1Справа № 335/5549/19 2/335/1862/2019
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 вересня 2019 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Воробйова А.В., за участі секретаря судового засідання Барсукової В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, за відсутності учасників справи, -
Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 7 365,80 грн., судові витрати у сумі 1921,00 грн.. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач своєчасно не оплатив послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01.03.2015 року по 31.01.2019 року надану йому позивачем за адресою проживання позивача: АДРЕСА_1 , у результаті чого утворилась заборгованість на суму 7 365,80 грн., що спонукало позивача звернутися до суду з відповідним позовом.
Ухвалою суду від 05.06.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.
Представник концерну „ Теплові мережі в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Відповідач в судове засідання не зявився, надав відзив на позовну заяву, згідно якого зазначає, про неправомірність пред`явленого позову та нарахування заборгованості, оскільки зазначена у розрахунку сума заборгованості є платою за місця загального користування і не може бути платою за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. Крім того договору на оплату за спожите тепло на опалення місць загального користування позивачем не укладалося та не пропонувалося для укладення, у звязку з чим просить відмовити в задоволенні позову повністю.
Вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані та не підлягають задоволенню у звязку з наступним.
Концерн «Міські теплові мережі» включений до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України та є юридичною особою. Відповідно до п.2.1 Статуту Концерну «Міські теплові мережі», основною метою діяльності концерну «Міські теплові мережі» є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу концерну.
Правовідносини між теплопостачальною організацією та споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються Цивільним кодексом України, Законом України „Про житлово-комунальні послуги (далі Закон), „Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року за № 630 (далі Правила) та іншими нормативно-правовими актами України.
Правилами та Законом передбачено, що надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється виконавцем на підставі укладеного між Виконавцем та Споживачем відповідного договору.
За змістом ст.19, ч. 3 ст.24 Закону України «Про теплопостачання» споживач теплової енергії зобов`язаний своєчасно укласти договір з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.3 ст.20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ст.ст.67, 68, 162 ЖК України, наймачі (власники) квартир зобов`язані своєчасно, не пізніше за 10 число наступного місяця вносити плату за комунальні послуги, до числа яких входять і послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води.
Аналіз вказаних норм права свідчить, що обовязок оплачувати житлово-комунальні послуги покладається лише на споживачів, якщо вони фактично користувалися ними. Предметом доказування в цій справі, крім наявності і розміру зобов`язання за наданими послугами, є обставини, які підтверджують що відповідач дійсно є споживачем та отримав вказані послуги у вказаний час та за вказаною адресою.
Згідно зі ст.ст.12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
На підтвердження наявності між сторонами правовідносин у сфері постачання теплової енергії, позивачем надано довідку щодо заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та розрахунок суми позову, відповідно до яких відповідач має заборгованість за надані йому послуги за період з 01.03.2015 року по 31.01.2019 року у розмірі 7 365,80 грн., особовий рахунок № НОМЕР_1 , які підписані лише працівниками позивача.
Договір про надання послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 по особовому рахунку № НОМЕР_1 з ОСОБА_1 укладено не було.
Згідно відповіді Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 03.06.2019 року № 01-17/02/3322 відомості щодо місця проживання ОСОБА_1 відсутні.
Надаючи правову оцінку доказам наданими позивачем, судом враховано вимоги викладені у статтях 76-82, 89 ЦПК України, якими передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані можуть встановлюватися письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
З урахуванням викладеного, суд визнає довідку щодо заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та розрахунок суми позову неналежними, недостовірними та недостатніми доказами того, що ОСОБА_1 є власником чи користувачем помешкання за адресою: АДРЕСА_1 , та був споживачем послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання надану йому позивачем за цією адресою за період з 01.03.2015 року по 31.01.2019 року, оскільки вони не містять відомостей про вказані обставини.
Таким чином, суд дійшов переконання, що ОСОБА_1 не є споживачем теплової енергії, що постачається Концерном «Міські теплові мережі». Між сторонами відсутні правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються Законами України «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні послуги», а також Правилами користування тепловою енергією, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 03.10.2007 року і Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
В звязку з відмовою в позові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 76-82, 89, 259, 263-265, 268 ЦПК України, -
В задоволенні позову Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води відмовити повністю.
Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення.

Суддя А.В. Воробйов