Постанова
Іменем України

09 жовтня 2019 року
м. Київ
справа № 580/1885/16-ц

провадження № 61-27765св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого: Сімоненко В.М.,

суддів: Калараша А. А. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Петрова Є. В., Штелик С. П.,

учасники справи:
позивач Військовий інститут телекомунікацій та інформатизації,
відповідач ОСОБА_1 ,
представник відповідача Саніч Володимир Михайлович,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 , діючого в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Апеляційного суду Сумської області від 22 червня 2017 року, ухвалене у складі колегії суддів Кононенко О.Ю., Бойка В.Б., Ткачук С.С.,

ВСТАНОВИВ:
Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2016 року Військовий інститут телекомунікацій та інформатизації звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , мотивуючи позовні вимоги тим, що з 27 серпня 2015 року ОСОБА_1 наказом начальника Військового інституту від 27 серпня 2015 року №172 зараховано курсантом першого курсу та постановлено на всі види забезпечення по курсантській нормі.
21 квітня 2016 року наказом начальника Військового інституту від 21 квітня 2016 року №81 ОСОБА_1 відраховано зі списку інституту у зв`язку з достроковим розірванням контракту через небажання продовжувати навчання.
Власноруч, підписуючи контракт про навчання, ОСОБА_1 ознайомився та надав згоду відповідно до п. 1 Контракту відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у Військовому інституті.
Загальна сума витрат на утримання позивача у ВНЗ складає 73 631,06 грн, з яких витрати, пов`язані з послугами харчування (продовольче забезпечення) протягом навчання 10 203,78 грн, з речовим забезпеченням 966,32 грн, з грошовим забезпеченням 57 149,35 грн, з медичним забезпеченням 92,16 грн, з споживання комунальних послуг та електроносіїв 5 219,45 грн.
Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь держави в особі Військового інституту телекомунікацій та інформатизації 73631,06 грн витрат, пов`язаних з утриманням у вищому військовому навчальному закладі.
Короткий зміст рішення судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 27 квітня 2017 року вимоги Військового інституту телекомунікацій та інформатизації задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Військового інституту телекомунікацій та інформатизації витрати, пов`язані з утриманням у вищому військовому навчальному закладі в розмірі 16481,71 грн та судові витрати у справі в розмірі 1378 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позовні вимоги Військового інституту телекомунікацій та інформатизації до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому військовому навчальному закладі, доведені в судовому засіданні і підтверджені належними, допустимими доказами, а тому підлягають частковому задоволенню.
Відмовляючи у відшкодуванні витрат, пов`язаних з грошовим забезпеченням відповідача, суд першої інстанції застосував положення п. 1.8 Інструкції «Про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ та деяким іншим особам», затвердженої наказом Міністерства оборони України від 11 червня 2008 року № 260.

Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 22 червня 2017 року скасовано рішення Лебединського районного суду Сумської області від 27 квітня 2017 року в частині відмови у задоволенні позову про стягнення витрат на грошове забезпечення та ухвалено в цій частині нове рішення.

Задоволено позов та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Військового інституту телекомунікацій та інформатизації витрати на грошове забезпечення в сумі 57 149,35 грн, як витрати, пов`язані з утриманням у вищому військовому навчальному закладі та 1 515,80 грн на відшкодування судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

В частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Військового інституту телекомунікацій та інформатизації судових витрат у справі рішення суду залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції безпідставно застосував положення Інструкції «Про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ та деяким іншим особам» до спірних правовідносин і дійшов до помилкового висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову про стягнення витрат на грошове забезпечення.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
Скаржник просив суд касаційної інстанції скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
У липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_2 , діючого в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Апеляційного суду Сумської області від 22 червня 2017 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 580/1885/16-ц з Лебединського районного суду Сумської області.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
У травні 2018 року справу № 580/1885/16-ц передано до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не звернув увагу на те, що до даних правовідносин слід було застосувати не положення Постанови КМУ № 964, а положення Інструкції «Про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцями Збройних Сил України та деяким іншим особам» від 14 липня 2008 року № 638/15329.

Відзив Військового інституту телекомунікацій та інформатизації на касаційну скаргу мотивовано тим, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судами встановлено, що 27 серпня 2015 року між Міністерством оборони України та ОСОБА_1 укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу ВНЗ, згідно з умовами якого відповідач зобов`язався проходити військову службу, сумлінно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів, свої службові обов`язки, відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у закладі, в якому проходить військову службу (навчання) для проходження військової служби на посадах офіцерського складу в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення цього закладу (а.с. 15).

Старшого солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1 зараховано наказом від 22 серпня 2015 року № 29 курсантом першого курсу денної форми навчання факультету № 1, який прибув для навчання із військової частини польова пошта НОМЕР_1 м. Суми, з 27 серпня 2015 року зараховано до списків особового складу інституту на всі види забезпечення по курсантській нормі, на котлове забезпечення з 28 серпня 2015 року та визнано таким, що приступив до навчання. Встановлено максимальний посадовий оклад за останньою займаною посадою у розмірі 605 грн. на місяць з виплатою відповідно до Інструкції «Про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» премії у розмірі 125%, надбавки за виконання особливо важливих завдань у розмірі 50%, щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% та надбавки за вислугу років, яка станом на 27 серпня 2015 року становить 1 рік 9 місяців 26 днів, у розмірі 5% (а.с. 14).
За пунктом 9 укладеного з ОСОБА_1 контракту чинність контракту припинено 21 квітня 2016 року у зв`язку з достроковим розірванням контракту через небажання продовжувати навчання (а.с. 15 на звороті).
Наказом № 81 від 21 квітня 2016 року, ОСОБА_1 відраховано з інституту наказом начальника Військового інституту телекомунікацій та інформатизації від 21 квітня 2016 року № 17 у зв`язку з достроковим розірванням контракту через небажання продовжувати навчання (а.с. 13).
Витрати на утримання у ВНЗ ОСОБА_1 з 27 серпня 2015 року по 21 квітня 2016 року складаються з: грошового забезпечення 57 149,35 грн; продовольчого забезпечення 10 203,78 грн; речового забезпечення 966,32 грн; медичного забезпечення 92,16 грн.; енергоносії 5 219,45 грн, а всього 73 631,06 грн. (а.с. 17).
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно із частиною першою статті 15 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.
Аналогічна норма закріплена в частині першій статті 19 ЦПК України в редакції, діючій після 15 грудня 2017 року.
Згідно з частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України; тут і далі - у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.
Пунктом 1 частини першої статті 3 КАС України визначено, що справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Відповідно до частини другої статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Частиною третьою статті 6 КАС України передбачено, що суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду у випадках, передбачених Конституцією та законами України.
Згідно з пунктом 15 частини першої статті 3 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Відповідно до частини 1, 3 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Військовий обов`язок включає проходження військової служби.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» частиною військової служби є військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів);
Таким чином, військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів є публічною службою.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 723/18/17 (провадження № 14-563цс18) зробила висновок, що спори, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат, відбувається після її звільнення з державної служби,підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.
У межах цивільного судочинства суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному судочинстві в силу вимог статті 17 КАС України 2005 року (статті 19 КАС України уредакції Закону України від 03 жовтня 2017 року), якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Із урахуванням наведеного, правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є адміністративно-правовими, справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, тому суд першої інстанції та суд апеляційної інстанції, розглянувши справу в порядку цивільного судочинства, діяли не як суди, встановлені законом.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Згідно з пунктом 5 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має, зокрема, право скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій у відповідній частині і закрити провадження у справі.
Відповідно до частини першої статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до частини другої статті 414 ЦПК України порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 1922 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.
Враховуючи те, що вимоги позову Військового інституту телекомунікацій та інформатизаційу цій справі мають розглядатися за правилами адміністративного, а не цивільного судочинства, Верховний Суд вважає, що оскаржувані судові рішення необхідно скасувати, а провадження у справі закрити.

Керуючись пунктом 1 частини першої статті 255, пунктом 5 частини першої статті 409, частинами першою та другою статті 414 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 , діючого в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.
Рішення Лебединського районного суду Сумської області від 27 квітня 2017 року та рішення Апеляційного суду Сумської області від 22 червня 2017 року скасувати.
Провадження у справі за позовом Військового інституту телекомунікацій та інформатизації до ОСОБА_1 про стягнення витрат пов`язаних з утриманням у вищому військовому навчальному закладізакрити.
Роз`яснити Військовому інституту телекомунікацій та інформатизаціїправо звернутися з відповідним позовом до суду адміністративної юрисдикції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: В. М. Сімоненко

Судді: А. А. Калараш

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

С. П. Штелик