ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю Кей-Колект на заочне рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 06 листопада 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, публічного акціонерного товариства УкрСиббанк, товариства з обмеженою відповідальністю Кей-Колект, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги і договору іпотеки, визнання права власності, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з уточненим позовом до ОСОБА_3, публічного акціонерного товариства УкрСиббанк (далі ПАТ УкрСиббанк), товариства з обмеженою відповідальністю Кей-Колект (далі ТОВ Кей-Колект), ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги і договору іпотеки, визнання права власності, мотивуючи його тим, що 27 серпня 2007 року між ним та ОСОБА_3 в простій письмовій формі був укладений договір купівлі-продажу квартири №73 у будинку №8 на ж/м Червоний камінь у м.Дніпропетровську.

Вказував, що договір був укладений та підписаний сторонами, а нотаріальне посвідчення договору не відбулось через постійну зайнятість продавця ОСОБА_3, втім, починаючи з серпня 2007 року він засилився у квартиру та почав постійно у ній проживати.

Зазначав, що в лютому 2016 року, після відкриття вільного доступу до реєстрів прав на нерухоме майно, отримав інформаційну довідку, з якої дізнався, що 01 жовтня 2007 року між невідомим йому ОСОБА_4 та ПАТ УкрСиббанк було укладено договір іпотеки, реєстровий №5900, за умовами якого ОСОБА_6 передав в іпотеку квартиру №73 у будинку №8 на ж/м Червоний камінь у м.Дніпропетровську.

Також йому стало відомо, що між ПАТ УкрСиббанк та ТОВ Кей-Колект було укладено нотаріально посвідчений договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки.

Посилаючись на те, що квартира належить йому з 27 серпня 2007 року, він сплатив за неї обумовлені договором купівлі-продажу грошові кошти, а всі подальші дії з її відчуження та передання в іпотеку є протиправними та такими, що порушують його право власності гарантоване законом, а тому просив суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним договір іпотеки №0/1, реєстраційний №5900 від 01 жовтня 2007 року, укладений між ОСОБА_4 та ПАТ «УкрСиббанк», посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7, та скасувати реєстраційний запис у Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна про заборону на нерухоме майно - квартира у м.Дніпропетровську ж/м ОСОБА_8АДРЕСА_1, №5754688, яка зареєстрована 01 жовтня 2007 року на підставі договору іпотеки, реєстр №5900 від 01 жовтня 2007 року, приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7; визнати недійсним договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки 5207-5207 від 12 січня 2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу ОСОБА_9, та скасувати реєстраційний запис у Державному реєстрі іпотек: іпотеку на квартиру у м.Дніпропетровську ж/м ОСОБА_8 АДРЕСА_2, №6002924, зареєстровану 12 січня 2012 року на підставі договору про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, 5207-5207, 12 січня 2011 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу ОСОБА_9; визнати за ним право власності на квартиру у м.Дніпропетровську (м.Дніпро) ж/м ОСОБА_8 АДРЕСА_2, загальна площа квартири 30.9 кв.м, житлова площа квартири 18.9 кв.м.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 06 листопада 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційні скарзі відповідач ТОВ Кей-Колект, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач не має жодного відношення до оспорюваних ним правочинів, оспорювані ним правочини укладалися з дотриманням норм законодавства, а суд не мав права визнавати право власності на квартиру на підставі нікчемного правочину.

16 січня 2019 року відповідач ПАТ Укрсиббанк надав відзив на апеляційну скаргу, в якому, зазначаючи про незаконність рішення суду першої інстанції, просив апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати, наголошував на тому, що позовні вимоги цілком необґрунтовані.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку про можливість задоволення апеляційних скарг та скасування рішення суду з подальшою відмовою у задоволенні позову з наступних підстав підстав.

Згідно з ч.4 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду в частині вирішення позовних вимог не відповідає з огляду на таке.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що 27 серпня 2007 року між позивачем ОСОБА_2, з одного боку, та відповідачем ОСОБА_3, з іншого боку, в простій письмовій формі був укладений договір купівлі-продажу квартири, яка розташована у м.Дніпропетровську ж/м ОСОБА_8 АДРЕСА_3.

За умовами укладеного між сторонами договору купівлі-продажу продавець зобов'язався не пізніше 27 вересня 2007 року передати у власність позивача квартиру у м.Дніпропетровську ж/м ОСОБА_8АДРЕСА_1, а позивач оплатив вартість квартири у розмірі 101.000 грн.

З договору вбачається, що ОСОБА_3, на час продажу, квартира належала на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 09 лютого 2002 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_10, реєстровий номер 2250.

Позивач зазначав, що передав грошові кошти у розмірі 101.000 грн. та у серпні 2007 року заселився в квартиру №73, що знаходиться в будинку 8 на ж/м ОСОБА_8 у м.Дніпропетровську.

Судом зазначено, що позивач ОСОБА_2 звертався до ОСОБА_3 стосовно кінцевого оформлення майна на його імя, чого зроблено не було.

В лютому 2016 року, після відкриття вільного доступу до реєстрів прав на нерухоме майно, позивач отримав Інформаційну довідку з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, з якої вбачалося, що 01 жовтня 2007 року між ОСОБА_4 та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір іпотеки реєстровий №5900, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 Відповідно до умов іпотечного договору ОСОБА_4 передав в іпотеку квартиру у м.Дніпропетровську ж/м ОСОБА_8АДРЕСА_1. А в подальшому 12 січня 2012 року було посвідчено договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки 5207-5207 від 12 грудня 2011 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу ОСОБА_9 За договором про відступлення права вимоги, новим іпотекодержателем стало ТОВ «Кей-Колект», боржником у зобовязанні визначено ОСОБА_4 зі строком виконання зобовязання до 30 вересня 2028 року

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що його позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону та є цілком обґрунтованими та доведеними.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції у звязку з наступним.

За статтею 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів і загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 ЦК України.

Так, відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першоютретьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК України). ОСОБА_7 недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України).

Оспорюваний правочин ЦК України імперативно не визнає недійсним, допускаючи можливість визнання його таким у судовому порядку за вимогою однієї із сторін або іншої заінтересованої особи, якщо в результаті судового розгляду буде доведено наявність визначених законодавством підстав недійсності правочину у порядку, передбаченому процесуальним законом. При цьому оспорюваний правочин є вчиненим, породжує юридично значущі наслідки, обумовлені ним, й у силу презумпції правомірності правочину за статтею 204 ЦК України вважається правомірним, якщо не буде визнаний судом недійсним.

Таким чином, при вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3,15,16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, на захист якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Позивач ОСОБА_2, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилався на те, що власником спірної квартири є він та посилався на договір купівлі-продажу квартири (а.с.9), втім даний договір не може бути прийнятий до уваги, оскільки відповідно до частини четвертої статті 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Частиною першою статті 657 ЦК України вказано, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

У статті 209 ЦК України встановлено, що нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Колегія суддів наголошує на тому, що договір купівлі-продажу квартири не може слугувати доказом того, що позивач набув право власності на квартиру, оскільки є нікчемним в силу частини 1 статті 220 ЦК України, яка визначає, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Колегія суддів наголошує на тому, що договір купівлі-продажу є неукладеним в силу вимог статті 657 ЦК України і таким, що не породжує для сторін права та обов'язки, отже унеможливлює визнання права власності на спірну квартиру за позивачем, оскільки при укладені цього правочину сторонами не було дотримано обов'язкових вимог щодо форми укладення такого договору зокрема, він не був нотаріально посвідчений і не було здійснено його державну реєстрацію, тому цей договір не породжує для сторін прав та обов'язків.

Вимоги позивача про визнання за ним права власності є необґрунтованими.

Позовні вимоги в частині визнання недійсним договору іпотеки та визнання недійсним договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки також є цілком безпідставними.

Колегія суддів звертає увагу, що позивач не є стороною оспорюваних ним правочинів.

Згідно з частиною першою статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до статті 1 Закону України від 05 червня 2003 року №898-IV «Про іпотеку» іпотека вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною пятою статті 3 вказаного Закону встановлено, що іпотека має похідний характер від основного зобовязання і є дійсною до припинення основного зобовязання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Підстави припинення іпотеки визначені в статті 17 зазначеного Закону. Так, іпотека припиняється у разі: припинення основного зобовязання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Оспорюваний договір іпотеки відповідає вимогам закону (а.с.12-13), жодних підстав для визнання його недійсним, беручи до уваги і той факт, що позивач не є власником майна переданого в іпотеку , колегією суддів не встановлено.

ОСОБА_3 набув право власності на спірну квартиру 09 серпня 2002 року (а.с.89-91) та на час укладання договору іпотеки квартира належала саме ОСОБА_4 (а.с.86-88).

Позовні вимоги стосовно визнання недійсним договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки також є необґрунтованими.

Відповідно до частини третьої статті 24 Закону України «Про іпотеку» правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Частиною першою статті 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому, поняття відступлення права вимоги (цесії) є відмінним від поняття факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (стаття 1077 ЦК України).

Оспорюваний позивачем договір про відступлення права вимоги відповідає вимогам закону, крім того жодним чином не порушує прав позивача.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що позивні вимоги ОСОБА_2 є цілком необґрунтованими.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Враховуючи результат розгляду справи, відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України з ОСОБА_2 підлягають стягненню на користь ТОВ Кей-Колект понесені судові витрати по оплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1.822 грн.50 коп.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю Кей-Колект задовольнити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 06 листопада 2017 року скасувати і ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, публічного акціонерного товариства УкрСиббанк, товариства з обмеженою відповідальністю Кей-Колект, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги і договору іпотеки, визнання права власності відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю Кей-Колект судові витрати в розмірі 1.822 грн.50 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

ОСОБА_11