Постанова
Іменем України

09 жовтня 2019 року
м. Київ

справа № 760/8641/18

провадження № 61-11870св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого Луспеника Д. Д.

суддів: Воробйової І. А., Кривцової Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.

учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,
відповідач Міністерство оборони України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 04 червня 2019 року у складі колегії суддів: Таргоній Д. О., Журби С. О., Приходька К. П. та касаційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 18 лютого 2019 року у складі судді Кушнір С. І. та постанову Київського апеляційного суду від 04 червня 2019 року у складі колегії суддів: Таргоній Д. О., Журби С. О., Приходька К. П.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України про відшкодування шкоди.
Позовна заява мотивована тим, що він проходив військову службу з 27 квітня 1977 року по 19 травня 2004 року та був звільнений в запас за станом здоров`я наказом командира військової частини А-1910 № 101 від 19 травня 2004 року. З 01 березня 2010 року йому вперше встановлено першу групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби. 08 вересня 2014 року йому встановлено першу Б групу інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, довічно, що підтверджується довідкою Медико-соціальної експертної комісії від 09 вересня 2014 року серії 10 ААВ № 830753, та видано посвідчення інваліда війни 1 групи.

Вважав, що з 08 вересня 2014 року у нього виникло право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому І групи інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням ним обов`язків військової служби.

Вказував, що неодноразово звертався до Міністерства оборони України з вимогою про виплату йому одноразової грошової допомоги, однак Міністерство оборони України відмовляло йому у призначенні такої допомоги.

Зазначав, що постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 14 липня 2017 року, яка набрала законної сили 15 вересня 2017 року, визнано дії Міністерства оборони протиправними та зобов`язано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності. Відповідно до протоколу від 05 січня 2018 року № 2 засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги комісією прийнято рішення про призначення допомоги ОСОБА_1 в сумі 304 500 грн.

Зобов`язання з виплати одноразової грошової допомоги у розмірі 304 500 грн. 00 коп. Міністерство оборони України виконало 25 січня 2018 року.

Стверджував, що протиправними діями і рішеннями Міністерство оборони України завдало йому майнових і немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни у його житті, чим спричинило йому значної моральної та майнової шкоди.

Посилався на положення статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», пункт 13 Порядку № 975, частину другу статті 625 ЦК України

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд стягнути з Міністерства оборони України на його користь 87 318,03 грн майнової шкоди (71 250,44 грн індекс інфляції, 16 067,59 грн три проценти річних) та 200 000 грн моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 18 лютого 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 3% річних 16 067,59 грн, індекс інфляції 71 250,44 грн, всього 87 318 (вісімдесят сім тисяч триста вісімнадцять) грн 03 коп.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Оскільки зобов`язання по виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 304 500 грн Міністерством оборони України було виконано лише 25 січня 2018 року, отже районний суд застосував до цих правовідносин статтю 625 ЦК України та стягнув за період з 23 квітня 2016 року по 25 січня 2018 року 3% річних 16 067,59 грн та втрати від інфляції 71 250,44 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 в частині стягнення моральної шкоди, районний суд встановив, що наявність шкоди у позивача не породжує у Міністерства оборони України безумовного обов`язку її компенсації, якщо за наслідками розгляду справи не встановлені такі складові цивільно-правової відповідальності, як неправомірна поведінка відповідача, внаслідок якої позивачеві завдана моральна шкода.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 04 червня 2019 року апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишено без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Скасовано рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 18 лютого 2019 року в частині відмови у задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди та ухвалено в цій частині нове рішення.
Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень.
У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з Міністерства оборони України за період з 23 квітня 2016 року по 25 січня 2018 року 3% річних 16 067,59 грн та втрати від інфляції 71 250,44 грн.

Щодо вимог про стягнення моральної шкоди апеляційний суд зазначив, що моральна шкода підлягає стягненню у зв`язку із протиправною поведінкою відповідача, пов`язаною із тривалим невиконанням передбаченого законом обов`язку щодо виплати одноразової грошової допомоги по інвалідності. Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню апеляційний суд, виходячи із засад розумності, добросовісності, виваженості та справедливості, дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача 50 000 грн.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову Київського апеляційного суду від 04 червня 2019 року в частині визначення суми моральної шкоди змінити, не передаючи справу на новий розгляд і стягнути на його користь 200 000 грн.

У касаційній скарзі Міністерство оборони України, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 , мотивована тим, що суд апеляційної інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, не відхиливши жодного з поданих ним доказів про обставини, які свідчать про глибину його фізичного болю та страждань, не навів мотивів для зменшення заявленого ним розміру відшкодування моральної шкоди. Ураховуючи наведене, просив змінити постанову Київського апеляційного суду від 04 червня 2019 року та ухвалити рішення про стягнення з Міністерства оборони України на його користь 200 000 грн моральної шкоди.

Касаційна скарга Міністерства оборони України мотивована тим, що оскаржувані рішення судів ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, не доведено обставини, що мають значення для справи. Вважає, що грошові зобов`язання, відповідальність за які передбачена статтею 625 ЦК України, передбачають договірні правовідносини, а відносини між сторонами мають виключно публічно-правовий характер, тому до них не можуть застосовуватися положення про відповідальність за прострочення виконання грошових зобов`язань.
Зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні докази понесення ОСОБА_1 моральних страждань внаслідок прийняття Міністерством оборони України рішень, які стосувались питання виплати позивачу одноразової допомоги у зв`язку з інвалідністю, доказів наявності причинно-наслідкового зв`язку між такими рішенням та погіршенням його стану здоров`я.

Доводи осіб, які подали відзив на касаційні скарги

У серпні 2019 року ОСОБА_1 подав відзив на касаційну скаргу Міністерства оборони України, в якому зазначив, що касаційна скарга є безпідставною та необґрунтованою, а доводи та вимоги, викладені у ній, не відповідають законодавству та обставинам справи.
Зазначає, що твердження Міністерства оборони України про те, що відносини між сторонами мають виключно публічно-правовий характер не відповідають суті справи, оскільки позов про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої порушенням його прав на отримання одноразової грошової допомоги, має приватноправовий характер.
Стверджує, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються нормами статті 625 ЦК України, а факт заподіяння йому моральної шкоди встановлено обставинами справи та доведено під час судового розгляду.

У липні 2019 року Міністерство оборони України подало відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , в якому зазначило, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні докази понесення ОСОБА_1 моральних страждань внаслідок прийняття Міністерством оборони України рішень, які стосувались питання виплати позивачу одноразової допомоги у зв`язку з інвалідністю, доказів наявності причинно-наслідкового зв`язку між такими рішенням та погіршенням його стану здоров`я. Ураховуючи наведене вважає, що підстав для задоволення касаційної скарги ОСОБА_1 немає.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У червні 2019 року касаційна скарга надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою судді Верховного Суду від 05 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 вересня 2019 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 19 травня 2004 року № 101 ОСОБА_1 був звільнений в запас за станом здоров`я.

З 01 березня 2010 року ОСОБА_1 вперше встановлено першу групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби.

08 вересня 2014 року ОСОБА_1 встановлено першу Б групу інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, довічно, що підтверджується довідкою МСЕК від 09 вересня 2014 року серії 10 ААВ № 830753, та видано посвідчення інваліда війни 1 групи.
17 лютого 2015 року ОСОБА_1 подав до Міністерства оборони України заяву для виплати одноразової грошової допомоги та долучив необхідні документи до цієї заяви.

Відповідно до листа Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 26 жовтня 2015 року № 248/3/6/3056, Міністерство оборони України повернуло всі документи ОСОБА_1 , з посиланням на те, що стаття 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яка передбачає виплату одноразової грошової допомоги на нього не поширюється (встановлено інвалідність до 1 січня 2007 р.).

Відповідно до витягу з Протоколу від 22 квітня 2016 року № 28 засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, за результатами поданих документів, комісія дійшла висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , оскільки він отримав одноразову грошову допомогу відповідно до постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 17 травня 2013 року та ухвали Житомирського апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2013 року у розмірі 27-місячного забезпечення у сумі 43 081,20 грн, а зміна причин інвалідності відбулася понад дворічний термін.

Згідно з листом Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 18 травня 2016 року № 248/3/6/2282, у зв`язку з надходженням у Департамент фінансів копій ухвал Житомирського апеляційного адміністративного суду, останній запросив Житомирський обласний військовий комісаріат надіслати пакет документів для призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності ОСОБА_1 за рішенням суду.

Листом Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 15 серпня 2016 року за № 248/3/6/3448 повідомлено про те, що відповідно до протокольного рішення 22 квітня 2016 року № 28 засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, ОСОБА_1 відмовлено у доплаті одноразової грошової допомоги, оскільки зміна причинного зв`язку інвалідності відбулася понад дворічний термін. Отже, з 22 квітня 2016 року у Міністерства оборони України виникло грошове зобов`язання перед ОСОБА_1 .

Постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 14 липня 2017 року у справі № 296/9396/16-а за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, позов ОСОБА_1 задоволено та визнано протиправним та скасовано рішення Міністерства оборони України про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 як інваліду 1 групи з 08 вересня 2014 року внаслідок травми, пов`язаної з виконанням ним обов`язків військової служби, оформлене протоколом від 22 квітня 2016 року № 28 засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби.

Зобов`язано Міністерство оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 як інваліду 1 групи внаслідок травми, пов`язаної з виконанням ним обов`язків військової служби, одноразової грошової допомоги у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, а саме 08 вересня 2014 року відповідно до вимог статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975.

Зазначена постанова Корольовського районного суду м. Житомира від 14 липня 2017 року набрала законної сили 15 вересня 2017 року.

Відповідно до протоколу від 05 січня 2018 року № 2 засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, у зв`язку з набуттям законної сили рішень судів, прийнято рішення про скасування пункту 18 протоколу від 22 квітня 2016 року № 28 засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, в частині відмови у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності старшому прапорщику у запасі ОСОБА_1 та прийнято рішення про призначення допомоги старшому прапорщику у запасі ОСОБА_1 в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності в сумі 304 500 грн.

Зобов`язання виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 304 500 грн. 00 коп. Міністерство оборони України виконало 25 січня 2018 року.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга Міністерства оборони України підлягає частковому задоволенню.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною першою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт З частини другої статті 11 ЦК України). У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події (частина шоста статті 11 ЦК України).

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункти 8 та 9 частини другої статті 16 ЦК України).

За змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних суди попередніх інстанцій вважали, що порушення Міністерством оборони України термінів виконання грошового зобов`язання з виплати одноразової грошової допомоги у сумі 304 500 грн на підставі рішення суду, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій, оскільки вони узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду у справі № 750/5104/17, провадження № 61-24920св18.

Доводи касаційної скарги Міністерства оборони України про неправильне застосування судами попередніх інстанцій положень статті 625 ЦК України колегія суддів відхиляє з огляду на те, що положеннями статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних правовідносин, але й з інших підстав, зокрема, з факту виплати одноразової грошової допомоги.

Посилання Міністерства оборони України на те, що відносини між сторонами мають виключно публічно-правовий характер не відповідають суті справи оскільки ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про захист свого цивільного права на стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за невиконання зобов`язання щодо виплати грошових коштів, а тому між сторонами склались цивільно-правові, а не адміністративні правовідносини.Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду у справі № 758/1303/15-ц, провадження № 14-68цс18.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Доводи касаційної скарги Міністерства оборони України про відсутність підстав для стягнення моральної шкоди приймаються колегією суддів до уваги з огляду на наступне.

Згідно із частинами першою, третьою-п`ятою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частинами першою, другою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно з пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У роз`ясненнях, наданих у пунктах 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.
При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Звертаючись до суду, ОСОБА_1 просив стягнути з Міністерства оборони України моральну шкоду у розмірі 200 000 грн. у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача, пов`язану із тривалим невиконанням обов`язку щодо виплати одноразової грошової допомоги по інвалідності.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про недоведеність ОСОБА_1 завданої йому моральної шкоди, оскільки ним не надано належних доказів, які підтверджують факт шкоди, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням, що виключає цивільно-правову відповідальність та підстави для відшкодування моральної шкоди.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що обставини, на які посилався ОСОБА_1 в обґрунтування своїх вимог, є недоведеними.

При цьому касаційний суд враховує те, що застосування статті 625 ЦК України вже є особливою мірою відповідальності Міністерства оборони України за прострочення виплати грошового зобов`язання, оскільки є способом захисту майнових прав та відшкодування втрат від знецінення грошових коштів.

Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційних скарг, відхиляються колегією суддів, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального та процесуального права й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, що на підставі статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції у порушення вимог статей 263-265 ЦПК України не звернув увагу на те, чи виникло у ОСОБА_1 право на відшкодування моральної шкоди та чи є підстави для стягнення такої, неправильно визначився із правовідносинами, що склалися та законом, який підлягає застосуванню до них, що призвело до помилкового задоволення позову у цій частині.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права, постанова Київського апеляційного суду від 04 червня 2019 року в частині задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди підлягає скасуванню, а рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 18 лютого 2019 року у цій частині слід залишити в силі.

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно із частиною третьою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Керуючись статтями 400, 402, 409, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити частково.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 04 червня 2019 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди скасувати і в цій частині рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 18 лютого 2019 року залишити в силі.

В решті судові рішення залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник І. А. Воробйова Г. В. Кривцова Р. А. Лідовець Ю. В. Черняк