Ухвала

11 березня 2019 року

м. Київ

справа № 359/10012/17

провадження № 61-4688ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Стрільчука В. А., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 06 лютого 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Житлове ремонтно-експлуатаційне управління» про визнання дій неправомірними, відміну нарахованої заборгованості за комунальні послуги, зобов'язання вчинення дій, відшкодування матеріальних збитків внаслідок припинення виплати субсидії та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила зобов'язати відповідача припинити включати до квитанцій про оплату комунальних послуг за кожний місяць суми заборгованості перед комунальним підприємством за минулі періоди, щодо яких ухвалено судові рішення про стягнення заборгованості та здійснюється примусове стягнення в порядку виконавчого провадження, відкликати з Управління соціального захисту населення Бориспільської міської ради Київської області документи, на підставі яких було прийнято рішення про припинення надання субсидії з серпня 2017 року, стягнути з відповідача на відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок незаконного включення заборгованості за минулі роки в місячні платежі, що призвело до позбавлення її права на отримання субсидії за період з серпня 2017 року по лютий 2018 року в сумі 10 822,38 грн, та відшкодувати моральну шкоду.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовано тим, що рішенням Апеляційного суду Київської області від 08 лютого 2017 року встановлено, що квитанції з нарахуванням боргу за попередні місяці до щомісячних платежів не відповідають дійсності, порушують її права. Вона уклала з відповідачем договір на обслуговування її квартири, відповідно до якого розрахунковим періодом є календарний місяць, при цьому умовами вказаного договору не передбачено врахування боргу за попередні місяці до щомісячних платежів. Відповідач вносить в щомісячні платежі суми нарахованого боргу за минулі роки, які перебувають на стадії виконання або вже виконані, в результаті таких врахувань відбувається подвійне стягнення з боку державного виконавця та самого підприємства.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 жовтня 2018 року позов задоволено частково. Визнано неправомірними дії посадових осіб Комунального підприємства «Житлове ремонтно-експлуатаційне управління» в частині включення до квитанцій за оплату комунальних послуг за кожний місяць суми заборгованості ОСОБА_1 перед комунальним підприємством за минулі періоди, відносно яких постановлені судові рішення щодо стягнення відповідних сум заборгованості та здійснюється примусове стягнення в порядку виконавчого провадження. Зобов'язано посадових осіб Комунального підприємства «Житлове ремонтно-експлуатаційне управління» здійснювати щомісячні нарахування за надані комунальні послуги ОСОБА_1 без включення до відповідних квитанцій сум заборгованості за минулі періоди, щодо яких ухвалені судові рішення про примусове стягнення заборгованості. Стягнуто з Комунального підприємства «Житлове ремонтно-експлуатаційне управління» на користь ОСОБА_1 3 000 грн на відшкодування моральної шкоди. В решті позову відмовлено. Стягнуто з Комунального підприємства «Житлове ремонтно-експлуатаційне управління» на користь держави України судовий збір у розмірі 640 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 06 лютого 2019 року апеляційну скаргу Комунального підприємства «Житлове ремонтно-експлуатаційне управління» задоволено частково, рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 жовтня 2018 року в частині вимог про відшкодування моральної шкоди скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. В решті рішення суду залишено без змін.

06 березня 2019 року ОСОБА_1 подала засобами поштового зв'язку касаційну скаргу, в якій просила скасувати постанову Київського апеляційного суду від 06 лютого 2019 року і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб обчислюється станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» передбачено, що у 2019 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2019 року (на час подання касаційної скарги) - 1 921 грн.

Предметом споруд у даній справі є відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок незаконного включення заборгованості за минулі роки в місячні платежі, що призвело до позбавлення права позивача на отримання субсидії за період з серпня 2017 року по лютий 2018 року в сумі 10 822,38 грн, та відшкодування моральної шкоди, що станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн х 100 = 192 100 грн).

Тобто в указаній частині справа № 359/10012/17 є малозначною в силу вимог закону.

Також предметом позову в цій справі є вимоги про зобов'язання відповідача припинити включати до квитанцій про оплату комунальних послуг за кожний місяць суми заборгованості перед комунальним підприємством за минулі періоди, відносно яких ухвалено судові рішення щодо стягнення сум заборгованості та здійснюється примусове стягнення в порядку виконавчого провадження, відкликати з Управління соціального захисту населення Бориспільської міської ради Київської області документи, на підставі яких було прийнято рішення про припинення надання субсидії з серпня 2017 року.

Справа в цій частині вимог є незначної складності та не належить до виключень з цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховним Судом досліджено та взято уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено після набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», тобто після 15 грудня 2017 року.

Оскільки оскаржуване заявником судове рішення ухвалено у малозначній справі і воно не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Зазначення у постанові Київського апеляційного суду від 06 лютого 2019 року про можливість оскарження цієї постанови в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки такий перегляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов'язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Верховним Судом також взято до уваги, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктами 1, 2 частини шостої, частиною дев'ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 06 лютого 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Житлове ремонтно-експлуатаційне управління» про визнання дій неправомірними, відміну нарахованої заборгованості за комунальні послуги, зобов'язання вчинення дій, відшкодування матеріальних збитків внаслідок припинення виплати субсидії та відшкодування моральної шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. А. Стрільчук