Баранівський районний суд Житомирської області
Справа № 273/1931/18
Провадження № 2/273/59/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2019 року Баранівський районний суд Житомирської області в складі: головуючого - судді Васильчук О. В., при секретарі судових засідань ОСОБА_1, з участю позивача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Баранівка за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні позивачки ОСОБА_4, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим примішенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, розташованим за адресою: 1-й провулок Мічуріна,14, м.Баранівка Житомирської області, що належить їй на праві власності (а.с.2-3).

На обгрунтування позовних вимог посилається на те, що вона є власницею житлового будинку по 1-му провулку Мічуріна,14 у м.Баранівка Житомирської області. Відповідач по справі, її син, зареєстрований у цьому будинку, однак виїхав на заробітки до Росії та впродовж десяти років не проживає за місцем реєстрації, що порушує права власності позивачки на вказаний житловий будинок. Просить суд визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування належним їй житловим будинком.

Ухвалою судді Баранівського районного суду від 10 грудня 2018 року відкрито загальне позовне провадження по справі, надано відповідачеві строк для подання відзиву, роз'яснено права учасникам справи та наслідки невчинення ними відповідних процесуальних дій, справу призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні (а.с.10-11).

Ухвалою Баранівського районного суду від 07 лютого 2019 року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до розгляду по суті, здійснено виклик учасників справи (а.с.25-26).

Позивачка ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Додатково надала суду пояснення, аналогічні змісту позовних вимог.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні позивачки ОСОБА_4 в судове засідання не явився, надіслав заяву в якій просив розгляд справи проводити без його участі.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав, про місце, дату та час розгляду справи повідомлений належно.

Оскільки відповідач правом на подання відзиву не скористався, справа вирішується за наявними матеріалами, згідно з ч.8 ст.178 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, заслухавши пояснення позивачки, покази свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, допитаних безпосередньо в судовому засіданні, надавши об'єктивну та неупереджену оцінку як кожному доказу окремо, так і сукупності доказів у їхньому взаємозв'язку, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на праві власності належить житловий будинок за адресою: 1-й провулок Мічуріна,14, м.Баранівка Житомирської області, відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 15.06.1998 року (а.с.6). Будинок зареєстрований в Новоград - Волинському МБТІ в реєстрову книгу за №166/1 від 24.07.1998 року, що підтверджено штампом про реєстрацію на звороті вказаного свідоцтва.

Згідно з довідкою відділу благоустрою та ЖКГ Баранівської міської ради від 04.12.2018 року №9630 (а.с.7), син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, а також син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, входять до складу двору ОСОБА_2, що зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_4 по 1-му провулку Мічуріна,14.

Актом обстеження відділу благоустрою та ЖКГ Баранівської міської ради від 16.01.2019 року №272 посвідчено факт непроживання відповідача за адресою реєстрації місця проживання, а саме встановлено факт непроживання ОСОБА_3 у житловому будинку по 1-му провулку Мічуріна,14 у м.Баранівка Житомирської області (а.с.19).

На підставі зазначеного акту 16.01.2019 року за №286 відділом благоустрою та ЖКГ Баранівської міської ради видана довідка про те, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, по 1-му провулку Мічуріна,14 у м.Баранівка Житомирської області зареєстрований, але не проживає (а.с.20).

Згідно з даними будинкової книги, відповідач ОСОБА_3 зареєстрований по 1-му провулку Мічуріна,14 у м.Баранівка Житомирської області з 16 травня 2003 року (а.с.21-23).

За показами свідків ОСОБА_6, ОСОБА_5, допитаних в судовому засіданні, відповідач ОСОБА_3 впродовж десяти років не з'являється у будинку матері, в якому зареєстрований, не підтримує з нею стосунків, виїхав до Росії.

Отже, належними та допустимими доказами підтверджено, що відповідач без поважної причини за адресою реєстрації місця проживання відсутній понад один рік.

Відповідно до ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України).

Ст.ст. 317, 319 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно з чч.1,2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За приписами ст.391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування й розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення.

Згідно зі статтею 25 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на такий життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд і необхідне соціальне обслуговування, що є необхідним для підтримки здоров'я й добробуту її самої та її родини.

Невід'ємне право кожної людини на житло закріплено і в інших міжнародно-правових документах про права людини, у тому числі в Міжнародному пакті про економічні, соціальні й культурні права від 16 грудня 1966 року (стаття 10).

Статтею 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону та за рішенням суду.

Нормою, закріпленою в ч.1 ст.405 ЦК України, визначено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

За змістом ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідна наявність одночасно двох умов, зокрема, відсутність члена сім'ї без поважних причин понад один рік, а також відсутність поважних причин непроживання за адресою такого житлового приміщення.

Члени сім'ї власника житлового приміщення не мають права власності на житло, в якому вини проживають, що суттєво відрізняє їхній правовий статус від правового статусу власника такого приміщення, унеможливлюючи, зокрема, право розпорядження цим майном. Разом із тим, їм належить право використовувати приміщення для проживання, яке є сервітутним правом, тобто правом користування чужим майном (стаття 405 ЦК України). Проте член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Обмеження (позбавлення) права користування житлом можуть обумовити тільки такі дії членів сім'ї власника житла, які пов'язані зі зловживанням ними своїми правами або з невиконанням покладених на них обов'язків і безпосередньо порушують при цьому права та законні інтереси інших осіб.

Виходячи з норм, закріплених в ч.ч.1,3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Ч.2 ст. 80 ЦПК України встановлено, що питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на зазначене вище, суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.47, 55 Конституції України, ст. 1 першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 25 Загальної декларації прав людини, ст.ст. 16, 317. 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», ст.ст.4, 12, 13,16, 78, 80, 81, 141, 178, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні позивачки ОСОБА_4, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим примішенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим примішенням, а саме будинком №14, який розташований по 1-му провулку Мічуріна у м.Баранівка Житомирської області.

Судові витрати залишити за позивачкою.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складення) через Баранівський районний суд Житомирської області.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення (складення), має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О. В. Васильчук