Справа № 618/281/19
Провадження № 2-о/618/14/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2019 року Дворічанський районний суд Харківської області у складі: головуючого - судді Рябоконь Є. А., за участю секретаря судового засідання - Кучеренко О. І., законного представника заявника - ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Дворічна справу № 618/281/19, провадження № 2-о/618/14/19 за заявою законного представника ОСОБА_1, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1, в інтересах малолітнього ОСОБА_2, який проживає за адресою: АДРЕСА_1, про встановлення факту смерті, заінтересована особа - Куп'янський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, юридична адреса: Харківська область, м. Куп'янськ, вул. 1 травня, буд. 14-Б, -

ВСТАНОВИВ:

Законний представник ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_2звернулася до суду з заявою про встановлення факту смерті, заінтересована особа - Куп'янський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області,обґрунтовуючи свою заяву тим, що вона перебувала з 2011 року по 2014 рік у цивільному шлюбі з ОСОБА_3. У цей період них народилася спільна дитина - син ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2. ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_3 помер на тимчасово окупованій території - в м. Первомайськ Луганської області. Після отримання «Свидетельства о смерти» вона звернулася до Куп'янського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області з приводу видачі їй свідоцтва про смерть ОСОБА_3. Їй було надано письмову відмову у проведенні державної реєстрації смерті, оскільки вказане свідоцтво видане неналежним органом на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження та воно не має юридичної сили. Без встановлення факту смерті вона не може отримати свідоцтво про смерть належного зразка. Встановити факт смерті ОСОБА_3 необхідно для державної реєстрації смерті ОСОБА_3 та отримання відповідного свідоцтва про смерть у відповідності до чинного законодавства України, та для оформлення пенсії у зв»язку із втратою годувальника.

ОСОБА_1 в судовому засіданні повністю підтримала свої вимоги, просила їх задовольнити з підстав, викладених вище.

Представник заінтересованої особи Куп'янського міськрайонного відділу ДРАЦС ГТУЮ у Харківській області Григорова О. В. в судовове засідання не з'явилася, надавши до суду заяву, в якій не заперечувала проти задоволення заяви ОСОБА_1, просила розглянути справу без її участі.

Згідно з ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Відповідно до ч. 2 ст. 317 ЦПК України, справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Первомайського міського управління юстиції у Луганській області від 21 серпня 2012 року, ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 року, його батьками значаться: батько - ОСОБА_3, мати - ОСОБА_1.

Відповідно до повторного свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 09 січня 2019 року, виданого відділом запису актів цивільного стану Первомайського міського управління юстиції Міністерства юстиції так званої «Луганської Народної Республіки», ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року в м. Первомайськ, про що зроблено відповідний запис № 481.

Згідно з відмовою у проведенні державної реєстрації смерті Куп'янського міськрайонного відділу ДРАЦС ГТУЮ у Харківській області від 19.03.2019 № 111/15.8-04-04, форма повторного свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 09 січня 2019 року, виданого відділом запису актів цивільного стану Первомайського міського управління юстиції Міністерства юстиції так званої Луганської Народної Республіки, не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров»я України від 08.08.2006 № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024.

Враховуючи викладене, єдиною підставою для державної реєстрації смерті в даному випадку є рішення суду про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.

Згідно з положеннями п. 2 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Якщо документи про смерть особи відсутні, то державна реєстрація її смерті проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту смерті.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 49 ЦК України, актами цивільного стану є, серед іншого, смерть фізичної особи. А згідно з положеннями частини 3 і 4 цієї ж статті, смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України», м. Первомайськ входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Відповідно до ч. 3 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є зокрема, законність, рівність всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Факт смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 року в місті Первомайськ Луганської області, крім зазначеного вище свідоцтва про смерть, виданого закладом, що знаходиться на окупованій території, підтверджується також показаннями свідка ОСОБА_6, даними в судовому засіданні. Причина смерті ОСОБА_3 невідома і під час судового розгляду не була встановлена.

У зв'язку з тим, що смерть ОСОБА_3 настала в м. Первомайськ Луганської області, на території якого нині жодний орган державної влади України не працює та проходить операція об'єднаних сил, суд погоджується з тим, що отримати свідоцтво про смерть, встановленого зразка і виданого компетентним органом державної влади України, є неможливим.

Однак, відповідно до статей 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21.06.1971 «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republicof Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republicof Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Беручи до уваги викладене, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи (свідоцтво про смерть), видане закладом, що знаходиться на окупованій території, як доказу, і, враховуючи, щореєстрація органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті ОСОБА_3 неможлива, приходить до висновку, що факт смерті ОСОБА_3, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_4 на тимчасово окупованій території України - у м. Первомайськ Луганської області, є доведеним та підлягає встановленню, а тому вимоги заявника підлягають задволенню.

Встановлення даного факту необхідно заявнику ОСОБА_1 для державної реєстрації смерті ОСОБА_3 та отримання відповідного свідоцтва про смерть у відповідності до чинного законодавства України, та для оформлення пенсії у зв»язку із втратою годувальника.

На підставі ч. 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 19, 81, 258, 259, 263 - 265, 268, 273, 293, 294, 315, 316, 317, 319, 352, 354, п. 15.5) розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву законного представника ОСОБА_1, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1, паспорт серії НОМЕР_5 від 15.02.1997, ідентифікаційний код НОМЕР_1, в інтересах малолітнього ОСОБА_2, який проживає за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_2, задовольнити повністю.

Встановити факт смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 року в місті Первомайськ Луганської області ОСОБА_3, який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 року в Шахрисабзському районі Кашкадарьінської області Республіки Узбекистан, громадянина України, проживаючого на час смерті в АДРЕСА_2, причина смерті - невідома.

Допустити негайне виконання судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду через Дворічанський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Суддя Є. А. Рябоконь