Провадження № 2/263/88/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2019 року Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області в складі головуючого судді Шевченко О.А., при секретарі Шпичак Є.М., за відсутністю сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позовній заяві зазначив, що відповідно до укладеного договору б/н від 20.03.2008 року грудомаха О.М. отримала кредит у розмірі 6000.00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту, зі сплатою відсотків за користування кредитом. За умовами договору позичальник зобовязався повернути банку кредит та проценти по ньому. Свої зобовязання відповідач за кредитним договором не виконав, внаслідок чого, станом на 31.10.2017 року, утворилася заборгованість в розмірі 51556.11 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5722 грн.41 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 41740 грн. 55 коп., яку позивач просив стягнути з відповідача, а також просив стягнути судовий збір в розмірі 1 600.00 грн.

Представник позивача у судове засідання не зявився, в позовній заяві міститься його клопотання про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач у судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи у його відсутність суду не надав, через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву у якій зазначено: що відповідач не оспорює факт отримання 20.03.2008 року миттєвої кредитної картки з встановленим лімітом 1200 грн, зі сплатою відсотків за користування кредитним коштами у розмірі 3% річних в місяць ( відповідно 36 % річних на рік).

Відповідач вважає що укладений договір з банком від 20.03.2008 року, строк дії якого дорівнює строку дії картки, одночасно заперечую проти заборгованості перед позивачем в сумі зазначеній у позові. Посилався на те що при оформленні памятка клієнта не підписувалась. Проте ОСОБА_2 суттєво змінював умови та правила надання послуг, але ці зміни не були розмішені на сайті банку, тому правила надання банківських послуг є недопустимим доказом по справі, оскільки відповідач його не підписував та не був ознайомлений зі змістом. Відповідач посилається на те що жодних заяв щодо отримання кредиту, та випуску карт та встановлених на них кредитних лімітів окрім заяви 20.03.2008 року на строк дії карти не було, тому вважає що факт укладення кредитного договору не доведено, строк дії договору укладається на строк дії картки, тобто до 2011 року.

Фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалась у відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, 20.03.2008 року банк уклав із ОСОБА_1 договір б/н, від 20.03.2008 року на підставі якого останній, ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг та підписавши анкету-заявку про приєднання до них, отримав кредитну карту зі встановленим кредитним лімітом у розмірі 6000.00 грн., та зі сплатою 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач умови повернення кредиту належним чином не виконував, у звязку з чим, станом на 31.10.2017 року, утворилася заборгованість в розмірі 51556.11 грн., яка складається з заборгованості за тілом ,кредиту у розмірі 5722 грн.41 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 41740 грн. 55 коп., заборгованість за пенею та комісією 1400.00 штрафу в розмірі 250 грн. (фіксована частина) та штрафу в розмірі 2443 грн. 15 коп. (процентна складова).

Відповідно до ч.1. ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч 1. ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, відповідно до ст. 1048 ЦК України, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1. ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Згідно положень статті 549 ЦК України пеня і штраф є різновидами неустойки, як юридичної відповідальності.

Як передбачено Умовами та Правилами надання банківських послуг, а саме п. 2.1.1.5.5, позичальник зобовязаний погасити заборгованість по кредиту, процентам за його використання а також сплатити комісії на умовах, передбачених цим договором.

З урахуванням викладених обставин та з оглядом на порушення відповідачем умов кредитного договору та взятих на себе зобовязань, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з нього заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5722 грн. 41 коп., та заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 41740 грн.55 коп.

Разом з цим, штраф в розмірі 250 грн. (фіксована частина) та штраф в розмірі 2443 грн. 15

коп. (процентна складова), стягненню не підлягає, з наступних підстав.

Згідно зі ст. 2 Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку де проводилась антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

На виконання цього Закону 30 жовтня 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження №1053-р, яким було затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з п. 20 ч. 1 цього Розпорядження м. Маріуполь Донецької області входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Проте, 05 листопада 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження №1079-р про зупинення дії Розпорядження від 30 жовтня 2014 року № 1053-р, яке в подальшому постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 09 лютого 2015 року було визнано не чинним (справа № 826/18330/14).

Відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р, яким визнано такими, що втратили чинність розпорядження №1053-р від 30.10.2014 року та №1079-р від 05.11.2014 року, місто Маріуполь Донецької області відноситься до населеного пункту, на території якого здійснювалася антитерористична операція.

Крім того, згідно зі ст. 1 Закону України «Про боротьбу із тероризмом» район проведення антитерористичної операції це визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція.

Згідно з наказом керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07 жовтня 2014 року №33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» районами проведення АТО визначені всі населені пункти Донецької та Луганської області (без виключень).

Національний банк України своїми листами від 13 жовтня 2014 року № 47-411/58939 та від 05 листопада 2014 року № 18-112/64483 наголошував банкам України про неухильне дотримання вимог Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року щодо не нарахування пені та штрафів за договорами кредиту під час антитерористичної операції.

Як проголошено в ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи.

Згідно зі ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

У п. 3.4. Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 ЦПК України (справа про охоронюваний законом інтерес) від 1 грудня 2004 року N 18-рп/2004 (Справа N 1-10/2004)) зазначено, що виходячи зі змісту частини першої статті 8 Конституції України охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й обєктивного права у цілому, що панує у суспільстві, зокрема справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права і є його складовою.

Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Так, враховуючи, що відповідач зареєстрований та постійно проживав в місті Маріуполі, нарахування штрафів на суму заборгованості за кредитним договором від 20.03.2008 року укладеним з ОСОБА_1 є неправомірним.

Отже, враховуючи те, що відповідач є громадянином України, який зареєстрована та постійно проживає в населеному пункті, де проводилась антитерористична операція, на підставі ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», штрафні санкції за укладеним з ним кредитним договором нараховувати заборонено, а тому позов банку в частині стягнення пені та штрафів є необґрунтованим.

Суд не приймає до уваги заперечення відповідача що строк укладеного ним кредитного договіру від 20.03.2008 року сплинув у звязку із закінченням строку дії кредитної картки.

Згідно довідки наданої ПАТ «ПРИВАТБАНК» між позивачем та відповідачем було підписано кредитний договір № б/н, за яким було надано кредитні картки а саме:

876639 від 04.01.2008 термін дії 01/12, 126483 від 13.02.2008 термін дії 01/12, 293863 від 24.09.2010 року термін дії 08/14, 593646 від 04.01.2012 року термін дії 07/15 року, строку останньої дії картки сплинув 07/15 року, згідно виписки за період з 01.01.1999 року по 13.05.2018 року по кредитній картці ОСОБА_1, останній платіж по картці відповідачем був здійсненний 10.07.2016 року.

Згідно з практики Верховного Суду України, викладеною в ПВСУ за №6-167 цс 14 від 12.11.2014 року ( зазначено що строк дії договору дорівнює дії строку дії картки), тому суд приходить до висновку що заперечення відповідача є нєобргунтованими у звязку з тим що відповідачем було відповідачем було отримано кредитнку картку від 04.01.2012 строк дії якої плив 07/15 року.

Відповідно до 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з квитанції про сплату судового збору, розмір судових витрат складає 1600.00 гривень, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати за сплату судового збору, пропорційну до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на: 47462,91 гривень х 100% : 51556.11 гривень ціни позову = 92,06%), тобто 92,06 % від ціни позову (92,06% х 1600,00 гривень : 100% = 1472.96 гривень), що складає 1472,96 гривень.

На підставі ст. 549, 624, 1046, 1048, 1050, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст. 13, 81, 141, 247, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: просп..Металургів,б.92 кв.78, м. Маріуполь, на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (, ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) заборгованість за кредитним договором б/н від 20.03.2008 року, станом на 31.10.2017 року, за тілом кредиту у розмірі 5722 грн. 41 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 41740 грн. 50 коп. та судовий збір у розмірі 1472.96 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається позивачем до суду апеляційної інстанції через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 11.03.2019 року.

Суддя О.А. Шевченко