Справа № 454/143/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2019 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Адамович М. Я. ,

за участю секретаря Мандрик І.Я.,

представника позивача Жарського І.Р.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження в м.Сокаль справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся в суд та просить стягнути з відповідача 12540,51грн. заборгованості за кредитним договором та судові витрати.

Свої вимоги мотивує наступним.

06.08.2010р. відповідач отримала кредит в розмірі 2500грн.у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Згідно ст.ст.526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Банком виконано зобов`язання по договору в повному обсязі, так як надано відповідачу кредит у визначеному розмірі.

В порушення вищевказаних вимог, відповідач своєчасно не повернув банку грошові кошти для погашення заборгованості, чим не виконала належним чином свої зобов`язання за даним договором.

Внаслідок порушення умов договору останньою, станом на 30.11.2015р., виникла вищезазначена заборгованість.

25.02.2016р. заочним рішенням Сокальського районного суду Львівської області позов задоволено в повному обсязі.

Ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 29.10.2018р. заочне рішення від 25.02.2016р. скасовано та справу призначено до розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, надав письмові пояснення, в яких вказав, що 06.08.2010 року ОСОБА_1 підписано анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг , які розміщено на офіційному сайті ПАТ КБ «Приватбанк» та цей документ є публічною офертою, що містить умови та правила надання послуг банком, до якої приєднується клієнт, підписуючи заяву у відділенні банку.

Укладення договору підтверджено сторонами шляхом прийняттям до виконання його умов, а саме: банк приймав і зараховував на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконував розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка, проводив інші операції за рахунком, надавав грошові кошти (кредит) відповідачу в межах встановлених лімітів та на умовах розташованих на сайті банку.

В заяві відповідач зазначила, що ознайомився та згідна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, які були наданій їй для ознайомлення. Також, остання особисто заповнила інформацію про себе та висловила згоду про укладення договору.

Відповідач користувалася грошима, отримувала кошти через банкомат, а отже й отримала кредитну картку Універсальна, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки.

Правовідносини між сторонами тривають і належним чином зобов`язання не виконані та кредитором не прийняті.

Відповідач перед підписанням кредитного договору мала можливість ознайомитися з його умовами (умовами кредитного договору) і в разі незгоди з запропонованими умовами відмовитися від укладення такої угоди. Під час підписання договору відповідача влаштовували умови вищевказаного договору про що свідчить її підпис, а тому заперечення в цій частині вважає необґрунтованими.

Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12.04.12 р. № 578/5 (далі Перелік № 578/5). Оскільки розрахунок банку не спростований, твердження позивачки про його недопустимість також вважає безпідставними.

Щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору.

Строк дії картки, наданої відповідачу до червня 2015 року. Позов подано банком 11.01.2016р., а тому строк звернення до суду не пропущено.

Відповідач та її представник в судовому засіданні позову не визнали. Адвокат подав письмові пояснення, в яких зазначив, що банком не надано жодного доказу отримання відповідачкою коштів, не надано кредитного договору.

Умови та правила надання банківських послуг не підписані відповідачкою. Остання підписала лише анкету-заяву про приєднання до таких правил.

Також, не надано жодного доказу отримання відповідачкою картки, не надано виписки з рахунку відповідача із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення, а виписка не містить первинних документів, які свідчать про безспірність заборгованості та про прострочення зобов`язання.

Розрахунок заборгованості не є належним доказом заборгованості, а меморіального ордеру банком не надано.

Копії документів не засвідчені позивачем.

В роздруківці з комплексу не зазначено яку картку, з яким номером та строком надано відповідачці, а також коли і яку суму коштів отримала остання.

Вислухавши сторони, дослідивши докази по справі, суд дійшов наступного висновку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Із анкети-заяви, тарифів, умов та правил вбачається, що відповідачу надано кредит із сплатою 2,5% на місяць.

Вказана заява-анкета містить особисті дані відповідачки та її особистий підпис, яким вона засвідчила правильність таких даних, а також підтвердила те, що вона ознайомилася з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами. Також, зі змісту даної заяви-анкети встановлено, що відповідач погодилася з тим, що така заява із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами, становлять між нею та банком договір про надання банківських послуг, вона ознайомилася та згідна з цими умовами та правилами, тарифами, зобов`язалася їх виконувати та регулярно ознайомлюватися з такими на офіційному сайті банку.

Отже, сторони, якщо йдеться про мову договору, вільно здійснили своє волевиявлення, у належній формі досягли згоди щодо істотних його умов.

Крім того, покликання відповідача та її представника на ту обставину, що банком не надано доказів перерахування/видачі їй кредитних коштів в судовому засіданні повністю спростовуються, оскільки як вбачається з виписки та довідки про видачу кредитних карт, останній видано кредитну карту з кредитним лімітом та вона знімала за її допомогою кредитні кошти та вносила грошові кошти на погашення кредиту.

Відповідач зобов`язана погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також, комісії.

Згідно розрахунку, станом на 30.11.2015р. заборгованість відповідача складає 12540,51грн., в тому числі:

- заборгованість за кредитом 1546,22грн.;

- заборгованість за відсотками - 7420,93грн.;

- комісія 2500грн.;

- штраф (фіксована частина) 500грн.;

- штраф (процентна складова) 573,36грн.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог ? відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.610 ЦК України, порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Таким чином відповідач зобов`язаний повернути борг банку, а останній вправі вимагати стягнення боргу включно зі штрафними санкціями з боржника.

Судом встановлено, що відповідач порушила умови договору, не погасила заборгованість в добровільному порядку.

Що стосується позовної давності, то суд виходить з наступного.

Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору, що узгоджується з висновком, викладеним Верховним Судом у постанові від 13.06.2018р. у справі № 86/6697/16-ц.

Відповідно до умов укладеного між сторонами кредитного договору, кінцевий термін виконання кредитного зобов`язання відповідає строку дії картки, який визначено до останнього дня червня 2015 року (як зазначено у картці 06.2015).

Таким чином, строк позовної давності до заявлених позовних вимог не може бути застосованим, оскільки позивач звернувся до суду з позовом в межах строку позовної давності.

В той же час, згідно із ч.1 ст.1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

За таких підстав, вимоги банку про стягнення процентів після червня 2015 року (закінчення строку кредитування) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Даний правовий висновок висловлено Великою палатою Верховного суду у постанові від 28.03.2018р. у справі №14-10цс18.

Статтею 1050 ЦК передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього кодексу.

За змістом ч.2 ст.625 ЦК, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, позивач має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч.2 ст.625 ЦК, а не у виді стягнення процентів, однак таких вимог банк не заявляв, у зв`язку із чим позовні вимоги про стягнення процентів, нарахованих після закінчення строку дії кредитного договору (з 01.07.2015р. до дня складення розрахунку 30.11.2015р.), є необґрунтованими.

Так, згідно наданого банком розрахунку та виписки по картковому рахунку, заборгованість позивачки станом на 30.06.2015р. становить:

- заборгованість за кредитом 1546,22грн.;

- заборгованість за відсотками 4738,26грн.;

- комісія 2000грн.;

- штраф (фіксована частина) 500грн.;

- штраф (процентна складова) 414,22грн.

В той же час, суд не погоджується з позовною вимогою позивача про стягнення комісії.

З пунктів 22, 23 ст.1, ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та ч.4 ст.42 Конституції України випливає, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії. Встановивши в кредитному договорі сплату комісії за обслуговування кредиту, позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються відповідачу. При цьому позивач нараховував, а відповідач повинен сплатити комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок відповідача, що є незаконним. А тому в задоволенні позовних вимог банку щодо стягнення комісії слід відмовити.

З огляду на зазначене, позов підлягає до часткового задоволення, зокрема в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту, відсотками та штрафом, які існували станом на день закінчення строку дії картки 30.06.2015р.

Також, з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати в розмірі, пропорційному до розміру задоволених вимог, виходячи з наступного.

Судом задоволено позов частково на 66% (8284,48грн. х 100% : 12540,51грн.).

Таким чином, з відповідача на користь банку слід стягнути 909,48грн. судового збору (1378грн. х 66% : 100%).

Керуючись ст.ст. 12, 81, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 06.08.2010р. в розмірі 7198 (сім тисяч сто дев`яносто вісім) грн. 70коп., в тому числі: 1546 (одна тисяча п`ятсот сорок шість)грн. 22коп. заборгованості за кредитом, 4738 (чотири тисячі сімсот тридцять вісім) грн. 26коп. нарахованих відсотків за користування кредитом та 914 (дев`ятсот чотирнадцять) грн. 22коп. штрафу.

В задоволенні позовної вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 комісії відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 909 (дев`ятсот дев`ять) грн. 48коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Апеляційного суду Львівської області.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через Сокальський районний суд Львівської області.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину рішення воно може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Відомості, які зазначаються в рішенні суду відповідно до п.4) ч.5 ст.265 ЦПК України та не проголошуються, відповідно до ч.2 ст.268 ЦПК України.

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», , місцезнаходження: вул.Грушевського,1Д, м.Київ.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Головуючий: М. Я. Адамович