від дня пред'явлення позову, тобто в даній цивільній справі, з 08 лютого 2016 року.

Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає обов'язковому негайному виконанню.

Питання щодо сплати позивачем аліментів в період з квітня 2016 року по травень 2018 року, тобто після винесення рішення судом першої інстанції від 08 лютого 2016 року вирішується органами Державної виконавчої служби відповідно до Закону України "Про виконавче провадження", Інструкцію про проведення виконавчих дій та іншими нормативно - правовими актами.

За таких обставин колегія суддів вважає, що судом першої інстанції надано правильну оцінку обставинам й доказам по справі у відповідності до вимог ст. 80 ЦПК України, й правильно визначено розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі ј частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а тому колегією суддів відхиляються доводи апеляційної скарги щодо необхідності стягнення в твердій грошовій сумі у розмірі 10 000 російських рублів.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 11 березня 2019 року.

Головуючий :

Судді: