Єдиний унікальний номер 226/1663/18 Номер провадження 22-ц/804/766/19

Єдиний унікальний номер 226/1663/18 Головуючий у 1 інстанції Клепка Л.І.
Номер провадження 22-ц/775/766/19 Суддя доповідач Дундар І.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2019 року

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Дундар І.О.,

суддів: Кішкіної І.В., Тимченко О.О.

за участю секретаря судового засідання Ситнік Д.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Донецького апеляційного суду в місті Бахмуті Донецької області цивільну справу № 226/1663/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 центральної міської лікарні, третя особа: ОСОБА_2 міська рада, про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 13 грудня 2018 року, постановлене в залі суду в м.Мирноград Донецької області о 16-35 годині, повний текст судового рішення виготовлений 13 грудня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

В липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, в якому вказала, що працювала у відповідача. 23 березня 2018 року вона отримала попередження про реорганізацію та скорочення штату, в тому числі її посади з 23 травня 2018 року. 11 червня 2018 року її звільнили за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України. Вважає звільнення незаконним. Просила визнати незаконним та скасувати наказ відповідача від 11 червня 2018 року №208-к, поновити її на роботі з 12 червня 2018 року на посаді лікаря зубного на 0,5 ставки стоматологічної поліклініки зі спеціалізованими прийомами, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 12 червня 2018 року по день поновлення на роботі.

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 13 грудня 2018 року позов ОСОБА_1Ф, до ОСОБА_2 центральної міської лікарні, третя особа ОСОБА_2 міська рада, про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги послалась на те, що висновки, викладені в рішенні, не відповідають обставинам справи, мало місце порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Суд не звернув уваги на те, що рішення міської ради, яке зазначено в якості підстави для звільнення, не могло бути таким, оскільки його текст, який було опубліковано на офіційному сайті ОСОБА_2 міської ради не збігається зі змістом прийнятого рішення. Враховуючи те, що акти органів місцевого самоврядування набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, рішення, текст якого було оприлюднено, не приймалось, не містить будь-якої дати введення його в дію, тому не може вважатися таким, що набуло чинності та за відсутності правової визначеності не могло виконуватись відповідачем. Крім того, в статуті ОСОБА_2 ЦМЛ назва структурного підрозділу, в якому працювала позивач, відрізняється від того, яке зазначено в рішенні міськради, що підтверджує відсутність правової визначеності. Суд безпідставно визнав законним вивільнення за скороченням штату без погодження з профкомом. Також судом була допущена низка процесуальних порушень безпідставно залишив позовну заяву без руху, без клопотання позивача залучив до участі у справі третю особу, порушено строки розгляду справи.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення. Вважають, що доводи апеляційної скарги безпідставні. Зі змісту статуту ОСОБА_2 ЦМЛ та рішення ОСОБА_2 міської ради «Про реорганізацію стоматологічної поліклініки зі спеціалізованими прийомами та зубопротезної лабораторії ОСОБА_2 центральної міської лікарні» вбачається, що в структурі ОСОБА_2 ЦМЛ існувала лише одна стоматологічна поліклініка та одна зубопротезна лабораторія, відносно яких і були здійснені організаційні зміни. Позивач не оскаржила саме рішення ОСОБА_2 міської ради про реорганізацію. Діючим законодавством не передбачено обовязкової форми попередження працівника про майбутнє звільнення та заборони перенесення дати звільнення. Вимоги ст. 49-2 КЗпП України не були порушені, оскільки була відсутня обґрунтована відмова в наданні згоди на розірвання трудового договору та відсутнє повідомлення про результати розгляду подання від 22 травня 2018 року.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_2 центральної міської лікарні ОСОБА_3 та представник третьої особи ОСОБА_2 міської ради ОСОБА_4 заперечувала проти задоволення скарги.

ОСОБА_5 до суду не зявилась, надала суду заяву з проханням розглянути справу без її участі.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач перебувала в трудових правовідносинах з відповідачем з 04 березня 1980 року, ОСОБА_2 центральна міська лікарня є комунальним лікувально-профілактичним закладом охорони здоровя, до складу якої входить структурний підрозділ стоматологічна поліклініка зі спеціалізованими прийомами (кабінетами) та зубопротезна лабораторія, рішенням ОСОБА_2 міської ради №YII/43-26 від 14 лютого 2018 року з організаційної структури ОСОБА_2 ЦМЛ виключено стоматологічну поліклініку зі спеціалізованими прийомами (27,75 шт. од.) і зубопротезну лабораторію (17 шт. од.) та утворено і включено до складу організаційної структури ЦМЛ стоматологічний кабінет у складі лікувально-діагностичного відділення зі спеціалізованими прийомами на 3,5 шт. од., 16 березня 2018 року головним лікарем ОСОБА_2 ЦМЛ видано наказ №101, яким з організаційної структури лікарні виключено відділення «Стоматологічна поліклініка зі спеціалізованими прийомами», 23 березня 2018 року позивача попереджено про наступне вивільнення на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, 7 травня 2018 року до первинної профспілкової організації направлено подання про надання згоди на звільнення, 21 травня 2018 року ОСОБА_2 міська організація профспілки працівників охорони здоровя відмовила в наданні згоди на звільнення, 21 травня 2018 року видано наказ №146 про внесення змін до п.1 та п.2 наказу №101 від 16 березня 2018 року, 22 травня 2018 року повторно направлено подання про надання згоди на вивільнення, рішення про згоду чи відмову у наданні згоди на вивільнення працівників за п.1 ст.40 КЗпП за повторними поданнями відповідачу не надано.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в організаційно - штатній структурі центральної міської лікарні мали місце зміни, які супроводжувались скороченням чисельності і штату працівників, позивачу неодноразово пропонувались вакансії, які вона могла обіймати за своїм кваліфікаційним рівнем, від яких вона відмовилась, відмова профспілки в наданні згоди на вивільнення не містила обґрунтування, що надавало право роботодавцю звільнити працівника без цієї згоди, накази про внесення змін до наказу про реорганізацію не скасовували попередній і не змінювали первісного рішення про скорочення чисельності та штату працівників, тобто при звільненні позивача дотримані вимоги чинного законодавства, процедура та порядок вивільнення працівників.

Такі висновки суду відповідають фактичним обставинам справи та нормам матеріального та процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що позивач працювала у відповідача з 04 березня 1980 року, 01 квітня 2014 року переведена на 0,5 зубним лікарем Стоматологічної поліклініки Димитровської центральної міської лікарні, яку з 23 червня 2016 року перейменовано у ОСОБА_2 центральну міську лікарню (т.1 арк.спр.6-8).

На підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (т.1. арк..спр.12-15) виходить, що ОСОБА_2 центральна міська лікарня це комунальна організація, заснована ОСОБА_2 міською радою.

Зі Статуту ОСОБА_2 центральної міської лікарні, затвердженого рішенням міської ради № YII/12-45 від 08 червня 2016 року, вбачається, що до організаційної структури лікарні входять, в тому числі, стоматологічна поліклініка зі спеціалізованими прийомами (кабінетами) та зубопротезна лабораторія.

14 лютого 2018 року ОСОБА_2 міська рада прийняла рішення № YII/43-26 «про реорганізацію стоматологічної поліклініки зі спеціалізованими прийомами та зубопротезної лабораторії ОСОБА_2 центральної міської лікарні», яким виключено із організаційної структури ОСОБА_2 центральної міської лікарні стоматологічну поліклініку із спеціалізованими прийомами 27,75 шт. од. та зубопротезну лабораторію 17 шт. од. (т.1 арк.спр.70), тобто доводи апеляційної скарги про те, що в статуті ОСОБА_2 ЦМЛ назва структурного підрозділу, в якому працювала позивач, відрізняється від того, яке зазначено в рішенні міськради, не відповідають обставинам справи.

Відповідно до ч.5 ст. 59 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо органом чи посадовою особою не встановлено пізніший строк введення цих актів у дію.

З матеріалів справи виходить, що дане рішення про реорганізацію було опубліковано на офіційному веб-сайті ОСОБА_2 міської ради, але в ньому зазначено, що з організаційної структури ОСОБА_2 центральної міської лікарні виключається стоматологічна поліклініка із спеціальними прийомами кабінетами 27,75 шт.од. (т.1 арк.спр.61).

Апеляційний суд вважає, що в тексті опублікованого рішення допущена описка, яка не впливає на зміст прийнятого рішення, оскільки в структурі лікарні немає іншої стоматологічної поліклініки, тому доводи апеляційної скарги про те, що рішення ради не набуло чинності, тому не могло виконуватись відповідачем, безпідставні.

На виконання рішення ОСОБА_2 міської ради ОСОБА_2 центральна міська лікарня 16 березня 2018 року видала наказ №101 «про реорганізацію стоматологічної поліклініки зі спеціалізованими прийомами та зубопротезної лабораторії ОСОБА_2 центральної міської лікарні, скорочення чисельності та штату працівників», яким наказано провести реорганізацію та скорочення чисельності та штату працівників, для чого виключити із організаційної структури посади: з відділення «Стоматологічна поліклініка зі спеціалізованими прийомами 27,75 шт. од., з відділення «Зубопротезна лабораторія» - 17 шт.од. (т.1 арк.спр.26, 159).

Згідно із ч.1, 2 ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

22 березня 2018 року ОСОБА_5 була попереджена про те, що з 23 травня 2018 року її посада підлягає скороченню (т.1 арк.спр.5, 98), запропоновано список вакансій по МЦМЛ, від яких вона відмовилась (т.1 арк.спр.99).

В подальшому до наказу №101 від 16 березня 2018 року неодноразово вносились зміни: 22 березня 2018 року наказ №108/1 (т.1 арк.спр.129-130), 23 березня 2018 року наказ № 112 (т.1 арк.спр.131-132), 26 березня 2018 року наказ №115 (т.1 арк.спр.133), 28 березня 2018 року наказ №116 (т.1 арк.спр.134), 02 квітня 2018 року наказ №117/1 (т.1 арк.спр.135), 21 травня 2018 року наказ №146 (т.1 арк.спр.226-228), 22 травня 2018 року наказ №147 (т.1 арк.спр.152-155).

Але дані зміни не стосувались суті наказу про реорганізацію, а лише уточнювали перелік посад, конкретних працівників та дати їх звільнення.

Отже, доводи апеляційної скарги про те, що такі зміни унеможливили виконання наказу про реорганізацію необґрунтовані.

На підставі ч.1 ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

З матеріалів справи вбачається, що 07 травня 2018 року головний лікар ОСОБА_2 ЦМЛ звернувся до первинної організації ОСОБА_2 центральної міської лікарні профспілки працівників охорони здоровя України з поданням про надання згоди на звільнення ОСОБА_5 за п.1 ст.40 КЗпП України (т.1 арк.спр.117).

21 травня 2018 року ОСОБА_2 міська організація профспілки працівників охорони здоровя України відмовила в наданні згоди на вивільнення працівників, оскільки були відсутні накази, якими б скорочувались посади зазначених працівників з дат, які були вказані у їх попередженнях про вивільнення (т.1 арк.спр.95-97).

За змістом ч. 7 ст.43 КЗпП України та ст. 39 Закону України від 15 вересня 1999 року № 1045-XIV "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що у відповідача були підстави для звільнення позивача без згоди профспілки.

Доводи апеляційної скарги в цій частині стосуються неправильної оцінки доказів судом першої інстанції.

На підставі вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За своєю формою рішення суду відповідає вимогам ст. 265 ЦПК України.

Згідно ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Виходячи з вказаної норми закону, до компетенції суду апеляційної інстанції не входять повноваження щодо переоцінки доказів, досліджених судом першої інстанції з додержанням встановленого порядку.

Так само не є підставами для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги про допущені судом процесуальні порушення безпідставне залишення позовної заяви без руху, залучення до участі у справі третьої особи без клопотання позивача, порушення строків розгляду справи, оскільки жоден з них не є безумовними підставами для скасування в розумінні положень ч.3 ст..376 ЦПК України: порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: 1) справу розглянуто неповноважним складом суду; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими; 3) справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою; 4) суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі; 5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні; 6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу; 7) суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Таких підстав під час розгляду справи в апеляційному порядку встановлено не було.

Отже, розглядаючи спір про поновлення на роботі, суд перевірив чи мало місце скорочення штату або чисельності працівників і, виходячи із аналізу штатних розписів дійшов правильного висновку про те, що в даному випадку дійсно мало місце скорочення чисельності та штату працівників стоматологічної поліклініки спеціалізованими прийомами та зубопротезної лабораторії ОСОБА_2 центральної міської лікарні.

Відповідно до ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення;

На підставі ст.375 ЦК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 374, 375, 382 ЦПК України апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 13 грудня 2018 року

залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий

Судді:

Повний текст судового рішення складений 14 березня 2019 року

Головуючий