Шаргородський районний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2019 року

м. Шаргород

Справа № 152/118/19

провадження 2/152/124/19

Шаргородський районний суд Вінницької області у складі головуючого судді Соколовської Т.О., розглянув у спрощеному позовному провадженні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання дітей,

встановив:

I.Виклад позицій позивача та відповідача

28 січня 2019 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач) з вимогою про зміну способу стягнення аліментів на утримання дітей, визначивши їх в розмірі 1/3 заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.

На обгрунтування поданої заяви зазначила, що відповідно до рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 31.03.2014, з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі у розмірі по 430 гривень на кожну дитину щомісячно, до їх повноліття. З часу присудження аліментів значно змінився рівень життя, підвищились ціни та соціальні гарантії. Відповідач працездатний, що свідчить про його можливість сплачувати аліменти в частці від його доходу. Крім того, мінімальний розмір аліментів на одну дитину відповідно до ч.2 ст.182 СК України, не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідач ОСОБА_2 у поданій 27.02.2019 заяві по суті відзиві на позовну заяву (а.с.20 22) просив позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з нього на утримання неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти у розмірі 1/4 заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, посилаючись на те, що на даний час у нього інша сім'я і він має на утриманні двох дітей та дружину, яка перебуває у відпустці по догляду за дитину. Старша дитина не є його, але проживає разом з ним і також перебуває на його утриманні (а.с.19-31).

Позивач ОСОБА_1 у встановлений судом строк відповідь на відзив не подала.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи

Заяв та клопотань, повязаних із розглядом справи, від учасників справи не надходило.

ІІІ. Процесуальні дії у справі

Ухвалою судді від 12 лютого 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. Розгляд справи призначено на 09 годину 30 хв. 12 березня 2019 року, без виклику сторін, за наявними у справі матеріалами, згідно з положеннями ст.279 ЦПК України.

Клопотань від сторін про інше не надходило.

Вказаною ухвалою суду відповідачеві ОСОБА_2 запропоновано надати в 15-денний строк з дня отримання даної ухвали відзив на позовну заяву (а.с.13).

Ухвалу суду від 12.02.2019 направлено на адресу відповідача, яку він отримав 20.02.2019 (а.с.18).

27.02.2019 відповідач ОСОБА_2 подав до суду відзив на позовну заяву (а.с.19-31).

Позивач ОСОБА_1 у встановлений судом строк відповідь на відзив не подала.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, оскільки при підготовці справи до розгляду дотримано вимоги ЦПК України щодо належного повідомлення сторін у справі про розгляд справи.

Відповідно до пункту першого частини четвертої статті 274 ЦПК України суд розглядає за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи позови про стягнення аліментів.

Частиною 1 статті 279 ЦПК України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

За приписами ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Зазначені вимоги Цивільного процесуального кодексу України розяснені сторонам даного цивільно правового спору в ухвалі суду про відкриття провадження у справі від 12.02.2019 року.

У зв'язку з наведеним вище та відсутністю клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін, суд ухвалив розглядати справу в порядку письмового провадження, без проведення судового засідання (ч.13 ст.7 ЦПК України).

Перешкод для здійснення розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та вирішення справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами судом не встановлено.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який 20.03.2014 рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області розірвано (а.с.7).

Під час перебування в шлюбі у сторін даного цивільно правового спору народилось двоє дітей: 30 грудня 2001 року дочка ОСОБА_3 та 27 грудня 2004 року син ОСОБА_4, що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії І АМ № 153927, серії І-АМ №005474, виданими Рахнівсько - Лісовою сільською радою Шаргородського району Вінницької області 28.01.2002 та 10.01.2005 відповідно (а.с.4-5).

Діти сторін проживають разом з матір'ю та знаходяться на її утриманні, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області №224 від 21.01.2019 року (а.с.8).

Відповідно до рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 31.03.2014, з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі у розмірі по 430 гривень на кожну дитину щомісячно, до їх повноліття (а.с.6).

Відповідач ОСОБА_2 21 вересня 2016 року одружився з ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії 1-КИ № 342275, виданого Амур-Нижньодніпровським районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 21.09.2016 (а.с.25).

Від даного шлюбу відповідач має сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1 КИ №642833, виданого Новомосковським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 04.07.2017 (а.с.24).

Дружина відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_7 перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 07.08.2017 по 27.06.2020 (а.с.27).

Згідно з вимогами ст.ст.81, 263, 264 ЦПК України та принципу оцінки доказів (ст.89 ЦПК України) суд перевірив доводи сторін як у підтвердження, так і в заперечення позову та факти, які підлягають встановленню, з метою зясування та дослідження матеріального стану, стану здоровя сторін, наявність у відповідача інших дітей і непрацездатних членів сімї, його спроможності сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірах, визначених в позовній заяві.

Судом встановлено, що матеріальне становище неповнолітніх дітей сторін змінилося у зв'язку із зростанням розміру прожиткового мінімуму, подорожчанням продуктів харчування та інших товарів першої необхідності, необхідних для забезпечення належного утримання і виховання дітей. На утримання дітей відповідач за рішенням Шаргородського районного суду від 31.03.2014 сплачує аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 430 грн. на кожну дитину, що є недостатнім для забезпечення належного рівня виховання та утримання дітей. Зазначений розмір аліментів є меншим за 50 відсотків прожиткового мінімуму, який на дитину віком від 6 до 18 років станом на 01.01.2019 становить 2027 гривень, а 50 відсотків відповідно складає 1013 гривень 50 коп., що є порушенням вимог ч.2 ст.182 СК України, ставить сторони у нерівні умови, призводить до погіршення матеріального становища позивача, яка змушена нести більший обсяг витрат на утримання дітей для забезпечення їхнього гармонійного розвитку.

V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування.

Статтею 51 Конституції України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою.

Відповідно до ст.ст. 3, 18, 27 Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою ВР України №789 Х11 від 27.02.1991 року), батьки зобовязані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей… першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини.

Статею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Згідно із ст.8 ЗУ "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За приписами ч. 8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

Відповідно до ч. 9 ст. 7 СК України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Статтею 141 СК України передбачено рівність прав та обов'язків батьків щодо дитини.

Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

У пункті 54 рішення ЄСПЛ у справі "Хант проти України" від 07.12.2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі "Ослон проти Швеції" №2 від 27.11.1992 року) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

За змістом ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч.1 ст.181 СК України).

За приписами ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) визначається з урахуванням як положень ст.182 СК України, так і положень ст.183 СК України.

За приписами ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, серед іншого: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч.2 ст.182 СК України).

Згідно з положеннями ст.183 СК України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Аналіз змісту ч. 3 ст. 181, ст. 183, 184 СК України дає підстави для висновку, що право вибору способу стягнення аліментів, в тому числі право вимагати зміни раніше визначеного рішенням суду способу стягнення коштів на утримання дитини, належить стягувачу (позивачу у даній справі).

Змінюючи спосіб стягнення аліментів з платника суд визначає їх розмір за правилами, встановленими ст. 182 СК України,

При цьому ч. 2 ст. 182 СК України визначає гарантії прав дитини, а саме: розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" прожитковий мінімум для дитини вікoм від 6 до 18 років з 1 січня 2019 року становить 2027 грн на одну дитину з розрахунку на місяць. Зазначений прожитковий мінімум визначає вартісну величину достатнього для забезпечення нормального функціонування організму дитини, збереження її здоров'я, забезпечення набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

На відміну від зміни розміру аліментів (ст.192 СК України), визначених за рішенням суду, законом не визначено переліку підстав для зміни способу стягнення аліментів.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

При зміні способу стягнення аліментів, суд враховує норми ст. ст. 141, 181, 184 Сімейного кодексу України щодо рівності обов'язків матері і батька перед дитиною, мінімального розміру аліментів на дитину, та обставини на які посилалися сторони.

VІ. Висновки суду

На утримання дочки ОСОБА_3 та сина ОСОБА_4 відповідач, відповідно до рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 31.03.2014 сплачує аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 430 грн щомісячно на кожну дитину, тобто у розмірі, меншому, ніж передбачений ч.2 ст.182 СК України, що ставить сім'ю у скрутне матеріальне становище, оскільки є недостатнім для забезпечення їх належного рівня виховання та утримання дітей, через подорожчанням продуктів харчування та інших товарів повсякденного вжитку, необхідних для забезпечення належного утримання і виховання дітей та задоволення їх основних соціальних та культурних потреб та порушує права дітей на достатнє матеріальне утримання з боку батька.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, та виходячи із закріплених ч. 9 ст. 7 СК України принципів справедливості, добросовісності, розумності та обов'язку обох батьків утримувати своїх дітей, суд приходить до переконання, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів підлягає частковому задоволенню.

Відповідач є молодою особою працездатного віку (39 років), має можливість працювати та заробити таку суму грошей, яка б дала можливість утримувати малолітнього сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, який проживає з ним та сплачувати аліменти на утримання своїх неповнолітніх дітей в достатньому для їх гармонійного розвитку розмірі, тому зобовязаний утримувати власних дітей та спроможний сплачувати аліменти на їх утримання в розмірі 1/3 заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дітьми повноліття, оскільки розмір аліментів по 430 грн. на кожну дитину, не є на сьогодні достатнім навіть для забезпечення найнеобхідніших потреб дітей.

Такий висновок суду ґрунтується не лише на законодавстві України, а й на практиці Європейського Суду з прав людини, викладеній, зокрема, у рішенні в справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), де ЄСПЛ вказав, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

При цьому, суд не приймає до уваги ствердження відповідача ОСОБА_2, що він фінансово неспроможний сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірах, визначених позивачем, оскільки на його утриманні знаходиться двоє неповнолітніх дітей та дружина, позаяк судом встановлено, що ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5, є дитиною дружини відповідача від іншого шлюбу, має батька, який зобовязаний її утримувати. Дружина відповідача ОСОБА_7 перебуває у відпустці по догляду за дитиною, отримує соціальні виплати, гарантовані державою.

Відповідач ОСОБА_2 своїм правом на подання зустрічного позову не скористався та не надав суду доказів, відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, у підтвердження того, що він не має можливості сплачувати аліменти на утримання дітей в розмірі, визначеному позивачем.

Разом з тим, позовна вимога ОСОБА_1 в частині стягнення з ОСОБА_2 аліментів не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, задоволенню не підлягає, оскільки не стосується справ позовного провадження, а передбачена лише у разі видачі судового наказу.

Також, суд вважає за необхідне розяснити відповідачеві, що ухвалення рішення у даній справі, не позбавляє його можливості, у разі наявності підстав, визначених нормами СК України звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів.

VІІ. Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних із розглядом справи.

Згідно із вимогами ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Таким чином, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 768, 40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2-5, 7, 8, 10 - 13, 81, 83, 89, 133, 141, 247, 258, 259, 263 265, 268, 273, 279 ЦПК України, на підставі ст.51 Конституції України, ст.ст. 3, 18, 27 Конвенції про права дитини, ст. 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.), ст. 8 ЗУ "Про охорону дитинства", ст. 150, 179, 180 - 183 СК України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання дітей задовольнити частково.

Змінити спосіб стягнення аліментів, що утримуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_6 та сина ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_7, за рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 31 березня 2014 року, визначивши їх у розмірі 1/3 частки від всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до 30.12.2019 року, а надалі у розмірі 1/4 частки від всіх видів його заробітку (доходу) на утримання сина ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_7, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення сином повноліття.

У решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 до Державного бюджету (стягувач Державна судова адміністрація України, отримувач коштів ГУК у м. Києві (м. Київ) 22030106, код за , банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО) 899998, рахунок отримувача 6001, код класифікації доходів бюджету 22030106) судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Шаргородський районний суд Вінницької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин(ч.3 ст.354 ЦПК України).

Якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них (ч.4 ст.273 ЦПК України).

Імя (найменування) сторін:

позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8, жителька с. Рахни - Лісові, Шаргородського району Вінницької області, вулиця Горького, 14, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, НОМЕР_2, виданий Шаргородським РС УДМС України у Вінницькій області 04.11.2016;

відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_9, житель ІНФОРМАЦІЯ_10, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3, НОМЕР_4, виданий Шаргородським РВ ГУМВС України у Вінницькій області 19.12.2009.

Рішення складено та підписано суддею 12.03.2019.

Суддя Т.О.Соколовська