_________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2-о/947/432/19
УХВАЛА

16.10.2019 року м. Одеса

Суддя Київського районного суду м. Одеси Маломуж А.І., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби в Одеській області, про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

10 жовтня 2019 року заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності документа, а саме, що посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_2 , видана на ім`я ОСОБА_1 , належить ОСОБА_2 , і він є однією і тією ж самою особою.

Суддя, дослідивши матеріали заяви, приходить до наступного.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частиною 2 ст. 293 ЦПК України передбачено перелік справ, що підлягають розгляду судом в порядку окремого провадження, серед яких є також така категорія справ, як встановлення факту, що має юридичне значення.

Суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (ч. 1 ст. 315 ЦПК України).

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч. 2 ст. 315 ЦПК України).

Звертаючись з даною заявою до суду, заявник просить в порядку окремого провадження встановити факт належності йому посвідки на постійне місце проживання.

Зі змісту листа від 01.01.2012 року Верховного Суду України «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» випливає, що у судовому порядку можна встановити належність громадянину не будь-якого документа, а документа, який є правовстановлюючим. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за умови, зокрема, що чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Суд зазначає, що правовстановлюючий документ це документ, який підтверджує права суб`єкта права власності на майно та складений у порядку, передбаченому законодавством.

Пунктом 17 частини першої статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що посвідка на постійне проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Тобто посвідка на постійне місце проживання не є правовстановлюючим документом.

Відповідно до вимог п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Отже, коли установи, які видали правовстановлюючі документи, не можуть виправити допущені в них помилки, особи мають право звернутись до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа відповідно положень вищезазначеної норми. При розгляді цих справ суд встановлює саме належність особі документа, а не тотожність осіб, які неоднаково названі у різних документах.

Однак, слід враховувати, що заяви про встановлення факту належності документів, які посвідчують особу, не підлягають розгляду в порядку, передбаченому п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, оскільки ці питання вирішуються органом, який видає документ.

Крім того, пунктом 4.1 Тимчасового порядку розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 15.07.2013 р. № 681 встановлено, що обмін посвідки здійснюється в разі наявності підстав, визначених пунктами 14 та 16 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання.

Порядок оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання втратив чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 р. № 321.

Однак, підпунктом 2 пункту 7 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 р. № 321 передбачено, що обмін посвідки здійснюється у разі виявлення помилки в інформації, внесеній до посвідки.

Таким чином заявник має право у позасудовому порядку обміняти посвідку на постійне проживання у разі, якщо в останній міститься помилка (на що заявник посилається у заяві).

Враховуючи викладене, суддя приходить до висновку, що справа за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби в Одеській області, про встановлення факту, що має юридичне значення, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Не передбачений розгляд таких справ і в порядку інших існуючих в Україні видів судочинства.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Виходячи з наведеного, у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби в Одеській області, про встановлення факту, що має юридичне значення необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 186, 294, 315 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадженні у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби в Одеській області, про встановлення факту, що має юридичне значення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга буде подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду, або в разі пропуску строку на апеляційне оскарження з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Маломуж А. І.