Справа № 396/63/19
Провадження № 2/396/131/19
РІШЕННЯ

Іменем України

14.03.2019 року Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Гарбуз О.А.

з участю секретаря судового засідання Пономаренко Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Новоукраїнка цивільну справу №396/63/19 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, позовні вимоги обґрунтовує тим, що між банком та відповідачем було укладено кредитний договір №KGXRRX08320462 від 20.02.2007 року, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 2702.40 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Зазаначає, що у зв'язку з невиконанням відповідачем своїх кредитних зобов'язань виникла заборгованість в розмірі 99189.81 грн, яка складається з 2667.22 грн., заборгованість за кредитом, 52807.09 грн. заборгованість по відстотках за користування кредитом, 2268.72 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, 41446.78 грн. пеня за несвоєчасність виконання, штрафи 500.00 грн. (фіксована частина), 3123.62 грн. (процентна складова). Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 08.05.2012 року, було задоволено позовні вимоги позивача та з ОСОБА_2 стягнуто заборгованість за кредитним договором №КGXRRX08320462 від 20 лютого 2007 року в розмірі 36717 (тридцять шість тисяч сімсот сімнадцять) грн. 41 коп., тому позивач просить суд стягнути заборгованість з відповідача за мінусом раніше стягнутої суми, в розмірі 62472.40 грн.

Ухвалою суду від 22.01.2019 року було відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін на 18.02.2019 року (а.с. 30).

Від представника позивача надійшло до суду клопотання про розгляд справи за їх відсутність, позов підтримує у повному обсязі, просить суд позов задовольнити та розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідно до вимог п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, ухвала про відкриття провадження у справі разом з додатками надсилалася відповідачу за адресою її місця реєстації, що зареєстроване у встановленому законом порядку, згідно з інформацією Ганнівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області (а.с. 29), однак до суду не повернулося поштове відправлення про вручення ухвали про відкриття провадження разом з додатками відповідачу, за допомогою трек-номера на сайті «Укрпошта» було відстежено, що ухвалу про відкриття провадження разом з додатками було вручено відповідачу 26.01.2019 року, однак жодних заяв та клопотань до суду ним не подано. Розгляд справи відкладено на 14.03.2019 року.

Відповідно вимогам ч. 11 ст. 128 ЦПК України, 05.03.2019 року розміщено оголошення про повідомлення відповідача про дату та час судового розгляду справи на офіційному веб-сайті "Судова влада" на 14.03.2019 року.

Станом на 14.03.2019 року відповідач відзив до суду не подала, з клопотанням про відкладення розгляду справи для надання додаткового часу для подачі відзиву, до суду не зверталася.

Відповідно положень ч. 2 ст. 191 та ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини.

Поняття «строк договору», «строк виконання зобов'язання» та «термін виконання зобов'язання» згідно з приписами ЦК Українимають різний зміст.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов'язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов'язання» і «термін виконання зобов'язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов'язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов'язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов'язання.

Судом встановлено, що 20.02.2007 року між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №KGXRRX08320462, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 2702.40 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам Розстрочка, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві (а.с. 10-14).

Згідно п. 2.1. договору та заяви кредит було надано на 24 місяці тобто з 20.02.2007 року по 20.02.2009 року (а.с.10а).

Повернення кредиту, сплату відсотків, винагороди, комісій відповідач мав здійснювати щомісячними платежами з 5 по 10 число кожного місяця в розмірі 226 грн. 06 коп.

Тобто, сторони строк договору окремо не визначили, а погодили строк кредитування, термін закінчення кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов'язання (порядок і строки виконання зобов'язання).

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити проценти. Тобто, зобов'язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним, а зобов'язання зі сплати комісій та пені є додатковим до основного.

Позивач обов'язки за умовами договору виконав, надавши кредитні кошти відповідачеві. Останній зобов'язався за договором повертати кредит з процентами періодичними платежами.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У зв'язку з невиконанням відповідачем кредитних зобов'язань, позивач звернувся в суд із заявою про стягнення заборгованості за кредитом та Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 08.05.2012 року, було задоволено позовні вимоги позивача та з ОСОБА_2 стягнуто заборгованість за кредитним договором №КGXRRX08320462 від 20 лютого 2007 року в розмірі 36717 (тридцять шість тисяч сімсот сімнадцять) грн. 41 коп. (а.с. 6-7). Зі змісту даного рішення вбачається, що з ОСОБА_1 було стягнуто заборгованість за кредитом станом на 16.12.2011 року, 2702.40 грн. - заборгованість за кредитом; 13854.34 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 2268.72 грн. - заборгованість за комісією, 15667.31 грн. пені. Тобто, позивач пред'явив до відповідача вимогу згідно з ч.1 ст. 1050 ЦК України про повернення достроково всієї суми заборгованості (тіло кредиту, нараховані відсотки, комісія, пеня), яка існувала на момент звернення із заявою про видачу судового наказу.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом ст.. 526 ЦК України, ч.1 ст. 530, ст. 610 та ч.1 ст. 612 ЦК України для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 та ч.1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абз. 2 ч.1 ст. 1048 ЦК України, про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті).

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання, зокрема боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням, така правова позиція щодо строку договору, строку виконання зобов'язання, терміну виконання зобов'язання, нарахування та стягнення процентів (пені, комісії) від суми позики (кредиту) після спливу строку кредитування, викладена у постанові ОСОБА_3 Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18).

Отже, зазначена правова позиція вказує, що банк має право нараховувати відсотки за кредитним договором лише у межах строку на який відповідний кредит було надано. Після настанням терміну повернення кредиту в повному обсязі кредитор втрачає право нараховувати відсотки, та набуває право здійснювати нарахування згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України (інфляційні нарахування та 3% річних).

Оскільки, позивач в 2012 році пред'явив до відповідача вимогу згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України, то з цього моменту він втратив право нараховувати передбачені договором проценти, комісію та пеню за кредитом.

Враховую вищезазначене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв'язку з відмовою у задоволенні позову не підлягають стягненню на користь позивача понесені ним витрати зі сплати судового збору.

На підставі ст. ст. 251, 252, 526, 530, 599, 610, ст. 612, 631, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України та керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263 - 265, 268, 280 - 282 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №KGXRRX08320462 від 20.02.2007 року.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його підписання.

Учасники справи, яким рішення суду не було вручено в день підписання, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий: О. А. Гарбуз