Провадження № 2/520/5159/19
Київський районний суд міста Одеси в складі:
головуючого - судді Калініченко Л.В.
при секретарі Кирикової О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою
Моторного (транспортного ) страхового бюро України
про відшкодування в порядку регресу витрат,
пов`язаних з регламентною виплатою,
Позивач - Моторне (транспортне) страхове бюро України 18 липня 2019 року звернулось до Київського районного суду міста Одеси з позовною заявою до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь: суму сплаченого відшкодування у розмірі 100000 гривень 00 копійок; суму витрат на встановлення розміру збитків та збір документів в сумі 969 гривень 50 копійок; витрати по сплаті судового збору.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 липня 2019 року, цивільну справу за вказаним позовом було розподілено судді Калініченко Л.В.
Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 29 липня 2019 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду, на підставі якої відкрито провадження по цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін по справі в судовому засіданні.
Представник позивача у судове засідання призначене на 17 жовтня 2019 року не з`явився, про дату, час і місце проведення якого повідомлений належним чином, однак надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити, розгляд справи провести за його відсутності, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечує.
У судове засідання 17 жовтня 2019 року відповідач ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час місце проведення якого повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву, у визначений судом в ухвалі суду від 29 липня 2019 року п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали суду, яку в свою чергу отримав 30.08.2019 року, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення, не надав.
Згідно з ч. 2 ст. 282 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Судом також враховується, що відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").
При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.
З урахуванням викладеного, судом було ухвалено провести розгляду справи за відсутності сторін по справі та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України, Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи.
Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов Моторного (транспортного ) страхового бюро України про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою підлягаючим задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено, що 09 березня 2018 року о 16:2- годин, в місті Одесі, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «БМВ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Академіка Корольова, з боку проспекту Академіка Глушка у бік вул. Інглезі, біля будинку №124, під час руху не вибрав безпечної швидкості, не врахував дорожньої обстановки, в наслідок чого здійснив виїзд на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення з автомобілем марки «Ніссан», реєстраційний номер НОМЕР_2 , в подальшому допустив зіткнення з автомобілем марки «Хюндай», реєстраційний номер НОМЕР_3 , в подальшому допустив зіткнення з припаркованим автомобілем марки «Тойота», реєстраційний номер НОМЕР_4 , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а ОСОБА_1 порушив п.12.1 Правил Дорожнього руху України.
Постановою Київського районного суду міста Одеси від 08 травня 2018 року по справі №520/4390/18, ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 гривень 00 копійок.
Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.
Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.
Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
З огляду на викладене та відповідно до положення частини четвертої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені постановою Київського районного суду м. Одеси від 08 травня 2018 року, згідно засад інституту доказування у цивільному судочинстві, яка не оскаржувалась та набрала законної сили.
Тобто, наявність вини в діях ОСОБА_1 у скоєні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 09 березня 2018 року, додатковому доказуванню не підлягає.
В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди були пошкоджені автомобілі, зокрема: марки «БМВ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керувала винна у дорожньо-транспортній пригоді особа, та марки «Ніссан», реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Автомобіль марки «Ніссан», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди належав на праві власності ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 .
Відповідно до полісу №АМ/1957028 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, ОСОБА_3 застраховано автомобіль марки «Ніссан», реєстраційний номер НОМЕР_2 , в ПрАТ «СК «Здорово», строк дії якого встановлено з 08.10.2017 року по 07.10.2018 року.
Згідно зі звітом №352/18 про оцінку колісного транспортного засобу марки «Ніссан», реєстраційний номер НОМЕР_2 , складеного 16 травня 2018 року суб`єктом оціночної діяльності - фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 , вартість відновлювального ремонту вказаного колісного транспортного засобу, пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 09 березня 2018 року, станом на дату оцінки 05 квітня 2018 року, становить в сумі 513741 гривня 87 копійок, з урахуванням ПДВ. Вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових частин колісного транспортного засобу, становить в сумі 213887 гривень 44 копійки.
Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «БМВ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 не було застраховано на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 09 березня 2018 року і такі дані матеріали справи не містять.
Вказане також підтверджується витягом з централізованої бази даних МТСБУ, який міститься в матеріалах справи.
Матеріальні збитки, заподіяні внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 09 березня 2018 року відповідачем потерпілій особі - ОСОБА_2 відшкодовані не були. Доказів, які б спростовували вказане до суду не надано.
Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
За правилами п.п. «а» п.41.1 ст. 41 Закону, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
У зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 09.03.2019 року, МТСБУ на підставі повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, заяви ОСОБА_2 та страхового полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів №АМ/1957028, 27 червня 2018 року постановлено наказ №6307, згідно якого наказано фінансовому управлінню сплатити відшкодування на рахунок ОСОБА_2 в сумі 100000 гривень 00 копійок.
02 липня 2018 року МТСБУ здійснило виплату ОСОБА_2 матеріальної шкоди в розмірі 100000 гривень 00 копійок, що підтверджується платіжним дорученням №909778 від 02 липня 2018 року.
Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом.
У відповідності до п.п. 38.2.1 п.38.2 ст. 38 Закону, МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.
Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно приписів ст.77, 78 ЦПК України, докази повинні бути належними та допустимими, зокрема, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, в даному випадку поясненнями сторін.
Відповідно до ч.ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
З огляду на те, що обставини на які посилався позивач знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, не спростовані відповідачем належними та допустимими доказами, виходячи з встановлених судом обставин справи та вимог чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що до позивача перейшло право регресної вимоги до відповідача, а тому вважає наявними підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми відшкодування в порядку регресу в розмірі 100000 гривень 00 копійок.
Крім того, відповідно до п.4 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів відповідного централізованого страхового резервного фонду здійснює оплату послуг осіб, залучених для встановлення причин, обставин подій, за якими може бути проведена регламентна виплата, та розміру заподіяної внаслідок них шкоди, а також банківських витрат МТСБУ при здійсненні регламентних виплат.
Так, судом встановлено, що МТСБУ було сплачено ФОП ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 250 гривень та 719 гривень 50 копійок, що в загальній сумі складає 969 гривень 50 копійок, в рахунок сплати послуг аваркома відносно транспортного засобу з реєстраційним номером НОМЕР_2 , що підтверджується платіжними дорученнями №909622 та за №909585 від 26 червня 2018 року.
У зв`язку з чим, з відповідача на користь МТСБУ слід стягнути суму витрат на послуги зі встановлення розміру збитків пошкодженого транспортного засобу, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась з вини відповідача, у розмірі 969,50 грн.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір сплачений останнім в сумі 1921 грн. 00 коп.
Керуючись ст. ст. ст.ст. 2, 4, 5, 6, 76-78, 81, 141, 263-265, 279, 280-282, 352, 354 ЦПК України, ст. ст. 22, 1187, 1191 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд,
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржено позивачем до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий Калініченко Л. В.