Постанова

Іменем України

10 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 369/6840/13-ц

провадження № 61-40435св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Дочірнє підприємство «Дніпровський круг»,

особа, яка подавала апеляційну скаргу, - Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Київської області від 31 травня 2018 року у складі колегії суддів: Мельника Я. С., Волохова Л. А., Матвієнко Ю. О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У липні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Дочірнього підприємства «Дніпровський круг» (далі - ДП «Дніпровський круг») про визнання протиправними дій та визнання права власності на майно.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 16 лютого 2005 року між ним і ДП «Дніпровський круг» укладений інвестиційний контракт № 32-б, за умовами якого він здійснював фінансування будівництва нерухомого майна з метою отримання у власність квартири після завершення будівництва. Відповідач не виконав умови договору, зареєстрував на себе право власності на цей об`єкт нерухомості.

Посилаючись на викладене, позивач просив визнати протиправними дії ДП «Дніпровський круг» щодо неповідомлення його про необхідність реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 , визнати недійсним свідоцтво про право власності на неї серії НОМЕР_1 від 17 жовтня 2008 року та визнати за ним право власності на цю квартиру.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 серпня 2013 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправними дії ДП «Дніпровський круг» щодо неповідомлення ОСОБА_1 про необхідність реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 , визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 17 жовтня 2008 року та визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки відповідно до пунктів 1.1, 1.6 договору та статті 331 ЦК України право власності на квартиру повинно належати позивачу, всі дії відповідача, що призвели до неотримання ОСОБА_1 у власність проінвестованого об`єкта та подальше розпорядження ДП «Дніпровський круг» квартирою, є протиправними.

Не погоджуючись із судовим рішенням, Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз» (далі - ПАТ «Укртрансгаз»), яке не брало участі у справі, подало апеляційну скаргу.

Постановою Апеляційного суду Київської області від 31 травня 2018 року рішення суду першої інстанції, скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1

Апеляційний суд, скасовуючи рішення місцевого суду виходив із того, що ухвалою Господарського суду Київської області від 25 січня 2010 року накладено арешт на спірну квартиру, а рішенням Господарського суду Київської області від 27 лютого 2012 року, яке набрало законної сили, визнано за ДП «Укртрансгаз» в особі Філії «УМГ «Київтрансгаз» право власності на квартиру. Таким чином, на день ухвалення оскаржуваного рішення відповідач вже не був власником квартири і передбачених законом підстав для задоволення позову не було.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

У липні 2018 року ОСОБА_1 подав до Верховного Судукасаційну скаргу на постанову Апеляційного суду Київської області від 31 травня 2018 року, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що державна реєстрація права приватної власності Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» Дочірньої компанії «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» та/або його правонаступника - ПАТ «Укртрансгаз» на спірну квартиру не здійснювалось, зокрема і на підставі рішення Господарського суду Київської області від 27 лютого 2012 року у справі № 21/295-09. Крім того, відповідно до статті 331 ЦК України право власності на нерухоме майно виникає в особи з моменту його державної реєстрації.

У листопаді 2018 року АТ «Укртрансгаз» подало відзив на касаційну скаргу у якому зазначено, що об`єктом інвестування за інвестиційним контрактом від 16 лютого 2005 року № 32-Б є (була) квартира АДРЕСА_2 a не квартира АДРЕСА_1 , право власності на яке визнано саме за AT «Укртрансгаз» чинним рішенням Господарського суду Київської області від 27 лютого 2012 року у справі № 21/295-09. За результатами розгляду Господарським судом Київської області справи № 21/295-09 чинним рішенням від 27 лютого 2012 року (ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 20 березня 2012 та Вищого господарського суду України від 22 травня 2012 року у справі № 21/295-09 повернуто апеляційну та касаційну скарги ДП «Дніпровський круг» без розгляду, а ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24 липня 2018 року, яка залишена без змін постановою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 11 жовтня 2018 року закрито апеляційне провадження у справі № 21/295-09 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 від 08 грудня 2017 року на рішення Господарського суду Київської області від 27 лютого 2012 року у справі № 21/295-09 первісний позов ДК «Укртрансгаз», правонаступником якої є AT «Укртрансгаз», в особі філії УМГ «Київтрансгаз» задоволено та визнано за Дочірньою компанією «Укртрансгаз» право власності на жиле приміщення квартиру АДРЕСА_1 .

У листопаді 2018 року ДП «Дніпровський круг» подало відзив на касаційну скаргу у якому зазначено, що право власності за рішенням Господарського суду Київської області від 27 лютого 2012 року не зареєстроване, а отже, не виникло. Суд умисно необґрунтовано опускає букву «м» у будівельному номері «112 м», щоб зробити неправильний висновок, ввести в оману всіх, хто буде читати рішення.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу та надано строк для подання відзивів на касаційну скаргу.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи має бути проведений протягом п`яти днів після складення доповіді суддею-доповідачем колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Рішення суду апеляційної інстанції відповідає нормам ЦПК України щодо законності та обґрунтованості.

Судом установлено, що 16 лютого 2005 року між ОСОБА_1 та ДП «Дніпровський круг» укладений інвестиційний контракт № 32-Б, відповідно до умов якого позивач здійснював фінансування будівництва об`єкта інвестування з метою отримання цього об`єкта у власність після завершення будівництва будинку, в якому знаходиться об`єкт (квартира).

Відповідно до пункту 1.3 інвестиційного контракту, об`єктом інвестування є квартира АДРЕСА_2 .

Рішенням Господарського суду Київської області від 27 лютого 2012 року у справі № 21/295-09 визнано за Дочірньою компанією «Укртансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» Дочірньої компанії «Укртансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» право власності на жиле приміщення -квартиру АДРЕСА_1 .

Судове рішення мотивоване тим, що ДП «Дніпровський круг» після введення об`єкта будівництва в експлуатацію належну Дочірній компанії «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» Дочірньої компанії «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» квартиру за договорами від 16 вересня 2004 року № 03-22-383 та від 07 грудня 2007 року № 03-08-351 не передав, вимога позивача про визнання за ним права власності на жиле приміщення - квартиру підлягає задоволенню як така, що доведена позивачем, не спростована у встановленому порядку відповідачем.

24 липня 2018 року Київський апеляційний господарський суд ухвалив заяву Акціонерного товариства «Укртрансгаз» Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» Акціонерного товариства «Укртрансгаз» Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про закриття апеляційного провадження з розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Київської області від 27 лютого 2012 року задовольнити; апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Київської області від 27 лютого 2012 року закрити.

Закриваючи апеляційне провадження, суд виходив із того, що лише укладення ОСОБА_1 контракту не веде до виникнення у нього прав на проінвестовану квартиру, а доказів виконання цього контракту та передачі цієї квартири ОСОБА_1 суду не подано. Предметом вказаного контракту є квартира АДРЕСА_2 , у той час як предметом спору у цій справі є квартира АДРЕСА_3 АДРЕСА_4 . Доказів на підтвердження зміни номера проінвестованої квартири з № 112 на № 217 скаржник суду не надав.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11 жовтня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 24 липня 2018 року у справі № 21/295-09 залишено без змін.

Нормативно-правове обґрунтування

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

Частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини (далі - Конвенція) та практику суду як джерело права. У преамбулі та статті 6 параграфу 1 Конвенції, рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Установивши, що рішенням Господарського суду Київської області від 27 лютого 2012 року у справі № 21/295-09, яке набрало законної сили, визнано за Дочірньою компанією «Укртансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» Дочірньої компанії «Укртансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» право власності на жиле приміщення - квартиру № НОМЕР_2 , яке є предметом цього позову, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про скасування рішення суду першої інстанції та відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , оскільки ДП «Дніпровський круг» не є власником цієї квартири, а отже, не може бути відповідачем у справі. Суд апеляційної інстанції позбавлений можливості на стадії перегляду справи в апеляційному порядку вирішувати питання щодо зміни процесуального статусу осіб, які беруть участь у справі та залучати співвідповідачів. ДП «Дніпровський круг» не є особою, яка оспорює, не визнає чи порушує права ОСОБА_1 , оскільки власником квартири є АТ «Укртрансгаз».

Твердження заявника про те, що державна реєстрація права приватної власності Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» Дочірньої компанії «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» та/або його правонаступника - ПАТ «Укртрансгаз» на спірну квартиру не здійснювалось, а тому це підприємство не власник майна, не заслуговують на увагу, оскільки АТ «Укртрансгаз» є власником спірної квартири з моменту набрання рішенням Господарського суду Київської області від 27 лютого 2012 року законної сили.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанцій щодо встановлених обставин справи, проте повноваження суду касаційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява N 3236/03).

Розглядаючи зазначений позов, суд апеляційної інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом апеляційної інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 401, 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Київської області від 31 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

Г. І. Усик