Справа № 627/704/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2019 року смт. Краснокутськ

Краснокутський районний суд Харківської області в складі:

головуючого Вовк Л.В.

з участю секретаря Казакової О.С.,

відповідача Кудима В ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Краснокутськ Харківської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

у с т а н о в и в :

У липні 2019 р. АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 суму заборгованості за кредитним договором б/н від 19.04.2007 року у розмірі 49127,91 грн. та судові витрати у розмірі 1921,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що відповідач звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг та 19.04.2007 року підписав заяву, згідно якої отримав кредит у розмірі 5000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03. 2010 року та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг. У порушення умов вказаного договору відповідач не виконав належним чином свої зобов`язання за договором, у зв`язку з чим станом на 10.05.2019 року утворилась заборгованість у розмірі 49 127,91 грн., яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 1622,13 грн. , нарахованої пені за прострочоне зобов`язання у розмірі 40440,17 грн., нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. у розмірі 4250,00 грн., штрафу (фіксована частина) у розмірі 500 грн. та штрафу (процентна складова ) у розмірі 2315 ,61 грн.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав суду заяву згідно якої прохав розглядати справу у його відсутність, заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач у судовому засіданні позов не визнав , просив відмовити та застосувати строки позовної давності .

Суд, вислухавши пояснення відповідача , дослідивши письмові докази по справі , дійшов до наступних висновків.

Встановлено, що 19.04.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №б/н, за умовами якого банк надає відповідачу кредит у розмірі 5000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Повернення кредиту здійснюється щомісячними платежами до 25 числа місяця, наступного за звітним.

Як вбачається з розрахунку заборгованості та виписці по картці , наданого ПАТ КБ «ПриватБанк», відповідачем за кредитним договором №б/н від 19.04.2007 р. не в повному обсязі сплачувалася сума кредиту у зв`язку з чим, станом на 10.05.2019 року за ним утворилася заборгованість по кредиту у розмірі 49127,91 грн., яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 1622,13 грн. , нарахованої пені за прострочоне зобов`язання у розмірі 40440,17 грн., нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. у розмірі 4250,00 грн., штрафу (фіксована частина) у розмірі 500 грн. та штрафу (процентна складова ) у розмірі 2315 ,61 грн.

Розмір заборгованості, визначений позивачем, ОСОБА_2 не спростовано.

21.05.2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» змінило назву на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк».

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

Позивач обов`язки за умовами договору виконав, надавши кредитні кошти відповідачеві.

Останній зобов`язався за договором повертати кредит з процентами періодичними платежами.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, після настання терміну внесення чергового платежу за договором і після спливу строку кредитування зобов`язання простроченого боржника за договором не припиняється. Так, зобов`язання може бути належно виконане простроченим боржником і після спливу позовної давності. Згідно з частиною першою статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності.

У випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини друга та четверта статті 267 ЦК України).

Відповідач ОСОБА_2 наявність заборгованості не заперечував, проте просив застосувати до спірних правовідносин строки позовної давності та відмовити у задоволенні вимог банку у повному обсязі, посилаючись на те, що починаючи з жовтня 2015 р. кредитною карткою він не користувався, а тому звернувшись до суду із позовом у 2019 р. банк пропустив трирічний строк для захисту свої прав.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України ).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Отже, оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів до 25 числа кожного місяця впродовж строку кредитування, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.

Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування.

Із матеріалів справи вбачається, що остання операція з повернення кредитних коштів по картці була здійснена відповідачем 28.09.2015 р. , про що свідчить виписка по картці.

Позивач звернувся до суду за захистом своїх прав лише у липні 2019 р. , тобто з пропуском строку позовної давності, що є підставою для відмови у позові.

Згідно з ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до положень ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вище викладене , позов ПАТ КБ « Приват Банк» задоволенню не підлягає .

Керуючись ст.ст. 256, 257, 525, 526, 549, 610, 612, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 7, 10, 12, 13, 76, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

В позові акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його оголошення та в порядку ст. 354 ЦПК України.

Суддя Л.В. Вовк