Постанова

Іменем України

16 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 404/4279/17

провадження № 61-12511св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Служба у справах дітей Виконавчого комітету міської ради м. Кропивницького,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 грудня 2018 року в складі судді Панфілової А. В. та постанову Кропивницького апеляційного суду від 30 травня 2019 року в складі колегії суддів: Дуковського О. Л., Письменного О. А., Чельник О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про позбавлення її батьківських прав стосовно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що відповідач є матір`ю малолітньої дитини - ОСОБА_3 . Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 липня 2011 року шлюб між сторонами розірваний.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 липня 2011 року з нього на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03 лютого 2011 року.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15 березня 2016 року визначено місце проживання малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком - ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та припинено стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 липня 2011 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частин з усіх видів її заробітку /доходів/, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 27 жовтня 2015 року і продовжуючи до повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач вказував, що ОСОБА_2 із 2014 року проживає окремо від дитини, обов`язків, які покладені законом на батьків, не виконує, а також не бере будь-якої участі у вихованні та житті сина. Зазначав, що всі питання щодо виховання дитини вирішуються ним самостійно, без участі та підтримки відповідача, а дитина перебуває на повному його утриманні. Відповідач ніяким чином не піклується про сина, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться його успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкується з дитиною, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу та не створює умов для отримання ним освіти.

Крім того, позивач зазначав, що ОСОБА_2 свідомо не бажає брати участь у вихованні дитини, виявляти турботу щодо неї, оскільки перешкод чи заборони щодо побачень з дитиною відповідачеві ніхто не чинить.

Враховуючи наведене, позивач просив позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 .

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 грудня 2018 року позов задоволено. Позбавлено ОСОБА_2 батьківських прав стосовно малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції взяв до уваги інтереси малолітньої дитини, які є пріоритетом при розгляді даного спору та наявність вини відповідача у невиконанні батьківських обов`язків по відношенню до сина.

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 30 травня 2019 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що судом правильно досліджено та встановлено, що мати дитини не бере участі у житті сина та його вихованні, не цікавиться станом його здоров`я, не приводить і не забирає сина із навчальних закладів, не цікавиться його навчанням, не провідує сина вдома, що підтверджується також висновком органу опіки та піклування.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги та позиції інших учасників

У червні 2019 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 грудня 2018 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 30 травня 2019 року, в якій просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі заявник вказує на те, що суди не встановили фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, внаслідок чого її незаконно позбавили батьківських прав щодо малолітнього сина.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 10 липня 2019 року відкрито касаційне провадження у зазначеній цивільній справі, витребувано матеріали справи та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року справу призначено до розгляду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Виклад фактичних обставин справи

Судом установлено, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 липня 2011 року шлюб між сторонами розірваний.

У період перебування сторін у шлюбі у них народився син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 липня 2011 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 у розмірі ј частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03 лютого 2011 року.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15 березня 2016 року визначено місце проживання малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком - ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та припинено стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 липня 2011 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частин з усіх видів її заробітку /доходів/, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 27 жовтня 2015 року і продовжуючи до повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з довідкою від 02 червня 2017 року № 136, виданою комунальним закладом «Навчально-виховного об`єднання № 32 «Спеціалізована загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів, позашкільний центр «Школа мистецтв» Кіровоградської міської ради Кіровоградської області», ОСОБА_5 навчається в зазначеному навчальному закладі. Мати ОСОБА_2 ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не бере належної участі у вихованні сина, протягом навчання сина в цьому навчальному закладі не відвідувала батьківських зборів, взагалі життям, навчанням сина не цікавиться.

Відповідно до довідки Кіровоградської дитячої міської лікарні від 01 вересня 2016 року № 352 ОСОБА_5 у період із 12 по 30 серпня 2016 року знаходився на стаціонарному лікуванні в педіатричному відділенні вказаної лікарні, при цьому догляд дитина отримувала від батька - ОСОБА_1 , бабусі - ОСОБА_6 та дідуся - ОСОБА_7 .

Із характеристики, виданої Кіровоградською обласною асоціацією кіокушинкай карате, вбачається, що ОСОБА_5 займається тренуваннями в секції «кіокушинкай карате».

Згідно з довідкою комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 61 «Гніздечко» комбінованого типу Кіровоградської міської ради» від 09 жовтня 2017 року №11, мати ОСОБА_3 - ОСОБА_2 за час перебування дитини у дошкільному закладі не приймала участі у вихованні дитини, не приводила і не забирала сина із закладу.

Як вбачається з довідок Фортечного відділу державної виконавчої служби м. Кропивницького Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області від 07 червня 2017 року №№ 842, 843 відповідач не сплачує аліменти на утримання сина, які стягнуті з неї судовим рішенням.

За висновком органу опіки та піклування Кіровоградської міської ради від 14 липня 2017 року № 3838/49-05-24, з урахуванням рішення комісії з питань захисту прав дитини від 05 липня 2017 року, визначено за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 стосовно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як вбачається з вказаного висновку, працівниками служби у справах дітей проводилася бесіда із малолітнім ОСОБА_9 , який повідомив, що вважає своєю сім`єю батька, дідуся та бабусю, а свою матір не бачив декілька років і яка про нього не піклується, не приходить до школи, не вітає з днем народження.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 зверталася до служби у справах дітей Виконавчого комітету Кіровоградської міської ради із заявою про визначення їй порядку для її участі у вихованні та спілкуванні із малолітнім сином ОСОБА_9 , але на засіданні комісії вона просила залишити подану нею заяву без розгляду.

За заявою відповідача проводилася перевірка по факту того, що батьки позивача (дід та баба ОСОБА_3 ) чинять їй перешкоди у спілкуванні із сином та було встановлено, що протягом 2016-2018 роки ОСОБА_2 не виявляла бажання спілкуватися із сином і роз`яснено, що дане питання відноситься до цивільно-правових відносин.

Нормативно-правове обґрунтування

Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 СК України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

За змістом пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини).

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема,при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Хант проти України»

від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Тобто Верховний Суд не має права встановлювати обставини справи і оцінювати докази.

Згідно із частиною першою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_2 посилалася на те, що позивач не надав доказів того, що вона умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання сина, звертаючи увагу на те, що позивач умисно перешкоджає їй в спілкуванні з дитиною, він виїхав з місця свого постійно проживання у м. Кропивницькому та переїхав до м. Києва, де перебуває на військовій службі в Київському військовому ліцеї імені І. Богуна, але їй не відома адреса його місця проживання та у неї відсутні будь-які контакти з ним. Крім того, дитина проживає з дідусем та бабусею, які також їй чинять перешкоди в спілкуванні з дитиною, з приводу чого вона неодноразово зверталася до органів поліції. Щодо несплати нею аліментів, то зазначає, що вважає безпідставною сплату аліменти на користь позивача, з огляду на те, що син з ним не проживає.

Згідно з пунктом 3 частини третьої та частини четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції та залишаючи його без змін, апеляційний суд усупереч наведених положень норм процесуального права не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, не встановив повно фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, враховуючи характер спірних правовідносин, з урахуванням того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і лише у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи суд може ухвалити рішення про позбавлення особи цих прав.

За загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати обставини, які не були перевірені та встановлені апеляційним судом, та враховуючи необхідність встановлення обставин, наведених вище, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвалене у справі рішення суду апеляційної інстанції - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Кропивницького апеляційного суду від 30 травня 2019 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська