ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2019 року

м.Суми

Справа №583/575/19

Номер провадження 22-ц/816/4761/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Хвостика С. Г.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Водоторгприлад»,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 08 серпня 2019 року в складі судді Сидоренка Р.В., ухвалене у м. Охтирка,

в с т а н о в и в:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила: 1) визнати договір № 6332 про надання послуг з централізованого водопостачання від 27 червня 2017 року, укладений між нею та ТОВ «Водоторгприлад», недійсним; 2) визнати дії ТОВ «Водоторгприлад» щодо вимоги до неї про сплату боргу за послуги з водопостачання у сумі 13317,65 грн за попередніх споживачів води - власників квартири за адресою: АДРЕСА_1 , за особовим рахунком НОМЕР_1 , відкритим на цю квартиру, протиправними; 3) зобов`язати ТОВ «Водоторгприлад» виключити із особового рахунку на її квартиру НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , заборгованість попередніх власників квартири або надати їй новий особистий рахунок без зазначення заборгованості колишніх споживачів послуг із водопостачання.

Свої вимоги мотивувала тим, що з 22 березня 2017 року є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 . До кінця червня 2017 року у придбаній квартирі не проживала, а в ній проживали колишні власники квартири, які гарантували відсутність заборгованості по комунальних платежах. На сьогоднішній день квартирою та водопостачанням у ній користується її син ОСОБА_3 . Під час збирання матеріалів для написання позовної заяви дізналася, що 27 червня 2017 року за № 6332 між нею, як власником квартири, та ТОВ «Водоторгприлад» укладено договір про надання послуг із централізованого водопостачання, в якому було погоджено заборгованість за водопостачання станом на 01 липня 2017 року у сумі 13317,65 грн. Проте, сума заборгованості у договорі підтерта та скоригована невідомою особою, номер мобільного телефону, вказаний поблизу її прізвища у договорі, їй не належить. Згодом дізналась від сина про те, що зазначений договір підписав саме він під тиском відповідача. Зазначає, що вимога про необхідність сплати нею зазначеної у квитанції суми боргу вважає незаконною, адже до квитанції незаконно включили заборгованості з водопостачання двох попередніх споживачів послуг.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 08 серпня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправними дії ТОВ «Водоторгприлад» щодо вимоги до ОСОБА_1 про сплату боргу за послуги з централізованого водопостачання на суму 7208,65 грн за попередніх споживачів - власників квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , за особовим рахунком НОМЕР_1 .

Зобов`язано ТОВ «Водоторгприлад» виключити із особового рахунку НОМЕР_1 на належну ОСОБА_1 на праві власності квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , заборгованість попередніх власників на суму 7208,65 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ТОВ «Водоторгприлад» в дохід держави 415,86 грн судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позову скасувати та ухвалити нове - про задоволення позову у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що факт її відсутності 27 червня 2017 року на території м. Охтирка та підписання договору її сином підтверджується їхніми показаннями та письмовими доказами. Судом не звернуто увагу на показання працівника товариства, який пояснював, що майже кожного місяця відвідував квартиру позивача та спілкувався з особами, які проживали в ній та користувалися послугами водопостачання, спірний договір заповнювався ним власноручно та будь-яких коригувань суми боргу він не проводив. Вказує, що навіть у випадку її особистого підписання спірного договору він повинен був визнаний недійсним, оскільки не відповідав її внутрішній волі та не було погоджено усі істотні умови договору. Зазначає, що відповідачу було відомо, що лише з 27 червня 2017 року вона стала реальним споживачем послуг, а до цього нарахування здійснювалось на підставі договору, укладеного з попереднім власником, виходячи з двох зареєстрованих в квартирі осіб, тому заборгованість в сумі 13317,65 грн є незаконно нарахованою.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Водоторгприлад» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Вказує, що судом ухвалене законне та обґрунтоване судове рішення, тому підстав для його скасування немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 22 березня 2017 року, укладеного з ОСОБА_2 , є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7-8).

27 червня 2017 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Водоторгприлад» укладено договір про надання послуг з централізованого водопостачання № 6332 за вказаною адресою, згідно з яким виконавець зобов`язався своєчасно надавати послуги із централізованого водопостачання, а споживач - своєчасно сплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором. У договорі зазначено про характеристики приладів обліку води, дати наступної повірки, а також у договорі зазначено про те, що сторони погодили суму заборгованості станом на 01 липня 2017 року у розмірі 13317,65 грн. Договір містить паспорті дані та особистий підпис споживача (а.с. 18-20).

Відповідно до інформації щодо показників лічильників, обсягу спожитих послуг з водопостачання, обсягу нарахованої плати та обсягу сплачених споживачем ОСОБА_1 коштів станом на 01 серпня 2018 року заборгованість за надані послуги з водопостачання та водовідведення становить 13352,64 грн, а станом на 22 березня 2017 року - 7208,32 грн (а.с. 21).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «Водоторгприлад» було незаконно нараховано заборгованість попередніх споживачів, яка виникла станом на час придбання позивачем квартири, а належних та допустимих доказів про підписання спірного договору іншою особою позивачем не надано.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такий висновок суду першої інстанції узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.

Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч. 1 ст. 229 ЦК України).

Відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, в порушення приведених норм права, позивачем не було доведено належними та допустимими доказами, що спірний договір від 27 червня 2017 року за № 6332 був підписаний третьою особою, а її волевиявлення не було вільним і не відповідало її внутрішній волі, оскільки наданні позивачем письмові докази про її відсутність у м. Охтирка в день укладення договору та показання її сина ОСОБА_3 не є достатніми доказами в обґрунтування підстав позову про визнання договору недійсним. Від призначення у справі судової почеркознавчої експертизи позивач та її представник відмовилися.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», чинної на час виникнення між сторонами у справі правовідносин, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Згідно статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством; на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Також, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Аналіз вищенаведених положень свідчить про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Таким чином, ОСОБА_1 з часу набуття у власність квартири - 22 березня 2017 року, як новий споживач житлово-комунальних послуг, зобов`язана здійснювати оплату наданих їй послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, незважаючи на факт укладення договору лише 27 червня 2017 року. Доказів про ненадання відповідачем послуг або надання їх не в повному обсязі чи про звернення з письмовою заявою щодо відсутності споживача та/або членів її сім`ї у вказаний період з метою призупинення нарахування оплати за послуги водопостачання, позивачем, відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, не надано.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів та ухвалив рішення в оскаржуваній частині з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367 - 369, п.1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 08 серпня 2019 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: О.Ю.Кононенко

В.І. Криворотенко

С.Г. Хвостик