Постанова

Іменем України

02 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 203/3318/13-ц

провадження № 61-31518св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М.,

суддів: Калараш А. А., Мартєва С. Ю., Петрова Є. В., Штелик С. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська в складі судді Колесніченко О. В. від 16 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області в складі суддів: Максюти Ж. І., Демченко Е. Л., Куценко Т. Р., від 18 квітня 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (далі - Цивільний процесуальний кодекс України), у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 16 квітня 2008 року за усною домовленістю вона надала відповідачу у борг 30 000 доларів США, без сплати відсотків за користування коштами, строком повернення до 17 липня 2008 року, про що останній склав розписку від 16 квітня 2008 року.

Посилаючись, з урахуванням уточнень, на те, що боргові зобов`язання позичальник виконав не в повному обсязі та станом на 15 травня 2016 року має заборгованість 35 384,77 доларів США, з яких: сума основного боргу 28 650 доларів США, 3 % річних 6 734,71 доларів США, позивачка просила суд стягнути з відповідача на свою користь указану суму заборгованості.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 16 квітня 2008 року загальним розміром 35 384,77 доларів США, що еквівалентно станом на 16 травня 2016 року 900 617,83 грн, з яких сума основного боргу - 28 650,00 доларів США, що еквівалентно станом на 16 травня 2016 року 729 204,81 грн, та 3 % річних в сумі 6 734,71 доларів США, що еквівалентно станом на 16 травня 2016 року 171 413,02 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат у справі.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що боргові зобов`язання перед ОСОБА_1 позичальник виконав не в повному обсязі. На виконання зобов`язань за угодою від 16 квітня 2008 року відповідачем повернуто позивачці 450доларів США та 900 доларів США, що підтверджується розписками від 15 квітня 2013 року та від 27 травня 2013 року. Судом указано, що частковим виконанням боргового зобов`язання у 2013 році позичальник перервав строк позовної давності у даній спрів, у зв`язку із чим його заява про застування у спорі наслідків пропуску позовної давності задоволенню не підлягає.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено. Рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій, на думку скаржника, не повно дослідили зібрані у справі докази та дійшли помилкових висновків про задоволення позову. Скаржник указав про отримання від позивачки спірної суми боргу 16 квітня 2008 року, а також на те, що указаний борг було ним повернуто в обумовлений сторонами строк виконання такого зобов`язання, тобто до 17 липня 2008 року. Оригінал розписки позивачка відповідачу не повернула, посилаючись на втрату розписки. Надані судам розписки, за якими позичальник частково повернув борг та перервав строк позовної давності у 2013 році є сфальсифікованими. При зверненні до суду із даним позовом ОСОБА_1 пропустила строк позовної давності, оскільки виконання зобов`язання було визначне до 17 липня 2008 року, а позов у даній справі подано у травні 2013 року.

Доводи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив.

Обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 16 квітня 2008 року за усною домовленістю ОСОБА_1 надала у борг ОСОБА_2 30 000 доларів США, без сплати відсотків за користування коштами, строком повернення до 17 липня 2008 року, про що складена розписка.

Оригінал розписки станом на момент розгляду справи знаходиться у позивача.

На виконання зобов`язань за договором позики від 16 квітня 2008 року відповідачем 15 квітня 2013 року повернуто позивачу 450 доларів США, про що складена розписка 15 квітня 2013 року.

Оригінал розписки від 15 квітня 2013 року був предметом дослідження судової технічної експертизи документів, висновок про що складено судовим експертом Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз 29 січня 2015 року № 4039-14, згідно з яким в розписці від 15 квітня 2013 року рукописні записи «29», «двадцять девять тысяч» та «долл.США по расписке от 16.04.08» виконувалися неодночасно з іншими рукописними записами, тобто є допискою. Повний текст розписки: «Получила 450 у.е. (четиреста пятьдесят) 15.04.13 г. подпись».

На виконання зобов`язань за угодою від 16 квітня 2008 року відповідачем 27 травня 2013 року повернуто позивачці 900 доларів США, що підтверджується двома розписками від 27 травня 2013 року про повернення 450 доларів США кожна.

Відповідно до висновку судової почеркознавчої експертизи, виконаної судовим експертом Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз 29 травня 2014 року № 1450-14, підпис в розписці від 27 травня 2013 року виконаний самим ОСОБА_2 .

Позов у даній справі подано 20 травня 2013 року.

Відповідач подав до суду першої інстанції заперечення, у яких, зокрема, просив суд застосувати наслідки пропуску позивачкою строку позовної давності.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд та застосовані норми права

Для забезпечення усебічного та повного розгляду даного спору суд має з`ясувати усі юридично значущі обставини справи та надані доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх взаємозв`язок.

Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів є обов`язком суду при розгляді справи.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій не відповідають.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Верховний Суд погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про те, що наданими учасниками справи доказами в їх сукупності підтверджено невиконання відповідачем боргових зобов`язань перед позивачкою.

Разом з тим, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» має на увазі форму захисту - шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту). Питання про об`єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії «право на позов у матеріальному сенсі» (право на захист) у контексті її співвідношення із суб`єктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин. Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права. Суб`єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше - регулятивне, друге - охоронне. Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду.

Ураховуючи, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, слід дійти висновку, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Європейськийсуд з прав людини неодноразово наголошував, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (рішення Європейського суду з прав людини від 20 вересня 2011 року у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» («Yukos shareholders v. Russia»), п. 570).

Частинами першою статті 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому, дії, що свідчать про визнання боржником свого боргу або іншого обов`язку переривають позовну давність тільки в тому випадку, коли вони вчинені в межах дії визначеного законом строку позовної давності.

Дії, що свідчать про визнання боржником свого боргу або іншого обов`язку, які вчинені після закінчення визначеного законом строку позовної давності такий строк не переривають.

Судами установлено, що сторони погодили виконання позичальником його боргових зобов`язань до 17 липня 2008 року.

Після невиконання боржником його обов`язку в указану дату почав відлік строк позовної давності для звернення позивачки до суду із даним позовом.

Відповідний строк позовної давності закінчився 18 липня 2011 року.

Таким чином, здійснення часткового погашення боргу 15 квітня 2013 року та 27 травня 2013 року не свідчить про переривання строку позовної давності для звернення позивачки до суду із даним позовом.

Відповідно до частин першої та третьої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

У зв`язку із зазначеним, рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2016 року та ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2017 року у даній справі підлягають скасуванню з підстав, передбачених статтею 412 ЦПК України, з ухваленням у справі нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 400, 409, 412, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2017 року скасувати.

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. М. Сімоненко

Судді: А. А. Калараш

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

С. П. Штелик