Єдиний унікальний номер 233/2296/19 Номер провадження 22-ц/804/2488/19

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2019 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Космачевської Т.В.,

суддів: Канурної О.Д., Мальованого Ю.М.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Донецького апеляційного суду в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 18 липня 2019 року, ухваленого судом у складі головуючого судді Малінова О.С. в місті Костянтинівці Донецької області, у справі номер 233/2296/19 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі,

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2019 року до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області звернувся ОСОБА_1 з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 12 липня 2016 року він перебував в трудових відносинах з відповідачем. 17 липня 2017 року звільнений з роботи в зв`язку із скороченням штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

При звільненні з ним не проведено розрахунків, тому позивач ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 1 березня 2017 року по 17 липня 2017 року в розмірі 22767,15 грн. без утримання з цієї суми обов`язкових податків та зборів.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 18 липня 2019 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період з 1 березня 2017 року по 17 липня 2017 року після утримання обов`язкових податків та зборів в розмірі 22215,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Додатковим рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 30 серпня 2019 року допущено негайне виконання рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 18 липня 2019 року в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі за один місяць в сумі 1846,22 грн. з врахуванням утримання податків з громадян та інших обов`язкових платежів.

З рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 18 липня 2019 року не погодився відповідач АТ «Українська залізниця», подав апеляційну скаргу, в якій просив апеляційний суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального права та з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

З 16 березня 2017 року відповідно до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15.03.2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України» припинено переміщення вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей шляхом залізничного автомобільного сполучення.

Наслідком викладеного вище, до дирекції не надходили первинні документи від підприємства, на якому працював позивач, для нарахування заробітної плати. У зв`язку з відсутністю первинних документів в структурному підрозділі «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» нарахування заробітної плати здійснити неможливо. Підтвердити інформацію щодо фактичного виконання позивачем визначених трудовим договором робіт, а також здійснити нарахування заробітної плати та інших виплат неможливо.

Зазначив, що заборгованість з виплати заробітної плати перед позивачем за період з березня по липень 2017 року у відповідача відсутня через відсутність первинних документів. Останнє нарахування заробітної плати проведено за першу половину березня 2017 року в розмірі 552,15 грн. Ця сума сплачена позивачу за видатковим касовим ордером №518 від 18.08.2017 року.

Вважає, що, оскільки довідка про нарахування заробітної плати, що надана позивачем, не містіть дати видачі, підписана особами, повноваження яких не визначено, тобто, оформлена з порушенням вимог чинного законодавства, тому не може бути прийнята судом.

Відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового

провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не може бути задоволена з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем до 17 липня 2017 року, звільнений у зв`язку зі скороченням штату за п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 11-16).

З довідки, наданої позивачем ОСОБА_1 , вбачається, що він працював помічником машиніста тепловозу виробничого підрозділу «Дебальцевське пасажирське локомотивне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» з 12.07.2016 року по 17.07.2017 року, йому нарахована заробітна плата, яка з березня 2017 року по липень 2017 року становить 28718,46 грн, а саме: за березень 2017 року 1827,13 грн, квітень 2017 року 1736,07 грн, травень 2017 року 2408,80 грн, за червень 2017 року 2235,19 грн та за липень 2017 року 20511,27 грн (а.с. 4).

З довідки про доходи від 03.05.2019 року №338/1, виданої АТ «Українська залізниця», вбачається, що ОСОБА_1 нарахована заробітна плата за березень 2017 року в розмірі 694,07 грн, яку він отримав 18.08.2017 року з утриманням з цієї суми обов`язкових податків та зборів, про що свідчить видатковий касовий ордер №518 (а.с. 30, 31).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості в розмірі 22215,00 грн.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним та таким, що відповідає фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до частини 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 94 КЗпП України та ст. 1 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, а також справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» /«правомірне очікування» (legitimate expectation)/ стосовно ефективного здійснення права власності.

Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу № 1 є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені.

Беззаперечним є та обставина що в період часу з березня 2017 року по 17 липня 2017 року позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем та мав правомірні і законні очікування на оплату своєї праці.

З Індивідуальних відомостей про застраховану особу Пенсійного фонду України (форма ОК-5, ОК-7) вбачається, що в березні 2017 року відповідачем позивачу нарахована заробітна плата в розмірі 1777,13 грн; з квітня по липень 2017 року відомості відсутні (а.с. 88, 89).

Проте, відповідач у своїй довідці про доходи від 03.05.2019 року №338/1 зазначив, що позивачу ОСОБА_1 нарахована заробітна плата за березень 2017 року в іншому розмірі (а.с. 30).

Відповідно до норм статей 115, 116 КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності первинних документів, через що неможливо нарахувати заробітну плату, та неналежно оформленої довідки про нарахування заробітної плати, апеляційний суд вважає безпідставними з таких підстав.

Відповідачем до суду першої інстанції надано довідку про доходи та видатковий касовий ордер, з яких вбачається, що позивачу нарахована за березень 2017 року заробітна плата та ним отримана 18 серпня 2017 року (а.с. 30, 31). Ці докази спростовують доводи апеляційної скарги про відсутність будь-якої первинної документації.

З наданої позивачем трудової книжки, вбачається, що його звільнено 17.07.2017 року саме в зв`язку із скороченням штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України, а не за іншими підставами.

Ці факти відповідачем не заперечувались.

Відповідач не спростував доводів позивача щодо наявності заборгованості по зарплаті, а надана ним довідка таку заборгованість не відповідає фактичним офіційним даним, що містяться в Індивідуальних відомостях про застраховану особу Пенсійного фонду України (форма ОК-5, ОК-7).

Будь-яких інших належних та допустимих доказів щодо відсутності заборгованості перед позивачем, відповідачем суду першої та апеляційної інстанції не надано.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі.

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що відповідач не спростував надані позивачем докази на підтвердження своїх позовних вимог, не виплатив всіх сум, що належали позивачу від підприємства при звільненні.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для скасування судового рішення не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Крім того, згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати відповідача по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення, рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 18 липня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, як така, що ухвалена у малозначній справі, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді:

Повне судове рішення складено 18 жовтня 2019 року.

Суддя: