Постанова

Іменем України

13 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 759/8940/15-ц

провадження № 61-4220св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Журавель В. І., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

представники позивача: Євдотьєв Анатолій Олександрович, Гордон Олексій Вікторович, СтародубІрина Володимирівна,

відповідач - ОСОБА_6,

представники відповідача: ОСОБА_7, ОСОБА_8,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_8, на рішення Апеляційного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року в складі колегії суддів:

Слободянюк С. В., Лапчевської О. Ф., Кравець В. А.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2015 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі -

ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 18 квітня 2008 року між сторонами було укладено кредитний договір № 405/169/08-І, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 190 400,00 доларів США, зі сплатою 13 % річних, строком до 17 квітня 2023 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за вказним кредитним договором, між сторонами було укладено договір іпотеки, предметом якого стала трикімнатна квартира АДРЕСА_1, яка належала на праві власності ОСОБА_6

У зв'язку із неналежним виконанням своїх кредитних зобов'язань, станом на 28 травня 2015 року, виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 293 048,06 доларів США, що еквівалентно 6 166 107,67 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом - 179 829,88 доларів США (3 783 851,76 грн) та заборгованості за відсотками - 113 218,18 доларів США (2 382 255,91 грн).

З урахуванням викладеного, ПАТ «Укрсоцбанк» просило суд стягнути з ОСОБА_6 заборгованість за кредитним договором від 18 квітня

2008 року № 405/169/08-І у розмірі 6 166 107,67 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 31 серпня 2016 року відмовлено у задоволенні позову.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив із того, що позивачем при зверненні до суду було пропущено строк позовної давності на застосуванні якого наполягав відповідач.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 31 серпня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позовних вимог.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 6 166 107,67 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про стягнення кредитної заборгованості, апеляційний суд, виходив із того, що суд першої інстанції, дійшов помилкового висновку про те, що заявником пропущено строк позовної давності для звернення з цим позовом, оскільки заявник звернувся з даним позовом у межах строку визначеного статтею 257 ЦК України. Також, виходив із того, що оскільки виконавчий напис щодо стягнення на предмет іпотеки не виконано та відповідач належним чином не виконує своїх кредитних зобов'язань, заборгованість, яка виникла внаслідок такого виконання підлягає стягненню у судовому порядку.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У грудні 2016 рокупредставник ОСОБА_6 - ОСОБА_8, подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 759/8940/15-ціз Святошинського районного суду м. Києва.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 вересня 2017 року дану справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У січні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи судом апеляційної інстанції та помилкового скасування рішення суду першої інстанції.

Відзив відповідача на касаційну скаргу не подано.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 18 квітня 2008 року між акціонерно-комерційним інноваційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі -

АКІБ «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та

ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № 405/169/08-І, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 190 400,00 доларів США, строком до 17 квітня 2023 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13 % річних.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 18 квітня 2008 року № 405/169/08-І, між АКІБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_6 було укладено договір іпотеки № 04/І-241, предметом якого стала трикімнатна квартира АДРЕСА_1, яка належала на праві власності ОСОБА_6

Згідно з розрахунком заборгованості наданого до позовної заяви станом на

28 травня 2015 року вона склала 293 048,06 доларів США, що еквівалентно 6 166 107,67 грн, із яких: заборгованість за кредитом - 179 829,88 доларів США (3 783 851,76 грн), за відсотками - 113 218,18 доларів США (2 382 255,91 грн).

Встановлено, що 21 липня 2010 року за зверненням ПАТ «Укрсоцбанк» приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу було вчинено виконавчий напис, яким звернуто стягнення на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_6, для задоволення вимог ПАТ «Укрсоцбанк» за спірним кредитним договором у розмірі 239 193,00 доларів США, із яких: заборгованість за кредитом - 179 829,88 доларів США, за відсотками - 25 944,81 доларів США, пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 17 085,92 доларів США, пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 2 793,69 доларів США, штрафи - 13 539,26 доларів США.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Наявність невиконаного судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 921/107/15-г/16 (провадження № 12-117гс18) від 18 вересня

2018 року.

Аналогічні висновки викладені й у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) від 04 липня 2018 року, в якій зазначено, що здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов'язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. У разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов'язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов'язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення.

Разом з тим, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

08 червня 2016 року представником ОСОБА_6 - ОСОБА_8, подано клопотання про застосування строку позовної давності.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності пов'язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об'єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини.

Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.

Обов'язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на позивача.

При застосуванні положень про позовну давність у справі апеляційний суд послався на те, що кінцевим терміном виконання зобов'язання було визначено

17 квітня 2023 року, тому строк позовної давності для звернення до суду позивачем не пропущений.

Разом з тим, судом не враховано, що для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об'єктивні (сам факт порушення права), так і суб'єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти.

Встановлено, що на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу від 21 липня 2010 року було звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_6

Разом з тим, банк ухилився від реалізації предмета іпотеки протягом зазначеного строку, а боржник був позбавлений можливості вчинити аналогічні дії, тому аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що сплив строк позовної давності за вимогами банку про стягнення заборгованості за кредитним договором.

У цій частині позовних вимог апеляційний суд визначив початковий момент перебігу позовної давності внаслідок неправильного застосування норм матеріального права.

Що стосується суми боргу, нарахованої після 21 липня 2010 року - дати вчинення виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, необхідно зазначити таке.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Із виконавчого напису приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу від 21 липня 2010 року вбачається, що кредитор реалізував право на дострокове повернення кредиту та платежів за ним.

Звернення із заявою про вчинення виконавчого напису про стягнення кредитної заборгованості незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з такою заявою вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі.

Отже, кредитор, звернувшись у 2010 році із заявою про вчинення виконавчого напису (шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки), на власний розсуд змінив умови основного зобов'язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки.

Виконавчий напис нотаріуса про стягнення кредитної заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки свідчить про закінчення строку дії кредитного договору.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, комісію, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року в справі № 202/4494/16-ц (провадження

№ 14-318цс18).

З урахуванням викладеного, нарахування банком процентів після пред'явлення позову шляхом звернення стягнення на предмет застави є необґрунтованим, а тому в цій частині позов задоволенню не підлягає саме з цих підстав, а не за спливом строку позовної давності, заявленої стороною у справі.

Враховуючи те, що норми матеріального права застосовано неправильно апеляційним судом, колегія суддів дійшла висновку про скасування судового рішення у справі із ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову на підставі статті 212 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_8, задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 16 листопада 2016 рокускасувати.

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: В. І. Журавель

В.М. Коротун

В.І. Крат

В.П. Курило