Справа № 419/3374/18
Провадження № 2/419/31/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2019 року Новоайдарський районний суд Луганської області

у складі: головуючого судді - Мартинюка В. Б.,

за участю: секретаря - Московченко О. В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт Новоайдар Луганської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення права власності на спадкове майно, третя особа: приватний нотаріус Новоайдарського районного нотаріального округу ОСОБА_4,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про визначення права власності на спадкове майно, третя особа: приватний нотаріус Новоайдарського районного нотаріального округу ОСОБА_4

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 19.08.2017 року помер батько позивача ОСОБА_5. Після його смерті залишилось спадкове майно до складу якого входить земельна ділянка для ведення сільськогосподарського виробництва, зовнішніх меж земельних ділянок № 113, 137 площею 5,3704 гектар, розташованої на території Денежниківської сільської ради Новоайдарського району Луганської області та земельна частка (пай) у землі, яка перебуває в колективній власності, площею 2,33 умовних кадастрових гектара, без визначення меж цієї частки в натурі.

Спадкодавець за життя склав заповіт на імя ОСОБА_2 Інший спадкоємець, а саме мати позивача ОСОБА_3 від прийняття спадщини відмовляється, але заяву про відмову в прийнятті спадщини надала нотаріусу вже після спливу шестимісячного строку.

При зверненні позивача до приватного нотаріуса Новоайдарського районного нотаріального округу Луганської області ОСОБА_4 з заявою про прийняття спадщини за заповітом, йому було відмовлено у зв'язку з тим, що згідно наданої довідки виконавчим комітетом Денежниківської сільської ради від 16.07.2018 року № 437, на день смерті ОСОБА_5 разом з ним проживала непрацездатна дружина ОСОБА_3, яка прийняла обовязкову частку спадщини після померлого чоловіка. У звязку з тим, що мати ОСОБА_3 не подала відмови у прийнятті частки спадщини протягом шестимісячного строку, але фактично відмовляється від прийняття спадщини на користь сина, позивач просить суд визнати за ним право власності на спадкове майно після смерті батька ОСОБА_5 в порядку спадкування за законом.

Позивач ОСОБА_2 у підготовче судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_1 у підготовче судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 у підготовче судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала та просила суд їх задовольнити в повному обсязі.

Третя особа: приватний нотаріус Новоайдарського районного нотаріального округу у підготовче судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за відсутності, заперечень щодо заявлених вимог не надав.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що 19.08.2017 року помер батько позивача ОСОБА_5 (а.с.7). Після його смерті залишилось спадкове майно до складу якого входить земельна ділянка для ведення сільськогосподарського виробництва, зовнішніх меж земельних ділянок № 113, 137 площею 5,3704 гектар, розташованої на території Денежниківської сільської ради Новоайдарського району Луганської області (державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЛГ № 095533) та земельна частка (пай) у землі, яка перебуває в колективній власності, площею 2,33 умовних кадастрових гектара, без визначення меж цієї частки в натурі (сертифікат на право власності на земельну частку (пай) серії ЛГ № 0164153) (а.с.10,11,12). Спадкодавець за життя склав заповіт на імя ОСОБА_2 Інший спадкоємець,а саме мати ОСОБА_3 від прийняття спадщини відмовляється, але заяву про відмову в прийнятті спадщини надала нотаріусу вже після спливу шестимісячного строку (а.с.9).

При зверненні позивача до приватного нотаріуса Новоайдарського районного нотаріального округу Луганської області ОСОБА_4 з заявою про прийняття спадщини за заповітом, йому було відмовлено у зв'язку з тим, що згідно наданої довідки виконавчим комітетом Денежниківської сільської ради від 16.07.2018 року № 437, на день смерті ОСОБА_5 разом з ним проживала непрацездатна дружина ОСОБА_3, яка прийняла обовязкову частку спадщини після померлого чоловіка (а.с.13). У звязку з тим, що мати ОСОБА_3 не подала відмови у прийнятті частки спадщини протягом шестимісячного строку, але фактично відмовляється від прийняття спадщини на користь сина, позивач просить суд визнати за ним право власності на спадкове майно після смерті батька ОСОБА_5 в порядку спадкування за законом.

З доводами позивача суд погодитися не може за наступних підстав.

Відповідно до ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). У разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України(спадкування за законом) (ч. 2 ст. 1223 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1273 ЦК України). Спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги (ч. 2ст. 1274 ЦК України).

Відповідно до п. 25 Постанови пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», відмова від прийняття спадщини на користь інших спадкоємців допускається лише протягом строку для прийняття спадщини. Після закінчення цього строку частка у спадщині не може бути збільшена з тих підстав, що хто-небудь зі спадкоємців відмовляється від спадщини на користь інших спадкоємців. У таких випадках особа, яка прийняла спадщину, має право розпорядитись усім або частиною майна, отриманого в порядку спадкування, шляхом відчуження її іншому спадкодавцеві за договором купівлі-продажу, дарування, міни, тощо.

Таким чином, право на відмову від прийняття спадщини є віддзеркаленням суб'єктивного права спадкоємця на прийняття спадщини, тому у відношенні відмови застосовуються положення законодавства про прийняття спадщини.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 на день відкриття спадщини була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з ОСОБА_6, який помер 19.08.2017 року, що підтверджується штампом про реєстрацію місця проживання в паспорті (а.с.11) та іншими матеріалами справи, в яких зазначено, що ОСОБА_6 проживав за вищевказаною адресою, зокрема повідомленням нотаріуса (а.с.13), тобто вважається такою, що прийняла спадщину, окрім того ОСОБА_3 подала заяву про відмову від прийняття спадщини після спливу 6 (шести) місяців та вважається такою, що прийняла спадщину в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 1268 ЦК України, а відтак не відмовилась від прийняття спадщини у встановлений законом спосіб.

Враховуючи наведені положення законодавства і роз'яснення Пленуму Верховного Суду України на даний час спадкоємець не може відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця, оскільки закінчився строк для прийняття спадщини, в межах якого вона мала юридичну можливість вчинити відповідну дію.

Необхідно врахувати положення ч. 5 ст. 1268 ЦК України, відповідно до якої незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, а в силу ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

В установлені строки відповідач не відмовилася від прийняття спадщини на користь позивача, а тому вона набула права на спадщину і на даний час має право лише розпорядитись отриманим в порядку спадкування майном, шляхом його відчуження іншому спадкоємцеві за договором купівлі-продажу, дарування, міни тощо, а не відмовитися від прийняття спадщини на його користь, оскільки спадщина вже прийнята, тобто настав юридичний факт прийняття спадщини.

Спадкове законодавство передбачає юридичну можливість спадкоємця відмовитися від прийняття спадщини, проте, якщо спадщина прийнята і строки для відмови від її прийняття минули, відповідач позбавлений можливості відмовитися від неї.

Тобто, не вчинення в даному випадку ОСОБА_3 відповідних дій щодо відмови від спадщини у встановлені строки має наслідком те, що подальше регулювання спадкових правовідносин відбувається поза її волею, оскільки вона в силу закону вважається такою, що набула право на спадщину, прийняла спадщину.

Наведене свідчить про безпідставність позовних вимог, а також наявність можливості і необхідність вирішення даного питання в позасудовому порядку, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Суд звертає увагу на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження (п. 23 постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року № 7).

З матеріалів справи вбачається наявність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, а тому відсутні підстави для задоволення вимог про визнання права на спадщину в судовому порядку.

Суд також звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

За змістом наведених норм, позовне провадження характеризується наявністю матеріально-правового спору між сторонами, відповідачем у справах позовного провадження є особа - учасник цивільних правовідносин, яка порушує, не визнає або оспорює відповідні права позивача.

Фактично з наведених вище обставин справи вбачається, що між сторонами відсутній цивільно-правовий спір, а звернення до суду обумовлене бажанням у такий спосіб оформити спадщину, що суперечить засадам цивільного судочинства, яке покликане розв'язувати (вирішувати) спір.

У питанні визнання позову суд дійшов висновку, що воно суперечить закону, оскільки в такий спосіб в обхід встановлених законом процедур сторони фактично намагаються оформити право власності на нерухоме майно.

На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні.

На підставі ст. ст. 16, 1224, 1270, 1273, 1274 ЦК України, керуючись ст. ст. 12, 13, 200, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий: В. Б. Мартинюк