Постанова

Іменем України

16 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 642/7137/16-ц

провадження № 61-13392св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Петрова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Грушицького А. І., Калараша А. А., Литвиненко І. В., Сердюка В. В.,

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_52 , ОСОБА_53 , ОСОБА_54 , ОСОБА_55 , ОСОБА_56 , ОСОБА_57 , ОСОБА_58 , ОСОБА_59 , ОСОБА_60 , ОСОБА_61 , ОСОБА_62 , ОСОБА_63 , ОСОБА_64 , ОСОБА_65 , ОСОБА_66 , ОСОБА_67 , ОСОБА_68 , ОСОБА_69 , ОСОБА_70 , ОСОБА_71 , ОСОБА_72 , ОСОБА_73 , ОСОБА_74 , ОСОБА_75 , ОСОБА_76 , ОСОБА_77 ,

відповідач - ОСОБА_78 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 06 січня 2017 року у складі судді Вікторова В. В. та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 08 червня 2017 року у складі колегії суддів: Кіся П. В., Кружиліної О. А., Хорошевського О. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_72 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_79 , ОСОБА_52 , ОСОБА_53 , ОСОБА_54 , ОСОБА_55 , ОСОБА_56 , ОСОБА_57 , ОСОБА_58 , ОСОБА_59 , ОСОБА_60 , ОСОБА_61 , ОСОБА_62 , ОСОБА_63 , ОСОБА_64 , ОСОБА_80 , ОСОБА_66 , ОСОБА_67 , ОСОБА_68 , ОСОБА_69 , ОСОБА_70 , ОСОБА_71 , ОСОБА_72 , ОСОБА_73 , ОСОБА_74 , ОСОБА_75 , ОСОБА_76 , ОСОБА_77 (далі - позивачі) звернулися до суду з позовом до ОСОБА_78 про визнання права власності та права вимоги на грошові кошти з набуттям позивачами на суму 5 400, 00 доларів США статусу вкладника згідно з положеннями пункту 4 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Позов обгрунтовано тим, що 25 лютого 2015 року між позивачами та ОСОБА_78 укладено договори відступлення права вимоги (цесії) № 1/НОМЕР_1, № 2/НОМЕР_1, № 3/НОМЕР_1, № 5/НОМЕР_1, № 6/НОМЕР_1, № 7/НОМЕР_1, № 8/НОМЕР_1, № 9/НОМЕР_1 (далі - договори).

Відповідно до пункту 1 вказаних договорів ОСОБА_78 відступив позивачам, а позивачі набули право вимоги, належне відповідачу і стали вкладниками в певній частині, яка зазначена в договорі, за договором № НОМЕР_1 /USD банківського рахунку від 29 грудня 2014 року, укладеними між відповідачем і Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»). Відповідно до пункту 2 договору кожен з позивачів набув право вимаги від банку сплатити суму боргу у розмірі 5 400,00 доларів США, який виник у зв`язку з наданням відповідачем банку у тимчасове строкове користування грошових коштів відповідно до умов договору банківського рахунку. Відповідно до пункту 3 договорів, з моменту підписання сторонами договорів відступлення права вимоги № 1/НОМЕР_1, № 2/НОМЕР_1, № 3/НОМЕР_1, № 5/НОМЕР_1, № 6/НОМЕР_1, № 7/НОМЕР_1, № 8/НОМЕР_1, № 9/НОМЕР_1 позивачі набули статусу вкладника у розумінні пункту 4 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідно до пункту 4 договорів, право власності та право вимоги на суму боргу перейшло від відповідача до кожного з позивачів з моменту підписання договорів відступлення права вимоги № 1/НОМЕР_1, № 2/НОМЕР_1, № 3/НОМЕР_1, № 5/НОМЕР_1, № 6/НОМЕР_1, № 7/НОМЕР_1, № 8/НОМЕР_1, № 9/НОМЕР_1.

Згодом ОСОБА_78 вирішив безпідставно розірвати укладені ним з позивачами договори і повідомив їх про це листами від 01 березня 2015 року, зазначивши, що вказані в договорах грошові кошти вважає своєю власністю, що право вимоги на їх отримання від банку він бажає реалізувати самостійно і має намір особисто отримати грошові кошти з банку. Заперечення на вказану вимогу ОСОБА_78 залишив без задоволення, а листами від 09 березня 2016 року повідомив про розірвання договорів і надав виписку з банку про те, що станом на 04 березня 2016 року на рахунку № НОМЕР_1 , відкритому згідно з договором № НОМЕР_1/USD банківського рахунку від 29 грудня 2014 року, знаходяться грошові кошти в сумі 415 800,00 доларів США (еквівалентно сумі 11 661 526,80 грн за курсом Національного банку України 28,0460 грн за 1 долар США станом на день укладення договору), належні відповідачу.

Вважаючи такі дії відповідача ОСОБА_78 незаконними, які порушують права позивачів, вони звернулися до суду з відповідним позовом.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 06 січня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 08 червня 2017 року, позов задоволено. Визнано за кожним з позивачів право власності та право вимоги на грошові кошти в розмірі 5 400,00 доларів США (еквівалентні сумі 151 448,40 грн за курсом Національного банку України станом на 25 лютого 2015 року), які кожен з позивачів набув відповідно до договору відступлення права вимоги (цесії) від 25 лютого 2015 року за договором банківського рахунку від 29 грудня 2014 року, укладеним між ОСОБА_78 та ПАТ «Дельта-банк», з набуттям кожним з позивачів на суму 5 400,00 доларів США статусу вкладника у значенні пункту 4 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з 25 лютого 2015 року, тобто з дня укладення договору цесії з відповідачем ОСОБА_78 .

Рішення суду першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, мотивовано тим, що відповідно до пункиу 2 договорів, кожен з позивачів набув право вимагати від банку сплатити суму боргу в розмірі 5 400,00 доларів США (еквівалентно сумі 151 448,40 грн за курсом Національного банку України 28,0460 грн за 1 долар США на день укладення договору відступлення права вимоги), який виник у зв`язку з наданням цедентом банку у тимчасове строкове користування грошових коштів відповідно до умов договору банківського рахунку.

Згідно з пунктом 3 договорів з моменту підписання договору позивачі (цесіонарії) набули статус вкладника у значенні цього терміна, що визначений у пункті 4 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а саме: «вкладник - фізична особа (крім фізичних осіб -суб`єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката».

Договір відступлення права вимоги є дійсним, його недійсність в судовому порядку не оскаржувалась.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У липня 2017 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на рішення судів першої та апеляційної інстанцій, у якій просить скасувати вказані судові рішення та ухвали нове рішення про відмову в позові.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

07 липняч 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ПАТ «Дельта Банк».

08 листопада 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу призначено до судового розгляду.

Згідно із статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У березні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційну скаргу мотивовано тим, що суди розглянули спір, який впливає на права ПАТ «Дельта Банк», не залучивши банк до участі у справі.

20 жовтня 2015 року ОСОБА_78 отримав від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб граничну суму відшкодувань у розмірі 200 000,00 грн та звернувся з кредиторською вимогою до банку у строк, передбачений статтею 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тому відповідно до пункту 8 статті 49 вказаного закону вимоги, включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів підлягають задоволенню у ліквідаційній процедурі.

ОСОБА_78 звернувся з кредиторською вимогою до банку 26 жовтня 2015 року, тобто після укладення договору про відступлення права вимоги третім особам, що свідчить про нікчемність вказаного договору.

Після ухвалення судом першої інстанції судового рішення про задоволення позову, позивачі звертаються до банку з вимогою про включення їх до переліку вкладників банку, які мають право на отримання гарантованої суми відшкодування, чим втручаються у незалежну діяльність фонду під час ліквідаційної процедури, що не відповідає нормам Закону України «Про систему гарантування вкладу фізичних осіб» та тягне за собою подвійні виплати коштів.

Судами першої та апеляційної інстанцій не надано оцінки доводам банку про те, що банк не давав згоду на укладення договору про відступлення прав вимоги за банківським вкладом.

Відповідно до пункту 2.12.19 Правил від 14 січня 2015 року клієнт (вкладник) не може здійснювати відступлення третім особам прав за договором банківського вкладу (депозиту) без отримання попередньої письмової згоди банку.

Аналогічний правовий висновок висловлено у справі № 760/25917/14-ц.

Заперечення до суду касаційної інстанції не надходили.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 25лютого 2015 року між позивачами ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_81 , ОСОБА_52 , ОСОБА_53 , ОСОБА_54 , ОСОБА_55 , ОСОБА_56 , ОСОБА_57 та відповідачем ОСОБА_78 укладено договір відступлення права вимоги (цесії) № 1/НОМЕР_1, згідно з пунктом 1 якого відповідач (цедент) відступив позивачам (цесіонаріям), а цесіонарії набули в певній частині право вимоги грошових коштів, належних цедентові, у зв`язку з чим цесіонарії стали вкладниками (сингулярне правонаступництво) за договором № НОМЕР_1/USD банківського рахунку від 29 грудня 2014 року, укладеним між ОСОБА_78 та ПАТ «Дельта Банк».

25 лютого 2015 року між позивачами ОСОБА_58 , ОСОБА_59 , ОСОБА_60 , ОСОБА_61 , ОСОБА_62 , ОСОБА_63 , ОСОБА_64 , ОСОБА_65 , ОСОБА_66 , ОСОБА_67 та відповідачем ОСОБА_78 укладено договір відступлення права вимоги (цесії) № 2/НОМЕР_1, згідно з пунктом 1 якого відповідач (цедент) відступив позивачам (цесіонаріям), а цесіонарії набули в певній частині право вимоги грошових коштів, належних цедентові, у зв`язку з чим цесіонарії стали вкладниками (сингулярне правонаступництво) за договором № НОМЕР_1/USD банківського рахунку від 29 грудня 2014 року, укладеним між ОСОБА_78 та ПАТ «Дельта Банк».

25 лютого 2015 року між позивачами ОСОБА_68 , ОСОБА_69 , ОСОБА_70 , ОСОБА_71 , ОСОБА_72 , ОСОБА_73 , ОСОБА_74 , ОСОБА_75 , ОСОБА_76 , ОСОБА_77 та відповідачем ОСОБА_78 укладено договір відступлення права вимоги (цесії) № 3/НОМЕР_1, згідно з пунктом 1 якого відповідач (цедент) відступив позивачам (цесіонаріям), а цесіонарії набули в певній частині право вимоги грошових коштів, належних цедентові, у зв`язку з чим цесіонарії стали вкладниками (сингулярне правонаступництво) за договором № НОМЕР_1/USD банківського рахунку від 29 грудня 2014 року, укладеним між ОСОБА_78 та ПАТ «Дельта Банк».

25 лютого 2015 року між позивачами ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_82 , ОСОБА_35 , ОСОБА_72 , ОСОБА_37 та відповідачем ОСОБА_78 укладено договір відступлення права вимоги (цесії) № 5/НОМЕР_1, згідно з пунктом 1 якого відповідач (цедент) відступив позивачам (цесіонаріям), а цесіонарії набули в певній частині право вимоги грошових коштів, належних цедентові, у зв`язку з чим цесіонарії стали вкладниками (сингулярне правонаступництво) за договором № НОМЕР_1/USD банківського рахунку від 29 грудня 2014 року, укладеним між ОСОБА_78 та ПАТ «Дельта Банк».

25 лютого 2015 року між позивачами ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 та відповідачем ОСОБА_78 укладено договір відступлення права вимоги (цесії) № 6/НОМЕР_1, згідно з пунктом 1 якого відповідач (цедент) відступив позивачам (цесіонаріям), а цесіонарії набули в певній частині право вимоги грошових коштів, належних цедентові, у зв`язку з чим цесіонарії стали вкладниками (сингулярне правонаступництво) за договором № НОМЕР_1/USD банківського рахунку від 29 грудня 2014 року, укладеним між ОСОБА_78 та ПАТ «Дельта Банк».

25 лютого 2015 року між позивачами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та відповідачем ОСОБА_78 укладено договір відступлення права вимоги (цесії) № 7/НОМЕР_1, згідно з пунктом 1 якого відповідач (цедент) відступив позивачам (цесіонаріям), а цесіонарії набули в певній частині право вимоги грошових коштів, належних цедентові, у зв`язку з чим цесіонарії стали вкладниками (сингулярне правонаступництво) за договором № НОМЕР_1/USD банківського рахунку від 29 грудня 2014 року, укладеним між ОСОБА_78 та ПАТ «Дельта Банк».

25 лютого 2015 року між позивачами ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та відповідачем ОСОБА_78 укладено договір відступлення права вимоги (цесії) № 8/НОМЕР_1, згідно з пунктом 1 якого відповідач (цедент) відступив позивачам (цесіонаріям), а цесіонарії набули в певній частині право вимоги грошових коштів, належних цедентові, у зв`язку з чим цесіонарії стали вкладниками (сингулярне правонаступництво) за договором № НОМЕР_1/USD банківського рахунку від 29 грудня 2014 року, укладеним між ОСОБА_78 та ПАТ «Дельта Банк».

25 лютого 2015 року між позивачами ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 та відповідачем ОСОБА_78 укладено договір відступлення права вимоги (цесії) № 9/НОМЕР_1, згідно з пунктом 1 якого відповідач (цедент) відступив позивачам (цесіонаріям), а цесіонарії набули в певній частині право вимоги грошових коштів, належних цедентові, у зв`язку з чим цесіонарії стали вкладниками (сингулярне правонаступництво) за договором № НОМЕР_1/USD банківського рахунку від 29 грудня 2014 року, укладеним між ОСОБА_78 та ПАТ «Дельта Банк».

З наданих позивачами письмових доказів вбачається, що після укладення договорів відступлення права вимоги ОСОБА_78 звернувся до набувачів цього права з вимогою про розірвання укладених між ними договорів, що і стало підставою для їх звернення до суду з позовом.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають вказаним вимогам закону.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Особливості правовідносин за договором банківського вкладу визначено параграфом третім глави 71 ЦК України, у якому визначено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу (стаття 1058 ЦК України).

За договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами (стаття 1066 ЦК України).

Банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом (стаття 1068 ЦК України).

Згідно зі статтею 1070 цього Кодексу за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу. Проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 29 грудня 2014 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_78 укладено договір банківського рахунку.

Згідно із статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Таким чином, відступлення права вимоги є договірною передачею зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредиторові у випадках, встановлених законом.

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна осіб у зобов`язанні пов`язана з тим, що попередні учасники зобов`язань вибувають з цих відносин, а їх права та обов`язки переходять до суб`єктів, які їх замінюють.

Вимога, що передається іншій особі в порядку цесії, переходить до неї в тому обсязі, в якому вона раніше належала цедентові.

Враховуючи, що договір цесії є похідним від основного договору, то і всі умови договору банківського обслуговування мають застосовуватись до позивачів таким же чином, як і до клієнта банку.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що між позивачами та відповідачем 25 лютого 2015 року укладено договори відступлення права вимоги за вказаним договором банківського рахунку.

Відповідно до пунтку 4 вказаних договорів право власності на суму боргу, визначеному у пункті 2 цих договорів, перейшло від відповідача (цедента) до позивачів (цесіонаріїв) з моменту підписання договорів сторонами, а саме з 25 лютого 2015 року.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з доведеності вимог до відповідача.

Разом з тим, Верховний Суд вважає за необхідне зазначити таке.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Для забезпечення правильного і швидкого вирішення спору суд з урахуванням конкретних її обставин повинен чітко вирішити питання про склад осіб, які братимуть участь у справі та інших учасників процесу. Суду необхідно також встановити осіб, які можуть брати участь у справі як співпозивачі або співвідповідачі, треті особи.

Неправильне визначення фактів, які необхідно встановити для правильного вирішення спору, приводить до того, що не всі особи, прав яких безпосередньо стосуються вирішення спору, притягуються до участі у справі, що у свою чергу приводить до ухвалення незаконних судових рішень.

Звертаючись до суду з позовом, позивачі просили суд про визнання за ними права власності та права вимоги на грошовий вклад, що перебуває на розрахунковому рахунку ОСОБА_78 у ПАТ «Дельта Банк».

Разом із тим, суди першої та апеляційної інстанцій розглянули справу без участі ПАТ «Дельта Банк», не врахувавши, що по суті питання стосується обов`язків вказаного банку щодо виплати відшкодування за банківським вкладом.

Як вбачається зі змісту статей 33, 36, 119 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі.

Суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем.

У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову.

За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Положеннями ЦПК України саме на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі.

Таким чином, неповно встановивши обставини справи та не з`ясувавши коло учасників справи, місцевий суд не виконав вимоги статей 212, 213 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, та дійшов передчасного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог заявників.

Судами першої та апеляційної інстанцій вирішено питання щодо прав та обов`язків ПАТ «Дельта Банк», яке не було залучено до участі у справі, що є порушенням норм процесуального права і обов`язковою підставою для скасування оскаржуваних судових рішень та ухвалення нового рішення про відмову в позові.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову, що узгоджується з правовим висновоком Верховного Суду у справі № 642/6181/16-ц, висловленого у постанові від 29 серпня 2019 року.

З огляду на те, що позивачі пред`явили до суду вимоги про визнання за ними права власності та права вимоги на грошовий вклад, що перебуває на розрахунковому рахунку ОСОБА_78 у ПАТ «Дельта Банк», Верховний Суд дійшов висновку про ухвалення судами першої та апеляційної інстанцій прав то обов`язків ПАТ «Дельта Банк», яке залучено до справи не було.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування судом норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання чи додаткової перевірки доказів, обставини справи судом встановлено повно і всебічно, але допущено порушення норм процесуального права, оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 06 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 08 червня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_83 , ОСОБА_52 , ОСОБА_53 , ОСОБА_54 , ОСОБА_55 , ОСОБА_56 , ОСОБА_84 , ОСОБА_58 , ОСОБА_59 , ОСОБА_60 , ОСОБА_61 , ОСОБА_62 , ОСОБА_63 , ОСОБА_64 , ОСОБА_65 , ОСОБА_66 , ОСОБА_67 , ОСОБА_68 , ОСОБА_69 , ОСОБА_70 , ОСОБА_71 , ОСОБА_72 , ОСОБА_73 , ОСОБА_74 , ОСОБА_75 , ОСОБА_76 , ОСОБА_77 до ОСОБА_78 про визнання права власності та права вимоги на грошові кошти відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Петров

Судді: А. І. Грушицький

А. А. Калараш

І. В. Литвиненко

В. В. Сердюк