Справа № 203/4463/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2019 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Казака С.Ю.

при секретарі Дикаленко А.В.

за участю представника позивачки ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя, визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що з 16.02.1991 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано за рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 29.10.2018 року. За договором купівлі-продажу від 30.04.2009 року ними було придбано квартиру АДРЕСА_1 , титульним власником якої в договорі вказаний відповідач. Посилаючись на те, що вказана квартира була придбана під час перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачем та є їх спільною сумісною власністю, позивачка в порядку поділу просила визнати за нею право власності на Ѕ частину квартири.

В судовому засіданні представник позивачки підтримала позов та, посилаючись на викладені в ньому підстави, просила задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідачки у відзиві на позовну заяву та поясненнях під час розгляду справи проти позову заперечував. Визнаючи факт перебування позивачки та відповідача у зареєстрованому шлюбі в період з 16.02.1991 року по 29.10.2018 року та придбання в цей період за договором купівлі-продажу від 30.04.2009 року спірної квартири, представник відповідача зазначив, що остання була придбана за рахунок власних особистих коштів відповідача, які він отримав від відчуження квартири, що перебувала в його особистій власності, а також за рахунок коштів, отриманих в дар від чоловіка його матері ОСОБА_5 .

Заслухавши пояснення представників сторін, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Згідно ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст.57 СК України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони з 16.02.1991 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 29.10.2018 року.

Під час перебування у зареєстрованому шлюбі відповідачем за договором купівлі-продажу від 30.04.2009 року було придбано спірну квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно договору купівлі-продажу від 30.04.2009 року вбачається, що спірна квартира була придбана відповідачем за ціною, яка згідно п.2 вказаного договору визначена в сумі 21000 грн. Вказаний договір було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шульдіною Т.В.

Крім того, згідно договору купівлі-продажу, укладеному в цей же день 30.04.2009 року та посвідченому тим самим нотаріусом, вбачається, що ОСОБА_4 за ціною 18000 грн. було продано квартиру АДРЕСА_2 , що належала останньому на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого виконкомом Дніпропетровської міської ради народних депутатів 07.05.1997 року.

Відповідно до наданої до відзиву копії свідоцтва від 07.05.1997 року вбачається, що квартиру АДРЕСА_2 було передано у приватну власність ОСОБА_4 відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Також матеріалами справи підтверджено, що мати відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_6 , з 10.02.1981 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_5 .

Згідно договору купівлі-продажу від 06.03.2009 року ОСОБА_5 продав належну йому на підставі договору дарування від 15.03.2004 року квартиру АДРЕСА_3 за ціною 79100 грн.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 06.03.2009 року ОСОБА_5 було придбано квартиру АДРЕСА_4 за ціною 28000 грн.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що попередній договір купівлі-продажу спірної квартири АДРЕСА_1 було укладено 02.04.2009 року між продавцем ОСОБА_7 та ОСОБА_6 . Згідно вказаного договору останні зобов`язались укласти основний договір до 15.05.2009 року та погодили ціну продажу в розмірі 35300 доларів США. В якості авансу продавцю сплачено 2000 доларів США.

01.04.2009 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 було укладено попередній договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , згідно якого останні погодили продаж вказаної квартири за ціною в розмірі 23500 доларів США та укладення основного договору в строк до 15.05.2009 року.

Допитані під час розгляду справи в якості свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_5 підтвердили, що кошти, що становлять різницю між ціною продажу ОСОБА_5 06.03.2009 року належної йому квартири АДРЕСА_3 та ціною придбаної в цей же день квартири АДРЕСА_4 , ОСОБА_5 подарував сину своєї дружини ОСОБА_6 - ОСОБА_4 для придбання ним спірної квартири. Також зазначили, що решта коштів на придбання спірної квартири ОСОБА_4 була сплачена за рахунок продажу в цей же день 30.04.2009 року належної йому особисто квартири АДРЕСА_2 .

Допитана в якості свідка ОСОБА_9 зазначила, що вона, як ріелтор, займалась відчуженням ОСОБА_4 належної йому квартири АДРЕСА_2 та придбанням квартири АДРЕСА_1 . Підтвердила, що вказані договори було укладено в один день 30.04.2009 року, посвідчені одним й тим самим нотаріусом. Фактичний продаж квартири АДРЕСА_2 було здійснено за 23500 доларів США, а квартиру АДРЕСА_1 придбано відповідачем за 35300 доларів США.

Наведені вище письмові докази та показання свідків узгоджуються між собою та визнаються судом належними та допустимими доказами. В зв`язку з цим, суд вважає доведеним стороною відповідача факт придбання ОСОБА_4 спірної квартири за рахунок коштів, отриманих від продажу приватизованої ним квартири АДРЕСА_2 та за рахунок коштів, переданих йому в дар вітчимом ОСОБА_5 , заощаджених ним, як різниця від ціною продажу 06.03.2009 року квартиру АДРЕСА_3 та ціною придбаної в цей же день квартири АДРЕСА_4 .

Вказане об`єктивно підтверджується укладанням 06.03.2009 року ОСОБА_5 договорів купівлі-продажу та не тривалий час після цього укладанням відповідачем ОСОБА_4 договорів купівлі-продажу належної йому квартири АДРЕСА_2 та придбанням в цей же день спірної квартири.

При цьому, суд враховує, що квартири АДРЕСА_2 належала ОСОБА_4 на праві особистої приватної власності, а тому отримані від її продажу кошти та кошти, надані йому в дар ОСОБА_5 в силу ст.57 СК України були його особистою власністю.

В зв`язку з цим, на придбану за ці кошти відповідачем спірну квартиру в силу п.3 ч.1 ст.57 СК України не поширюється режим спільної сумісної власності подружжя.

Стороною позивача під час розгляду справи вказані обставини спростовано не було та не надано доказів тому, що позивачки на момент придбання спірної квартири мала дохід та, що остання була придбана за спільні кошти подружжя.

Факт складання позивачкою нотаріально посвідченої заяви про надання згоди на придбання відповідачем спірної квартири при нотаріальному оформленні договору купівлі-продажу від 30.04.2009 року, вищенаведені висновки суду не спростовує. Крім того, суд враховує, що у вказаній заяві не міститься відомостей щодо придбання квартири в інтересах сім`ї та заява фактично складалась через те, що на момент придбання квартири сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог в повному обсязі за безпідставністю та недоведеністю позовних вимог.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, враховуючи відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, понесені позивачкою судові витрати у вигляді сплаченого судового збору, слід покласти на останню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.57,60,68,69,70,71 Сімейного кодексу України, ст.ст.2,3,10,11,12,13, 76-81,141,258,259,263-268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя, визнання права власності відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 11 жовтня 2019 року.

Суддя С.Ю.Казак