Справа № 453/1316/18
№ провадження 2/453/66/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

04 березня 2019 року Сколівський районний суд Львівської області у складі: головуючого судді Микитина В.Я.,

секретаря судового засідання Корнута Т.Б.,

з участю позивача ОСОБА_1,

його представника адвоката ОСОБА_2,

представника третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Сколе Львівської області за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, з участю третьої особи ОСОБА_5 у справах дітей Сколівської районної державної адміністрації Львівської області, про визначення місця проживання дитини,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 31.10.2018 року звернувся у суд із позовом до відповідача ОСОБА_4, в якому просить визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із його батьком. Судові витрати у справі позивач просить покласти на відповідача.

Ухвалою судді від 12.11.2018 року, після отримання у встановленому порядку інформації про місце проживання (перебування) відповідача, яка не є підприємцем, вказаний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження із визначенням дати підготовчого засідання.

Ухвалою підготовчого судового засідання у справі від 22.01.2019 року підготовче провадження закрито, а справу призначено до розгляду по суті.

Розгляд справи по суті відбувся у судовому засіданні 04.03.2019 року.

Позов обґрунтовано тим, що сторони з 28.08.2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі, за час котрого у них народився син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюб між сторонами розірвано у судовому порядку 27.04.2018 року, а малолітній син сторін після розірвання їх шлюбу залишається проживати з батьком та перебуває на його утриманні. Позивач стверджує, що він як батько, усвідомлюючи свою особисту відповідальність за виховання та піклування про дитину, створення для неї належних соціально-побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоровя, духовного та розумового розвитку, вважає за необхідне визначити місце проживання їх з відповідачем малолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивач зазначає, що саме він постійно слідкує за станом здоровя сина, його розвитком, виховує та піклується про сина, з яким у них психологічний контакт та привязаність один до одного, приділяє йому багато часу. Натомість, за словами позивача, відповідач як матір їх малолітнього сина, таких дій не вчиняє, сином не цікавиться, а лише час-від-часу приїжджає його навідати. Сама ж відповідач проживає без реєстрації шлюбу та місця проживання у свого співмешканця у с. Росохач Сколівського району Львівської області, з яким у них народилася спільна дитина, що, очевидно, вплинуло на такий стан речей з приводу спілкування та виховання з сином ОСОБА_7. Відтак, з посиланням на ст. ст. 19. 153, 157, 160-161 СК України та існуючу практику європейського Суду з прав людини з приводу вирішення спорів даної категорії, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Позивач та його уповноважений представник адвокат ОСОБА_2 у судове засідання щодо розгляду справи по суті зявилися, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили позов задовольнити з підстав, що у ньому викладені.

Належно уповноважена представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_5 у справах дітей Сколівської районної державної адміністрації Львівської області начальник служби ОСОБА_3 у судове засідання щодо розгляду справи по суті зявилася, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила такі задовольнити, посилаючись на їх підставність та обґрунтованість.

Відповідач, будучи належно повідомленою про дату, час та місце судового розгляду справи по суті, у судове засідання щодо розгляду справи по суті не зявилася, про причини своєї неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності або ж про відкладення судового розгляду справи по суті не подала. Відзиву на позовну заяву відповідачем у запропоновані судом строк та порядку також не подано.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх учасників справи, давши належу оцінку доказам у справі, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невідємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обовязків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи із наведених вище процесуальних норм, суд, перевіряючи у засіданні порушення прав позивача цивільного характеру, а також, виходячи у першу чергу із задоволення потреб та інтересів дитини, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Так, 28.08.2013 року між сторонами у справі у Верхньосиньовидненській селищній раді Сколівського району Львівської області було зареєстровано шлюб, про що було зроблено відповідний актовий запис за № 10 (а. с. 6).

За час перебування у зареєстрованому шлюбі у сторін 25.11.2013 року народився син ОСОБА_7, що стверджується свідоцтвом про народження, виданим повторно 24.10.2018 року Сколівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, серії І-СГ № 594685 (а. с. 7).

Рішенням Сколівського районного суду Львівської області, ухваленим 27.04.2018 року у цивільній справі № 453/1005/17, провадження № 2/453/96/18, шлюб між сторонами розірвано, а відповідачу повернуто її дошлюбне прізвище (а. с. 8-9). Вказане рішення суду 05.06.2018 року набрало законної сили.

Після розірвання шлюбу позивач разом із малолітнім сином сторін повернувся проживати за зареєстрованим своїм місцем проживання у батьківський дім, що у с. Плавя Сколівського району Львівської області по вул. Вадрусівка, 251, де вони проживають разом із матірю позивача (бабусею малолітнього сина сторін) та його рідним братом. Зазначена обставина стверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом Плавянської сільської ради Сколівського району Львівської області 03.09.2018 року за вих. № 682 (а. с. 10), а також актом обстеження умов проживання позивача (а. с. 11).

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сімя, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

В силу ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Зокрема, пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обовязки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обовязки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (ст. 153 СК України).

Згідно ст. 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обовязків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

У свою чергу, статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає алкогольними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Як встановлено судом, позивач хоча і офіційно не працевлаштований, однак постійно підзаробляє у спосіб виконання різного роду робіт по будівництву, займається різьбярством, а також разом із своєю матірю веде особисте селянське господарство.

З наданої на вимогу суду характеристики на позивача за зареєстрованим його місцем проживання (а. с. 14), останній характеризується виключно позитивно, у громадських місцях поводить себе добре, має врівноважений характер, серед односельчан, в силу майстерності своїх рук та працелюбності, користується авторитетом.

Згідно довідки КЗ СРР «Сколівська ЦРЛ» від 09.11.2018 року за вих. № 01-14/1834 (а. с. 36), позивач на диспансерних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Натомість, матеріалами справи встановлено, що відповідач після розірвання шлюбу із позивачем проживає без реєстрації у с. Росохач Сколівського району Львівської області по вул. Т. Шевченка, 29 (а. с. 22), разом із своїм співмешканцем без шлюбу, з яким у них народилася спільна дитина. Відповідач ніде не працевлаштована, як і не отримує допомогу по безробіттю, не є фізичною особою-підприємцем (а. с. 49, 50, 51).

Як вбачається з наявного у справі акта обстеження сімї позивача від 01.08.2018 року, складеного комісійно уповноваженими представниками ОСОБА_5 у справах дітей Сколівської районної державної адміністрації Львівської області та органу місцевого самоврядування (а. с. 12), зазначеною комісією ретельно перевірено умови проживання малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у будинку по вул. Вадрусівка, 251 у с. Плавя Сколівського району Львівської області, згідно котрих у будинку чисто та охайно, дитина має окремий простір, забезпечена засобами особистої гігієни, сезонним одягом та взуттям, у наявності продукти харчування, іграшки та канцелярський інвентар, велосипед тощо.

Згідно розпорядження голови Сколівської районної державної адміністрації Львівської області № 28 від 06.02.2019 року «Про визначення місця проживання малолітньої дитини» (а. с. 46) визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2. Прийняттю такого розпорядження сприяли відповідні висновок ОСОБА_5 у справах дітей від 30.01.2019 року № 03/16-88 (а. с. 48) та рішення Комісії з питань захисту прав дитини № 1 від 31.01.2019 року «Про визначення місця проживання малолітньої дитини» (а. с. 47).

Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоровя чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно прецедентної практики Європейського Суду з прав людини об'єктом статті 8 указаної Конвенції є, в основному, захист людини від будь-якого втручання з боку державних органів. Однак це положення не просто змушує державу утримуватись від такого втручання. Крім цього, насамперед поряд з існуванням негативних зобов'язань, існують позитивні зобов'язання, пов'язані з ефективною повагою до приватного або сімейної життя. Ці зобов'язання можуть включати в себе вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин між окремими особами (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13).

Так, ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що у таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи щодо визначення місця проживання малолітнього сина сторін, перевіривши їх доказами, які в силу ст. ст.. 81, 89 ЦПК України оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного звязку, а також встановивши, що відповідач як матір дитини неналежно виконує свої батьківські права, врахувавши висновки органу опіки і піклування, якими рекомендовано визначити місце проживання дитини з батьком, а також створення останнім належних умов для проживання цієї дитини, виховання та забезпечення дитини, суд дійшов висновку про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 разом із батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, за зареєстрованим у встановленому порядку його місцем проживання у с. Плавя Сколівського району Львівської області, вул. Вадрусівка, буд. 251, що відповідає найкращим інтересам дитини.

Крім того, у матеріалах справи наявне колективне звернення жителів с. Плавя Сколівського району Львівської області, які проживають по-сусідству із позивачем та їх з відповідачем малолітнім сином (а. с. 13), у котрому вони висловлюються про доцільність залишення проживання малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з позивачем та, виходячи з якнайкращих міркувань для забезпечення належного фізичного і духовного розвитку останнього, просять врахувати таке звернення при прийнятті відповідного рішення органами державної влади та судом, котрі суд бере до уваги.

Відтак, позовні вимоги підлягають до задоволення.

На підставі п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути суму сплаченого ним судового збору за предявлення зазначеної позовної вимоги, згідно квитанції від 29.10.2018 року (а. с. 1) у розмірі 704 грн. 80 коп..

Керуючись ст. ст. 4-5, 12-13, 81, 89-90, 95, 141, 258-259, 264-265, 268 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1, - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 разом із батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, за зареєстрованим у встановленому порядку його місцем проживання у с. Плавя Сколівського району Львівської області, вул. Вадрусівка, буд. 251.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. судових витрат у справі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Сколівський районний суд Львівської області.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2; зареєстроване місце проживання: 82643, Львівська область, Сколівський район, с. Плавя, вул. Вадрусівка, буд. 251; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1.

Третя особа на стороні позивача без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_5 у справах дітей Сколівської районної державної адміністрації Львівської області; місцезнаходження: 82600, Львівська область, м. Сколе, м-н Незалежності, буд. 1; ідентифікаційний код у Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України відсутній.

Відповідач: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5; місце проживання без реєстрації: 82622, Львівська область, Сколівський район, с. Росохач, вул. Т. Шевченка, буд. 29; реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий.

Суддя В.Я. Микитин

Повне рішення суду складене 11 березня 2019 року.