Постанова

Іменем України

18 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 641/9672/13-ц

провадження № 61-23460 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С., Усика Г. І. (суддя-доповідач), Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду

м. Харкова від 11 лютого 2016 року у складі судді Богдан М. В. та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 14 березня 2017 року у складі колегії суддів: Бурлака І. В., Карімової Л. В., Яцини В. Б.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» (далі АТ «Укрексімбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки.

На обгрунтування позовних вимог зазначало, що 28 вересня 2007 року між

АТ «Укрексімбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 6807С61, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 2 770 000,00 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом в строки та у розмірі, визначених графіком погашення кредиту за договором, з кінцевим терміном повернення 27 вересня 2014 року.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 28 вересня 2007 року між АТ «Укрексімбанк» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір № 6807Z225, відповідно до якого іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно: нежитлові приміщення підвалу № 1-4, 25, 28-38, 41, 42, 44-47, загальною площею 573,0 кв. м, першого поверху № 1-23, 25, 26, 40-50, загальною площею 591,0 кв. м, другого поверху № 1, 2, 3, 6, 8-35, загальною площею 512,6 кв. м, третього поверху № 1-40, загальною площею 491,1 кв. м, четвертого поверху

№ 1-41, загальною площею 497,7 кв. м, п`ятого поверху № 1-29, загальною площею 505,8 кв. м, шостого поверху № 1-26, загальною площею 505,5 кв. м, сьомого поверху № 1-36, загальною площею 499,5 кв. м, восьмого поверху

№ 1-28, загальною площею 505,0 кв. м, дев`ятого поверху № 1-34, загальною площею 505,4 кв. м, десятого поверху № 1-28, загальною площею 502,5 кв. м, одинадцятого поверху № 1-10, загальною площею 534,9 кв. м в літ. «Д-11», загальною площею 6 224,0 кв. м, що знаходяться за адресою:

АДРЕСА_1 . Предмет іпотеки є об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 01 грудня 2012 року виникла заборгованість у розмірі 1 683 228,76 доларів США, що еквівалентно 13 454 047,48 грн, з яких

заборгованість за тілом кредиту - 1 352 979,62 доларів США, що еквівалентно відповідно до курсу Національного банку України (надалі НБУ) 10 814 366,10 грн, заборгованість по процентам - 330 249,14 доларів США, що еквівалентно відповідно до курсу НБУ 2 639 681,37 грн.

Банк пред`явив ОСОБА_1 вимоги про дострокове повернення кредиту, сплату процентів та інших належних до сплати платежів повідомленнями від 27 лютого 2012 року №068-27/1050, від 26 березня 2012 року №068-27/1567, від 06 липня 2012 року №068-27/3330, від 07 вересня 2012 року №068-27/4527, однак відповідач вимоги банку не виконав, кредит не погасив. Повідомлення про порушення умов основного договору та договору іпотеки було направлено на адресу відповідача 07 вересня 2012 року та отримано ним 14 вересня 2012 року.

Посилаючись на наведене, АТ «Укрексімбанк» просило у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 1 683 228,76 доларів США, що еквівалентно 13 454 047,48 грн, звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом застосування процедури продажу предмету іпотеки, встановленої статтею 38 Закону України «Про іпотеку», шляхом надання позивачеві права на продаж предмету іпотеки будь-якій особі покупцеві за ціною продажу, встановленою за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, передати предмет іпотеки в управління АТ «Укрексімбанк» на період до реалізації предмета іпотеки.

У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Укрексімбанк» про визнання припиненими зобов`язань за кредитним договором.

На обгрунтування зустрічних позовних вимог зазначав, що кредитним договором передбачено погашення кредиту щомісячними платежами відповідно до графіку, який є невід`ємною частиною кредитного договору, з 01 по 15 число кожного місяця. ОСОБА_1 припинив здійснювати погашення кредиту, а також сплату процентів та комісій за управління кредитом з березня 2009 року, що підтверджується висновком судово-економічної експертизи від 29 серпня 2013 року № 2539. Право банку на захист порушеного права виникає у разі несплати позичальником чергового платежу відповідно до умов кредитного договору. Він здійснив останній платіж за кредитним договором у лютому

2009 року, а до суду банк звернувся лише у вересні 2013 року, тобто з пропуском строку звернення до суду за захистом порушеного права.

Посилаючись на наведене, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд визнати припиненими зобов`язання за кредитним договором від 28 вересня 2007 року №6807С91.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11 лютого 2016 року позов АТ «Укрексімбанк» задоволено частково, в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 28 вересня 2007 року, а саме на: нежитлові приміщення підвалу № 1-4, 25, 28-38, 41, 42,

44-47, загальною площею 573 кв. м, 1-го поверху № 1-23, 25, 26, 40-50, загальною площею 591 кв. м, 2-го поверху № 1, 2, 3, 6, 8-35, загальною площею 512,6 кв. м, 3-го поверху № 1-40 загальною площею, 491,1 кв. м, 4-го поверху № 1-41, загальною площею 497,7 кв. м, 5-го поверху № 1-29, загальною площею

505,8 кв. м, 6-го поверху № 1-26, загальною площею 505,5 кв. м, 7-го поверху

№ 1-36, загальною площею 499,5 кв. м, 8-го поверху № 1-28, загальною площею 505 кв. м, 9-го поверху № 1-34, загальною площею 505,4 кв. м, 10-го поверху

№ 1-28, загальною площею 502,5 кв. м, 11-го поверху № 1-10, загальною площею 534,9 кв. м в літ. «Д-11», загальною площею 6 224 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_1 , в рахунок погашення заборгованості перед АТ «Укрексімбанк» по кредитному договору від 28 вересня 2007 року у розмірі 1 683 228,76 доларів США, що еквівалентно 13 454 047,48 грн, з яких 1 352 979,62 доларів США, що еквівалентно 10 814 366,10 грн, - заборгованість за тілом кредиту,

330 249,14 доларів США, що еквівалентно 2 639 681,37 грн, - заборгованість по процентам.

Реалізацію вказаних нежитлових приміщень провести у спосіб, передбачений статтею 38 ЗУ «Про іпотеку» з наданням АТ «Укрексімбанк» права від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

На період реалізації предмета іпотеки передано в управління АТ «Укрексімбанк» нежитлові приміщення підвалу № 1-4, 25, 28-38, 41, 42, 44-47, загальною площею 573 кв. м, 1-го поверху № 1-23, 25, 26, 40-50, загальною площею 591 кв. м, 2-го поверху № 1, 2, 3, 6, 8-35, загальною площею 512,6 кв. м, 3-го поверху № 1-40 загальною площею, 491,1 кв. м, 4-го поверху № 1-41, загальною площею

497,7 кв. м, 5-го поверху № 1-29, загальною площею 505,8 кв. м, 6-го поверху

№ 1-26, загальною площею 505,5 кв. м, 7-го поверху № 1-36, загальною площею 499,5 кв. м, 8-го поверху № 1-28, загальною площею 505 кв. м, 9-го поверху

№ 1-34, загальною площею 505,4 кв. м, 10-го поверху № 1-28, загальною площею 502,5 кв. м, 11-го поверху № 1-10, загальною площею 534,9 кв. м в літ. «Д-11», загальною площею 6 224 кв. м, що знаходяться за адресою:

АДРЕСА_1 .

Встановлено початкову ціну продажу предмета іпотеки, а саме: нежитлових будівель літ. «Д-11», загальною площею 6 224 кв. м, по АДРЕСА_1 , на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. Бокаріуса, на час продажу, але не меншою ніж 62 738 470,00 грн.

Задовольняючи частково позов АТ «Укрексімбанк», суд першої інстанції виходив з того, що позичальник ОСОБА_1 неналежно виконує умови кредитного договору, що призвело до утворення станом на 01 грудня 2012 року заборгованості у розмірі 1 683 228,76 доларів США, що еквівалентно 13 454 047,48 грн, а тому вимога позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованою. У зв`язку з наявністю у позичальника заборгованості за кредитним договором, 07 вересня 2012 року банк направив відповідачу повідомлення про порушення кредитного та іпотечного договорів, яке було отримане ним 14 вересня 2012 року, проте залишено без задоволення. Визначаючи початкову вартість предмета іпотеки, суд першої інстанції виходив з його ринкової вартості станом на травень 2015 року в розмірі 62 738 470,00 грн, що визначена у висновку судової будівельно-технічної експертизи від 27 травня 2015 року № 1344. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції вказав, що з рішення Господарського суду Харківської області від

04 грудня 2013 року у справі № 922/153/13-г вбачається, що ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором не виконує з січня 2012 року, банк звернувся із зазначеним позовом до суду 19 вересня 2013 року, тобто в межах строку позовної давності, передбаченого статтею 257 ЦК України.

Додатковим рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від

08 квітня 2016 року вирішено витання про розподіл судових витрат.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 14 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11 лютого 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог банку. Апеляційний суд відхилив доводи позивача про пропуск банком позовної давності з посиланням на те, що ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором припинив виконувати з січня 2012 року, а з позовом до суду банк звернувся

19 вересня 2013 року, тобто в межах позовної давності, визначеної статтею 257 ЦК України. Крім того, рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 25 березня 2014 року з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 стягнуто солідарно на користь АТ «Укрексімбанк» заборгованість за кредитним договором № 6807С61 від 28 вересня 2007року у розмірі 13 541 261,93 грн, і боржниками зазначене судове рішення не виконано.

Узагальнені доводи касаційної скарги та позицій інших учасників справи

У квітні 2017 року до касаційного суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1 , у якій заявник просив скасувати рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11 лютого 2016 року і ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 14 березня 2017 року, та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обгрунтована посиланням на те, що суди попередніх інстанцій не звернули увагу, що АТ «Укрексімбанк» не надало жодного доказу на підтвердження порушення ОСОБА_1 умов кредитного договору з січня

2012 року та не надали належної оцінки доводам заявника про те, що він припинив внесення платежів у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, починаючи з березня 2009 року, що підтверджено висновками судово-економічної експертизи від 29 серпня 2013 року № 2539 та від 30 грудня 2013 року № 7279, а тому саме з березня 2009 року в АТ «Укрексімбанк» виникло право на звернення до суду за захистом своїх прав та розпочався відлік позовної давності. Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій не дослідили обставини, які мають істотне значення для справи, зокрема, що кредитний договір укладено в інтересах сім`ї, а тому він створює зобов`язання для

ОСОБА_2 та можливість звернення стягнення на її частину майна у праві спільної сумісної власності, та залишили поза увагою відсутність доказів того, що частка ОСОБА_1 у майні, що є спільною сумісною власністю подружжя, виділена в натурі. Вказував на те, що суди попередніх інстанцій необгрунтовано відмовили у задоволенні клопотань про зупинення провадження у справі до моменту набрання законної сили судовим рішенням у справі № 641/9672/13-ц про поділ майна подружжя. Крім того, в оскаржуваних судових рішеннях відсутнє обгрунтування необхідності передачі предмета іпотеки іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних справ і кримінальних справ від 21 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу із суду першої інстанції.

Згідно з статтею 388 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня

2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

14 травня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Верховного Суду від 02 вересня 2019 року справу призначеного до судового розгляду.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Установлені судами фактичні обставини справи

Судами попередніх інстанцій установлено, що 28 вересня 2007 року між АТ «Укрексімбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 6807С61, згідно умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 2 770 000,00 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом у строки та у розмірі, визначених графіком погашення кредиту, з кінцевим терміном його повернення

27 вересня 2014 року.

Пунктом 2.6.2 кредитного договору передбачено, що у разі не виконання позичальником будь-якого зобов`язання за кредитним договором, він зобов`язаний здійснити дострокове погашення кредиту або його частини, процентів за користування кредитом, комісій, зборів та інших належних до сплати платежів протягом 10 календарних днів з дня отримання письмової вимоги банку про таке дострокове погашення.

Несплата банку у строк платежів по погашенню кредиту або будь-якої іншої суми, належної до сплати згідно з пунктом 2.2 кредитного договору є подією невиконання зобов`язань (пункт 4.1.1 кредитного договору).

Згідно пункту 4.2 кредитного договору одночасно з виникненням події невиконання зобов`язань у банку виникає право вимагати дострокового повернення непогашеної частини кредиту, нарахованих процентів та інших платежів, а позичальник зобов`язаний сплатити зазначені суми протягом десяти днів з дня дати отримання відповідного повідомлення.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 28 вересня 2007 року між АТ «Укрексімбанк» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір № 6807Z225, відповідно до якого іпотекодавець передав у іпотеку нерухоме майно: нежитлові приміщення підвалу № 1-4, 25, 28-38, 41, 42, 44-47, загальною площею 573,0 кв. м, першого поверху № 1-23, 25, 26, 40-50, загальною площею 591,0 кв. м, другого поверху № 1, 2, 3, 6, 8-35, загальною площею 512,6 кв. м, третього поверху № 1-40, загальною площею 491,1 кв. м, четвертого поверху

№ 1-41, загальною площею 497,7 кв. м, п`ятого поверху № 1-29, загальною площею 505,8 кв. м, шостого поверху № 1-26, загальною площею 505,5 кв. м, сьомого поверху № 1-36, загальною площею 499,5 кв. м, восьмого поверху

№ 1-28, загальною площею 505,0 кв. м, дев`ятого поверху № 1-34, загальною площею 505,4 кв. м, десятого поверху № 1-28, загальною площею 502,5 кв. м, одинадцятого поверху № 1-10, загальною площею 534,9 кв. м в літ. «Д-11», загальною площею 6 224,0 кв. м, що знаходяться за адресою:

АДРЕСА_1 .

Пунктом 5. 1 іпотечного договору передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем умов кредитного договору та/або порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання іпотекодавцем своїх зобов`язань за кредитним договором, а у разі їх невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до пункту 5.2 іпотечного договору звернення стягнення здійснюється на підставі: або рішення суду; або виконавчого напису нотаріуса; або застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що містяться в пункті 5.3 цього договору, або будь-яким іншим чином відповідно до законодавства України, чинного на дату звернення, за вибором іпотекодержателя. Звернення стягнення за рішенням суду та виконавчим написом нотаріусу здійснюється відповідно до Закону України «Про іпотеку».

Згідно з пунктом 5.3 іпотечного договору звернення стягнення іпотекодержателя на предмет іпотеки, що не є державним майном, та задоволення вимог може здійснюватися у будь-який спосіб, на вибір іпотекодержателя, у тому числі:

а) іпотекодержатель набуває у власність та реєструє за собою предмет іпотеки, при цьому повідомляє про це іпотекодавця шляхом направлення йому повідомлення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем. Іпотекодержатель на буває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. Укладення цього договору іпотекодавець беззастережно засвідчує, що він надає іпотекодержателю згоду на перехід права власності на предмет іпотекидо іпотекодержателя;

б) іпотекодержатель має право від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу з дотриманням умов, визначених Законом України «Про іпотеку». При цьому, ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, яка проводиться на час звернення стягнення відповідно до чинного законодавства України. Іпотекодержатель зобов`язаний продати предмет іпотеки за найвищою ціною, яка запропонована будь-яким потенційним покупцем.

Предмет іпотеки є об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 01 грудня 2012 року виникла заборгованість у розмірі 1 683 228,76 доларів США, що еквівалентно 13 454 047,48 грн, з яких

1 352 979,62 доларів США, що еквівалентно 10 814 366,10 грн - заборгованість за тілом кредиту, 330 249,14 доларів США, що еквівалентно 2 639 681,37 грн - заборгованість по процентам.

Банк пред`являв ОСОБА_1 вимогу про дострокове погашення кредиту, процентів та інших належних до сплати платежів повідомленнями від 27 лютого 2012 року № 068-27/1050, від 26 березня 2012 року № 068-27/1567, від 06 липня 2012 року № 068-27/3330, від 07 вересня 2012 року № 068-27/4527, проте відповідач її не виконав, кредит не погасив.

Повідомлення про порушення умов основного договору та договору іпотеки було направлено на адресу ОСОБА_1 07 вересня 2012 року та отримано ним 14 вересня 2012 року.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 04 грудня 2013 року у справі № 922/153/13-г встановлено, що позичальник ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором не виконує з січня 2012 року, погашення кредиту, сплату процентів та комісії за управління кредитом не здійснює.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 25 березня

2014 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь

АТ «Укрексімбанк» заборгованість за кредитним договором № 6807С61 від

28 вересня 2007року у розмірі 13 541 261,93 грн.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України)

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (частина перша статті 546 ЦК України).

Іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» (абзац третій статті 1 Закону України «Про іпотеку»).

Частинами першою та другою статті 7 Закону України «Про іпотеку», зараз і надалі у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Якщо вимога за основним зобов`язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов`язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов`язання.

Згідно з частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Законом визначені два способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду, та позасудовий - на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону України «Про іпотеку»).

Способами задоволення вимог іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду (стаття 39 Закону України «Про іпотеку») є:

1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 41-47 вказаного Закону);

2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 вказаного Закону).

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 вказаного Закону): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 вказаного Закону; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 вказаного Закону.

Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом надання позивачу права на продаж предмета іпотеки будь-якій особі покупцеві на підставі статті 38 Закону України «Про іпотеку»,

АТ «Укрексімбанк» посилалося на те, що сторони у пунктах 5.1 та 5.3 договору іпотеки досягли домовленості про те, що у разі невиконання або неналежного виконання позичальником зобов`язань за договором кредиту, іпотекодержатель має право на вибір способу звернення стягнення на предмет іпотеки, в тому числі шляхом продажу предмету іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 36 Закону України «Про іпотеку»).

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки(частина друга статті 36 Закону України «Про іпотеку»).

У іпотечному договорі сторони погодили обидва, передбачені частиною третьою статті 36 Закону України «Про іпотеку», способи задоволення вимог іпотекодержателя - шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки (підпункт а пункту 5.3 іпотечного договору), та звернення стягнення на предмет іпотеки шляхового продажу іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві (підпункт б пункту 5.4 іпотечного договору).

На відміну від позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки, судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з абзацом п`ятим частини першої статті 39 вказаного Закону передбачає, що суд у резолютивній частині відповідного рішення обов`язково визначає спосіб реалізації предмета іпотеки: або шляхом проведення прилюдних торгів, або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 вказаного Закону.

Зважаючи на наведене слід ураховувати, що процедура продажу предмета іпотеки, передбачена статтею 38 Закону України «Про іпотеку», може бути застосована як спосіб задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки і в судовому порядку (про що суд згідно з абзацом п`ятим частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» має вказати у судовому рішенні про задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки), і у позасудовому порядку (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). Звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону України «Про іпотеку», можливе лише за умови, що сторони договору іпотеки не передбачили цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, яке прирівнюється до такого договору за юридичними наслідками. Якщо ж сторони договору іпотеки передбачили такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону України «Про іпотеку», є неналежним способом захисту.

Зазначеного правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 травня 2019 року у справі № 14-112цс19, відступивши від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 05 квітня

2017 року у справі № 6-3034цс16.

Ураховуючи наведене та, що в іпотечному договорі від 28 вересня 2007 року сторони погодили право іпотекодержателя задовольнити вимоги за рахунок іпотечного майна у позасудовий спосіб шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку», у суду не було правових підстав для задоволення вимог позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку».

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про визнання припиненим зобов`язання за кредитним договором

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі змістом статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 25 березня

2014 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь

АТ «Укрексімбанк» заборгованість за кредитним договором № 6807С61

від 28 вересня 2007року у розмірі 13 541 261,93 грн. Зазначене судове рішення боржниками не виконано, а тому суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вимоги ОСОБА_1 про припинення зобов`язання за кредитним договором є необгрунтованими.

Посилання заявника на те, що суди попередніх інстанцій не звернули увагу на пропуск банком строку звернення до суду за захистом порушеного права, є безпідставними, оскільки рішенням Господарського суду Харківської області

від 04 грудня 2013 року у справі № 922/153/13-г встановлено, що позичальник ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором не виконує з січня

2012 року. Зазначені обставини мають преюдиційне значення для вирішення даної справи, а тому суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що позивач не пропустив строк звернення до суду за захистом порушеного права.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Оскільки суди попередніх інстанцій правильно встановили обставини справи, що не потребує додаткового збирання доказів, однак невірно застосували норми матеріального права, зазначене відповідно до статті 412 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень в частині вирішення позовних вимог АТ «Укрексімбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки та ухвалення у цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог АТ «Укрсоцбанк». Ураховуючи наведене, також підлягає скасуванню додаткове рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08 квітня 2016 року.

Щодо розподілу судових витрат

Згідно із частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, з позивача «Укрексімбанк» на користь відповідача ОСОБА_1 необхідно стягнути судовий збір, сплачений заявником за подання апеляційної скарги у розмірі 3 785,10 грн та за подання касаційної скарги у розмірі 4 129,20 грн, в загальному розмірі

7 914,30 грн.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11 лютого 2016 року, додаткове рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 14 березня

2017 року, в частині вирішення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про звернення стягнення на предмет іпотеки скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки, відмовити.

В іншій частині рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від

11 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від

14 березня 2017 року залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної та касаційної скарг у розмірі 7 914,30 грн.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

Г. І. Усик

В. В. Яремко