Постанова
Іменем України

25 вересня 2019 року

м. Київ

справа №127/18942/16-ц

провадження №61-22038св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),

суддів: Жданової В. С., Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Квартирно-експлуатаційний відділ м. Вінниці, Військова частина НОМЕР_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці Томчук Маріанни Анатоліївни на рішення Апеляційного суду Вінницької області від 22 грудня 2016 року у складі суддів: Сопруна В. В., Медяного В. М., Матківської М. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Вінниці, Військової частини НОМЕР_1 про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що з 31 липня 1997 року по 01 жовтня 2015 року проходив службу у Збройних Силах України, і станом на 01 жовтня 2015 року загальна вислуга років становить 18 років та 4 місяці.

05 грудня 2011 року наказом головнокомандуючого ОСОБА_1 призначено на посаду начальника станції метеорологічної групи військової частини НОМЕР_1 .

Починаючи з 28 жовтня 2002 року у зв`язку з відсутністю у позивача та його сім`ї жилого приміщення по місцю проходження служби (м. Вінниця) позивача взято на квартирний облік при військовій частині НОМЕР_1 , як такого, що потребує поліпшення житлових умов.

Крім того, у зв`язку з набуттям позивачем статусу учасника бойових дій з 23 червня 2015 року позивача також зараховано на першочергову чергу на отримання житла як учасника бойових дій.

Наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 17 вересня 2015 року №418 позивача звільнено з військової служби у запас за пунктом «д» (через сімейні обставини) частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 01 жовтня 2015 року №245 капітана ОСОБА_1 виключено із списків особового складу частини та направлено до Вінницького ОМВК м. Вінниці для зарахування на військовий облік.

Рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 15 січня 2016 року капітана запасу ОСОБА_1 у зв`язку із звільненням з військової служби у запас знято з квартирного обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов без його присутності та згоди.

Позивач вважає вказане рішення незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню із зобов`язанням житлової комісії військової частини НОМЕР_1 протягом місяця з дня набрання рішенням суду законної сили вирішити питання про поновлення капітана запасу ОСОБА_1 на квартирному обліку при військовій частині НОМЕР_1 , в загальній черзі, починаючи з 22 жовтня 2002 року, та першочерговій черзі (як учасника бойових дій) з 23 червня 2015 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького міського суду від 14 листопада 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач був звільнений з військової служби у запас за пунктом «д» (через сімейні обставини) частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», тобто не за підставами, що зазначені у абзаці першому пункту 2.16 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 30 листопада 2011 року №737 (далі Інструкція), а відтак відсутні законні підстави для залишення позивача на обліку у військовій частині до одержання жилого приміщення з державного житлового фонду за останнім місцем проходження служби.

Також, в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження твердження представника позивача, що оскаржуване рішення було винесено у відсутність позивача, оскільки в матеріалах справи містяться докази відправлення відповідачем на адресу позивача рекомендованого листа щодо засідання комісії військової частини, на якій відбувався розгляд питання щодо законності перебування на квартирному обліку ОСОБА_1 .

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 22 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 листопада 2016 року скасовано, ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову, а саме визнано незаконним та скасовано рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 15 січня 2016 року про зняття з квартирного обліку капітана запасу ОСОБА_1 , зобов`язано житлову комісію військової частини НОМЕР_1 поновити капітана запасу ОСОБА_1 на квартирному обліку при військовій частині НОМЕР_1 в загальній черзі, починаючи з 22 жовтня 2002 року.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції помилково виходив з того, що відсутні законні підстави для залишення позивача на обліку у військовій частині до одержання жилого приміщення з державного житлового фонду за останнім місцем проходження служби, оскільки позивач ОСОБА_1 був звільнений з військової служби у запас за пунктом «д» (через сімейні обставини) частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», при цьому визначальним є саме звільнення в запас, а тому житлова комісія не мала законних підстав для зняття позивача з квартирного обліку.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У січні 2017 року представник Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці Томчук М. А. подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Апеляційного суду Вінницької області від 22 грудня 2016 року та залишити в силі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 листопада 2016 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивач був звільнений з військової служби через сімейні обставини та зарахований в запас, так як не досяг 45 річного віку.

Суд апеляційної інстанції неправильно застосував до спірних правовідносин абзац перший пункту 2.16 Інструкції, який визначає, що військовослужбовці, які перебувають на обліку, під час звільнення з військової служби в запас або у відставку за віком залишаються на обліку у військовій частині до одержання жилого приміщення. Проте дана норма стосується виключно випадків звільнення військовослужбовців за віком, а тому застосування її до позивача звільненого не за віком, а через сімейні обставини, є безпідставним.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали з Вінницького міського суду Вінницької області, а ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 травня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

ОСОБА_1 подано заперечення на касаційну скаргу, в яких він просив у задоволенні касаційної скарги відмовити, а рішення Апеляційного суду Вінницької області від 22 грудня 2016 року залишити без змін.

Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до статті 213 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного судового рішення (далі ЦПК України 2004 року), рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 214 ЦПК України 2004 року).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що згідно витягу із послужного списку капітана ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 31 липня 1997 року по 01 жовтня 2015 року позивач проходив службу у Збройних Силах України.

Наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 17 вересня 2015 року №418 позивача звільнено з військової служби у запас за пунктом «д» (через сімейні обставини) частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01 жовтня 2015 року №245 капітана ОСОБА_1 виключено із списків особового складу частини та направлено до Вінницького ОМВК м. Вінниці для зарахування на військовий облік.

Рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 15 січня 2016 року капітана запасу ОСОБА_1 у зв`язку зі звільненням з військової служби у запас згідно витягу з наказу №245 від 01 жовтня 2015 року за пунктом «д» (через сімейні обставини) частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» знято з квартирного обліку при військовій частині НОМЕР_1 відповідно до пункту 2.18 Інструкції.

З листа військової частини НОМЕР_1 від 28 липня 2016 року вбачається, що до зняття з квартирного обліку при військовій частині НОМЕР_1 позивач був зарахований в загальну чергу з 28 жовтня 2002 року складом сім`ї 2 особи та першочергову чергу з 23 червня 2015 року як учасник бойових дій згідно пункту 4 статті 44 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради міністрів Української РСР і Української республіканської ради професійних спілок №470 від 11 грудня 1984 року.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно частини першої статті 12 цього Закону держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених ЖК УРСР та іншими нормативно-правовими актами; порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями, а також розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайм (найм) жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України.
На виконання приписів вищевказаної статті постановою Кабінету Міністрів України № 1081 від 03 серпня 2006 року затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями.
Відповідно до пункту 24 цього Порядку військовослужбовці зараховуються на облік згідно з рішенням житлової комісії військової частини, яке затверджується командиром військової частини; у рішенні зазначаються дата зарахування на облік, склад сім`ї, підстави для зарахування на облік, вид черговості (загальна черга, в першу чергу, поза чергою), а також підстави включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень, а в разі відмови в зарахуванні на облік підстави відмови з посиланням на відповідні норми законодавства.
Пунктом 9 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла.

Аналогічні приписи закріплені й в пункті 29 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями.
Дія пункту 9 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» безпосередньо пов`язується із тим, з якої саме з підстав, зазначених у пункті 62 Положення та частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військовослужбовець звільнений у запас чи у відставку.

Встановлено, що ОСОБА_1 звільнений із військової служби у запас за пунктом «д» частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обовязок і військову службу» (через сімейні обставини), що позбавляє його права залишатися на квартирному обліку при військовій частині НОМЕР_1 , оскільки підставою для звільнення в запас були сімейні обставини, а не вік, стан здоров`я або скорочення штатів чи проведення інших організаційний заходів.
Пунктом 30 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями передбачено, що військовослужбовці знімаються з обліку у разі: поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла; засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; в інших випадках, передбачених законодавством.
При цьому вказаний пункт Порядку не містить вичерпних підстав для зняття військовослужбовця з обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, оскільки передбачає можливість зняття особи з обліку й в інших передбачених законодавством випадках.
Відповідно до абзацу 1 пункту 2.17 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України №737 від 30 листопада 2011 року та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 січня 2012 року за № 24/20337, військовослужбовці, які перебувають на обліку, під час звільнення з військової служби в запас або відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, за неможливості використання на військовій службі, а також після закінчення строку контракту при досягненні 20 років вислуги на військовій службі в календарному обчисленні, залишаються (за їх бажанням) на обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду за останнім місцем проходження служби, а в разі розформування військової частини у військовому комісаріаті і КЕВ (КЕЧ) району, на території обслуговування яких знаходилася розформована військова частина, та користуються правом позачергового одержання житла.
Згідно з пунктом 2.19 цієї ж Інструкції військовослужбовці та особи, звільнені з військової служби, знімаються з обліку за місцем служби (за місцем звільнення з військової служби) у разі: поліпшення житлових умов, унаслідок чого зникла потреба в наданні житла; переміщення військовослужбовця до нового місця служби в інший населений пункт; звільнення з військової служби за підставами, які не зазначені в абзаці 1 пункту 2.17 цього розділу; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; звільнення в запас або відставку до досягнення 20 років вислуги на військовій службі особами, які зараховані на облік після 01 січня 2005 року (крім випадків, вказаних у п. 2.18 цього розділу); обрання для місця проживання іншого населеного пункту особами, які звільнені у запас або у відставку; в інших випадках, передбачених законодавством.

Отже, наведені норми Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями не передбачають підстав для залишення позивача на обліку громадян, потребуючих поліпшення житлових умов, з огляду на його звільнення у запас за сімейними обставинами відповідно до пункту «д» частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06 червня 2018 року у справі № 752/5881/15-ц (провадження № 14-169цс18).
Оскільки під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі суд першої інстанції не порушив норм процесуального права, правильно застосував норми матеріального закону, рішення суду є законною і обґрунтованою.
Установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, яке відповідає закону, суд касаційної інстанції відповідно до статті 413 ЦПК України скасовує рішення Апеляційного суду Вінницької області від 22 грудня 2016 року і залишає в силі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 листопада 2016 року.

Щодо судових витрат
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини першої цієї статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, то вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Враховуючи залишення в силі рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 та беручи до уваги те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», понесені Квартирно-експлуатаційним відділом м. Вінниці судові витрати за подання касаційної скарги у розмірі 1 322, 88 грн повинні бути компенсовані за рахунок держави у порядку, встановленому Постановою Кабінету Міністрів України № 590 від 27 квітня 2006 року «Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави».
Керуючись статтями 141, 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представник Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці Томчук Маріанни Анатоліївни задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Вінницької області від 22 грудня 2016 року скасувати, залишити в силі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 листопада 2016 року.
Понесені Квартирно-експлуатаційним відділом м. Вінниці судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 322, 88 грн компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Ю. Тітов
Судді:В. С. Жданова В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко
В. А. Стрільчук