Справа № 710/1594/18
Провадження № 2/710/20/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.03.2019 м. Шпола

Шполянський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Побережної Н.П.,

за участі секретаря судового засідання Цяпкало А.П.,

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

11.12.2018 до Шполянського районного суду Черкаської області надійшла позовна заява, в якій ОСОБА_1 просить визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право на користування жилим приміщенням: будинком №7 по вул. Калинова, м. Шпола, Черкаської області.

Свій позов позивач мотивує тим, що він є власником житлового будинку по вул. Калинова 7, м. Шпола, Черкаської області, на підставі Договору купівлі-продажу житлового будинку від 17.09.2008. Відповідно до відомостей довідки № 14367 від 26.11.2018 про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, адреса: Черкаська область, Шполянський район, вул. Калинова, буд. 7, до складу сім'ї/зареєстрованих входять: ОСОБА_1 - власник; ОСОБА_3 - цивільна дружина; ОСОБА_2 - син дружини. З 2008 року позивач ОСОБА_1 дійсно зареєстрований та постійно проживає в житловому будинку за вище вказаною адресою. Також з 2010 року в даному будинку зареєстровані: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка по даний час фактично і проживає; ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується відомостями Будинкової книги. Так з 10.07.2010 відповідач ОСОБА_2 хоч і зареєстрований за вищевказаною адресою, але фактично з 2016 року по даний час в зазначеному будинку не проживає, не з'являється та не бере участі в утриманні та облаштуванні житла, про що вказує підтвердження голови вуличного комітету вулиці Калинова ОСОБА_4, затвердженого секретарем Шполянської міської ради ОТГ Черкаської області від 26.11.2018. Оскільки, за місцем реєстрації Відповідач не проживає близько двох років, що завдає позивачу додаткових незручностей та збільшує оплату за житлово-комунальні послуги, які формуються з урахуванням кількості осіб, що зареєстровані в помешканні у встановленому законом порядку, тому я змушений звернутися за захистом своїх прав до суду. Таким чином позивач вимушений звернутися до суду за захистом свого права власності.

До початку розгляду справи по суті позивач не змінив предмет та підставу позову і протягом усього часу розгляду справи не збільшив та не зменшив розмір позовних вимог, а тому суд розглянув цивільну справу в межах пред'явлених вимог і на підставі поданих сторонами доказів.

У суд позивач не з'явився, надав до суду заяву в якій позов підтримав повністю та просив його задовольнити, а справу розглянути без його участі.

Відповідач у суд не зявився, про час, дату та місце розгляду був належним чином повідомлений.

Згідно з ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідач був належно повідомлений про розгляд справи, що підтверджується повідомленням по справі, однак, відзив до суду на позов, не надав, про причини неподання суду відзиву не повідомив, зустрічного позову не предявляв, а тому враховуючи ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно ч. 2 ст. 191 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 18.12.2018 відкрито провадження у справі.

Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 26.02.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності суд встановив наступне.

Згідно договору купівлі продажу житлового будинку від 17.09.2008, посвідченого ОСОБА_5 приватним нотаріусом Шполянського районного нотаріального округу, Черкаської області, зареєстровано в реєстрі за № 2273, укладеного між ОСОБА_6 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець), згідно умов якого продавець продав, а покупець купив у власність житловий будинок з надвірними спорудами у м. Шпола, вул. Калинова, буд.7, Шполянського району, Черкаської області на земельній ділянці. (а.с.12).

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 20311519 від 22.09.2008 житловий будинок, за адресою: м. Шпола, вул. Калинова, буд. 7, Шполянський район, Черкаської області, зареєстрований на праві власності за ОСОБА_1, реєстраційний номер № 24643473, номер запису 2014 в книзі 8. (а.с.14).

Згідно записів будинкової книги №2243 для прописки громадян проживаючих в ІНФОРМАЦІЯ_3, в даному будинку з 10.07.2010 року зареєстрований ОСОБА_2. (а.с.17-19).

У відповідності до довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №14367 виданої 26.11.18 року, виконавчим комітетом Шполянської міської ради обєднаної територіальної громади Черкаської області, за адресою: Черкаська область, Шполянський район, м. Шпола, вул. Калинова, буд.7, до складу сімї/зареєстрованих/ входять: ОСОБА_1 - власник, ОСОБА_3 - цивільна дружина, ОСОБА_2 син дружини, (а.с.16).

Згідно підтвердження голови вуличного комітету вул. Калинова від 26.11.2018, підпис якого ствердженого секретарем Шполянської міської ради ОТГ, ОСОБА_2 зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4, але за даною адресою не проживає з 2016 року по даний час. (а.с.20).

Згідно з ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтями 8, 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.41, 55 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Відповідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно абз.2, 3 п. 34 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2914 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

У відповідності до п.39 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2914 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК.

З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК.

Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають.

Згідно з ч.4 ст.9 ЖК УРСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з

підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно до ч.ч.2,3 ст.64 ЖК УРСР до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Згідно ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Підставою для предявлення позову, позивач вказує той факт, що відповідач відсутній у місці своєї реєстрації починаючи з 2016 року, саме тому він втратив право на користування житловим приміщенням, що належить позивачу, та розташоване по вул. Калинова буд.7, м. Шпола. При цьому в обґрунтування своєї позиції наводить норми ст. ст. 391, 405 ЦК України та ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Судом встановлено, що позивачу належить на праві власності житловий будинок за адресою вул. Калинова буд.7, м. Шпола, Черкаської області, що підтверджено договором купівлі продажу. Відповідач, є сином цивільної дружини позивача, що підтверджується довідкою про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні / будинку осіб, який був зареєстрований 10.07.2010 у будинку який належить позивачу, і на даний час входить до складу сімї позивача та залишається зареєстрованим за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5. За місцем реєстрації відповідач відсутній без поважних причин починаючи з 2016 року, тобто понад 1 рік. Відповідач, завдає незручності для позивача, що повязані із збільшенням оплати за житлово комунальні послуги, які формуються з урахуванням кількості осіб, що зареєстровані в помешканні у встановленому законом порядку. В даному випадку підлягає до застосування норма ч.2 ст.405 ЦК України, згідно якої член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Доказів про існування між сторонами будь - яких інших домовленостей, щодо права користування житловим будинком за адресою: вул. Калинова 7, м. Шпола, суду надано не було.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до ч.ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст.13 ЦПК країни, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Згідно ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" , зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі в тому числі і судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Така ж норма закріплена і в ч.2 п. 26 Правил реєстрації місця проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №207, зняття з реєстрації місця проживання особи, здійснюється на підставі в тому числі, рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Верховний суд України у справі від 16 листопада 2016 року № 6-709цс16, предметом розгляду якої було (визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації), дійшов висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сімї,

У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою, такий висновок міститься у рішенні Верховного суду України, від 01.03.2016 року у справі №825/1335/13-а.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази надані позивачем, суд доходить висновку, що встановлені у справі обставини підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а відтак, наявні підстави для задоволення позову.

Заходи забезпечення позову судом не вживалися.

Підстав для звернення рішення суду до негайного виконання немає.

Згідно ч.1 п.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При задоволенні позову суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати в справі, пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме судовий збір в розмірі 704,80 грн.

На підставі ст.ст.41, 47, 55 Конституції України, ст.ст.15, 321, 389, 391, 405 ЦК України, ч.4 ст.9, ст.64 ЖК УРСР, ст. ст.3, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 211, 263-265, ч.1 ст. 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування жилим приміщенням будинку №7 по вул. Калинова, м. Шпола Черкаської області.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1, інші дані про особу суду невідомі, судовий збір в сумі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні) 80 копійок, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_2, паспорт серії АЕ 174529 виданий Центрально Міським РВ Криворізького МУУМВС України в Дніпропетровській області, 29 грудня 1995 року, інші відомості про особу суду не відомі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку до Апеляційного суду Черкаської області через Шполянський суд Черкаської області (до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи) шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Шполянського

районного суду ОСОБА_7