Справа № 461/6882/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Зубачик Н.Б.
Провадження № 22-ц/811/700/19 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
УХВАЛА

25 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Савуляка Р.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду в м. Львові заяву представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів, визнання спільною власністю, поділ спільного майна, зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про припинення права власності на спільне майно, визнання права власності, позовом третьої особи ОСОБА_6 до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про визнання права власності на квартиру,-

встановила:

В провадженні Львівського апеляційного суду перебуває справа за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 05 квітня 2017 року.

Ухвалою від 25 лютого 2019 року поновлено строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження.

Одночасно з апеляційною скаргою представник апелянта ОСОБА_3 подала заяву про забезпечення позову, просить забезпечити позов, шляхом накладення арешту в межах ціни позову - 130 000 грн., а саме на квартиру АДРЕСА_1 нежитлові приміщення за адресою АДРЕСА_2 транспортний засіб Mercedes Benz E 220 CDI.

В обгрунутвання клопотання зазначає, що у ОСОБА_2 є всі підстави вважати, що її батько ОСОБА_5 буде всіляко намагатися приховувати майно та доходи, відчужувати їх з метою уникнення стягнення суми позову. При цьому вважає, що ОСОБА_2 отримує достатні доходи для сплати аліментів на утримання доньки, однак вживає заходи щоб приховати свої доходи від колишньої дружини та дочки.

Перевіривши матеріали справи, доводи клопотання про забезпечення позову колегія суддів приходить таких висновків.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України).

У преамбулі Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Метою забезпечення позову є негайні, проте, тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового рішення, а також перешкоджання завдавання шкоди позивачу.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Враховуючи зазначене колегія суддів приходить висновку про те, що представником ОСОБА_3 не надано жодних належних доказів про те, що відповідач ОСОБА_5 має намір відчужувати належне йому майно чи вчинити будь-які інші дії відносно такого.

Крім цього, перелічене представником майно, як таке, не є предметом даного спору.

У п. 4 вказаної Постанови, роз»яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Оскільки у заяві про забезпечення позову представник ОСОБА_3 просить застосувати заходи забезпечення позову, які не є співмірним із заявленими позовними вимогами, колегія суддів вважає, що у її задоволенні необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 149, 150 , 153 ЦПК України,

ухвалила:

У задоволенні клопотання представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

Р.В. Савуляк