Дата документу 17.10.2019 Справа № 327/545/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №327/545/18 Головуючий у 1 інстанції Завіновська А.П.
Провадження № 22-ц/807/3085/19 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Кухаря С.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення Розівського районного суду Запорізької області від 23 липня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И ЛА:

У грудні 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначало, що 22.03.2011 року АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, уклали договір № б/н, і останній отримав кредитну картку «Універсальна».

ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку складають між нею та Банком договір, що підтверджується його підписом у цій анкеті-заяві.

03 квітня 2014 року в рамках даного договору, відповідачу було переоформлено кредитну картку «Універсальна» на престижну картку «Gold» та відкрито картковий рахунок, згідно якому останній отримав кредит у розмірі 7996, 10 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 27, 6 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки останній день серпня 2017 року.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, надавши ОСОБА_1 кредит, водночас останній порушив умови Договору і має прострочену заборгованість станом на 20.11.2018 року в сумі 68 402, 66 грн., яка склалася із тіла кредиту 3 201, 43 грн., процентів за користування кредитом 61 267, 77 грн., пені та комісії 200 грн., штрафу (фіксованої частини) 500, 00 грн., штрафу (процентної складової) 3 233, 46 грн.

ОСОБА_1 в добровільному порядку не вжив заходів щодо погашення заборгованості.

Посилаючись на вищевикладене, просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість в сумі 68 402, 66 грн. та понесені судові витрати.

Рішенням Розівського районного суду Запорізької області від 23 липня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані всі обставини справи, та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити по справі нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Відповідач скористався своїм правом та подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що час звернення АТ КБ «ПриватБанк» до суду із даним позовом, вже існувало судове рішення, яким з ОСОБА_1 була стягнута заборгованість за кредитним договором від 22.03.2011 року в повному обсязі, і яке було виконано.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції законним та обґрунтованим з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 22.03.2011 року АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, уклали договір № б/н, і останній отримав кредитну картку «Універсальна».

03 квітня 2014 року ОСОБА_1 було переоформлено кредитну картку «Універсальна» на кредитну картку «Універсальна Gold», згідно якому ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 7 996, 12 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 27, 6 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки останній день серпня 2017 року.

Відповідно до розрахунку, який міститься в матеріалах справи, у ОСОБА_1 утворилась заборгованість за кредитним договором від 22.03.2011 року, станом на 20.11.2018 року в сумі 68 402, 66 грн., яка склалася із тіла кредиту 3 201, 43 грн., процентів за користування кредитом 61 267, 77 грн., пені та комісії 200 грн., штрафу (фіксованої частини) 500, 00 грн., штрафу (процентної складової) 3 233, 46 грн. (а.с. 6-8).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ПАТ КБ «Приватбанк» 23.11.2016 року зверталося до суду із позовом до ОСОБА_1 , в якому просило суд стягнути заборгованість за кредитним договором б/н від 22.03.2011 року (кредитна картка «Універсальна Gold»), в сумі 20 664, 21 грн., яка склалася із тіла кредиту 7 920 грн., процентів за користування кредитом 10 884, 01 грн., пені та комісії 400 грн., штрафу (фіксованої частини) 500 грн. та штрафу (процентної складової) 960, 20 грн., а також суму понесених судових витрат в розмірі 1 378 грн.

Рішенням Розівського районного суду Запорізької області від 16.12.2016 року, ухваленого у цивільній справі № 327/351/16-ц (провадження № 2/327/153/2016), позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено в повному обсязі і з ОСОБА_1 , за кредитним договором від 22.03.2011 року (кредитна картка «Універсальна Gold»), стягнуто заборгованість в сумі 20 664, 21 грн., а також суму понесених судових витрат в розмірі 1 378 грн. (а.с. 79-80).

Рішення Розівського районного суду Запорізької області від 16.12.2016 року набрало законної сили 28.01.2017 року і було звернуто до виконання.

З матеріалів виконавчого провадження № 54061038 вбачається, що 02.06.2017 року старшим державним виконавцем Розівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Жиєнко А.В., за заявою представника ПАТ КБ «ПриватБанк», було відкрито виконавче провадження за виконавчим листом, виданим 10.02.2017 року Розівським районним судом Запорізької області у справі № 327/351/16-ц, по якій було ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 20 664, 21 грн.

Постановою старшого державного виконавця Розівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Жиєнко А.В. від 25.10.2018 року було закрито виконавче провадження з примусового виконання даного виконавчого листа, у зв`язку із виконанням судового рішення в повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями, які містяться в матеріалах цього виконавчого провадження, а також знайшло своє відображення у розрахунку заборгованості (графа «сума погашення за наданим кредитом») про внесення відповідачем в порядку примусового виконання судового рішення коштів на погашення заборгованості за кредитним договором від 22.03.2011 року.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на вище встановлені обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку проте, що на час звернення АТ КБ «ПриватБанк» до суду із даним позовом, - 01.12.2018 року вже існувало судове рішення, яким з ОСОБА_1 була стягнута заборгованість за кредитним договором від 22.03.2011 року в повному обсязі, і яке було виконано.

Колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи та долученим до справи доказам. Норми матеріального й процесуального права судом першої інстанції застосовано правильно.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про відсутність правових підстав для задоволення позову.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний Банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Розівського районного суду Запорізької області від 23 липня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 17 жовтня 2019 року.

Головуючий

Судді: