Постанова

Іменем України

02 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 337/1411/16-ц

провадження № 61-5404св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М.,

суддів: Калараша А. А. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю.,

Петрова Є. В., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Запорізькій області,

відповідачі: ОСОБА_1 , приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Запорізькій області на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 07 червня 2016 року у складі судді Бондаренко І. В., та на ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 08 листопада 2016 року у складі колегії суддів:

Гончар М. С., Кухаря С. В., Осоцького І. І.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2016 року управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Запорізькій області (далі - Фонд) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просило стягнути суму вартості відновлювального ремонту легкового автомобіля марки ЗАЗ 110377, державний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_7 , 2007 року випуску, в розмірі 65 515,21 грн, а також суму сплаченого при поданні позову судового збору.

Позовна заява мотивована тим, що 24 грудня 2010 року відповідно до вимог Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року № 999 Фонд передав автомобіль М1 ЗAЗ 110377-40, номер кузова НОМЕР_3 , номер двигуна НОМЕР_4 , інваліду ОСОБА_2

26 лютого 2014 року о 18:00 годині ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Hunday Accent», державний номер НОМЕР_5 , на вулиці Хортицьке шосе в м. Запоріжжі, при виїзді на дорогу з автостоянки, при початку руху не впевнилася в безпеці та не надала перевагу в русі іншому автомобілю, внаслідок чого скоїла зіткнення з автомобілем ЗАЗ 110377, державний номер НОМЕР_1 , водієм якого був ОСОБА_3 , чим порушила вимоги пунктів

10.1, 10.2 ПДР України. Внаслідок зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 11 березня

2014 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності та застосовано стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до висновку № 53 експертного автотоварознавчого дослідження по встановленню технічного стану колісного транспортного засобу марки

ЗАЗ 110377, реєстраційний номер НОМЕР_1 від 12 лютого 2016 року експертна риночна вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля складає 65 515,21 грн.

Посилаючись на положення статей 1166, 1187, 1192 ЦК України, Фонд просив позовні вимоги задовольнити.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Хортицького районного суд м. Запоріжжя від 05 травня 2016 року до участі у справі залучено в якості співвідповідача приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна» (далі - ПрАТ «СК «Провідна»).

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 07 червня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження того, які саме пошкодження отримав автомобіль внаслідок дій ОСОБА_1 Висновок автотоварознавчого дослідження не містить відомостей саме про вартість майнової шкоди, завданої діями відповідача. Крім того, вказане дослідження проводилося 12 лютого 2016 року, тобто через два роки після ДТП, а тому не є належним доказом того, що технічний стан автомобіля є наслідком дорожньої пригоди, що сталася з вини

ОСОБА_1 .

Крім того, суд першої інстанції вказав, що управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Запорізькій області не зверталося до ПрАТ «СК «Провідна» щодо виплати страхового відшкодування за фактом ДТП та не довело, які саме права порушено діями страхової компанії.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 08 листопада 2016 року апеляційну скаргу управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Запорізькій області відхилено.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 07 червня 2016 року залишено без змін.

Погоджуючись із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд вважав, що вартість відновлюваного ремонту автомобіля не є тотожним поняттям шкоді, пов`язаній із фізичним знищенням транспортного засобу, передбаченій статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власника наземних транспортних засобів».

Суд апеляційної інстанції неодноразово усно та письмово роз`яснював Фонду та іншим учасникам справи їх право заявити клопотання про призначення судової експертизи для визначення розміру шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Крім того, апеляційний суд роз`яснив Фонду його право на звернення до суду з позовом у разі зміни його підстав або предмету.

Короткий зміст вимог та доводів, наведених у касаційній скарзі

25 листопада 2016 року управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Запорізькій області засобами поштового зв?язку подало касаційну скаргу, яка підписана представником Кузнецовою І. В., у якій просить скасувати рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя

від 07 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області

від 08 листопада 2016 року й ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. При цьому посилається на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не дослідили всі докази та обставини, що мають значення для справи, зокрема, не звернули увагу на «Заключение № 53 экспертного автотовароведческого исследования по определению технического состояния колесного транспортного средства марки ЗАЗ 110377, регистрационный номер НОМЕР_1 » від 12 лютого 2016 року, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 65 515,21 грн.

Вважає, що факт спричинення ОСОБА_1 майнової шкоди управлінню виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Запорізькій області у зазначеному розмірі доведено в повному обсязі.

Доводи інших учасників справи

30 грудня 2016 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала заперечення, підписане представником ОСОБА_4., у якому просить касаційну скаргу відхилити, а оскаржувані рішення залишити без змін.

Заперечення обґрунтоване законністю висновків оскаржуваних судових рішень, оскільки наданий позивачем висновок мав на меті визначення технічного стану автомобіля, а не розміру збитків, завданих у результаті ДТП, а тому не може вважатися належним та допустимим доказом.

Короткий зміст ухвал суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 грудня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 квітня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Справу № 337/1411/16-ц передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 11 вересня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позиція Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати касаційного цивільного суду

Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, викладені в запереченні, Верховний Суд зробив висновок, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Короткий зміст встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин справи

Згідно з актом приймання-передачі транспортного засобу від 24 листопада

2010 року управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Запорізькій області відповідно до положень статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» забезпечило інваліда ОСОБА_2 автомобілем та передало йому автомобіль ЗАЗ 110377 р.н. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_3 , номер двигуна НОМЕР_4 (а.с.9).

24 лютого 2014 року о 18:00 годині ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Hunday Accent» р.н. НОМЕР_5 на вул. Хортицьке шосе в м. Запоріжжі, не впевнилась у безпеці та не надала перевагу у русі автомобілю ЗАЗ 110377 р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 , чим порушила вимоги пунктів 10.1,10.2 ПДР України та скоїла зіткнення зі вказаним автомобілем.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ПрАТ «СК «Провідна» згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів

№ 4113831.

Постановою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 11 березня

2014 року ОСОБА_1 за фактом даної ДТП визнана винною та притягнуту до адміністративної відповідальності за статтею 124 КпАП України (а.с.10).

Згідно з довідкою ДАІ внаслідок ДТП 26 лютого 2014 року автомобіль

ЗАЗ 110377 р.н. НОМЕР_1 отримав ушкодження кришки капоту, решітки радіатору, переднього бамперу, лівої передньої фари, лівого переднього крила, лівої передньої двері, правої задньої двері(а.с.12).

Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню технічного стану автомобіля ЗАЗ 110377 р.н. НОМЕР_6 від 12 лютого 2016 року в якості вихідних даних експерт досліджував сам автомобіль та свідоцтво про його реєстрацію, ремонт вказаного автомобіля технічно недоцільний. Вартість відновлюваного ремонту становить

65 515,21 грн, що перевищує ринкову вартість автомобіля 51 120,00 грн. Згідно з висновком експерта, вказаний автомобіль підлягає списанню. (а.с.14-15).

Висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду за результатом розгляду касаційної скарги та застосовані норми права

Згідно із частиною першою статті 1166 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) майнова шкода відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Статтею 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахування зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди здійснюється у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Право на залишки транспортного засобу отримує страховик чи моторне транспортне страхове бюро.

Отже, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Судами встановлено, що згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню технічного стану автомобіля ЗАЗ 110377 р. н.

НОМЕР_6 від 12 лютого 2016 року ремонт вказаного автомобіля технічно недоцільний, вартість відновлюваного ремонту становить

65 515,21 грн, що перевищує ринкову вартість автомобіля 51 120,00 грн. Експертом зроблено висновок про те, що вказаний автомобіль підлягає списанню.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження того, які саме пошкодження отримав автомобіль внаслідок дій ОСОБА_1 Висновок автотоварознавчого дослідження не містить відомостей саме про вартість майнової шкоди, завданої діями відповідача. Крім того, вказане дослідження проводилося 12 лютого 2012 року, тобто через два роки після ДТП, а тому не є належним доказом того, що технічний стан автомобіля є наслідком дорожньої пригоди, що сталася з вини

ОСОБА_1

Встановлено, що суд апеляційної інстанції в силу положень чатсини четвертої статті 10 ЦПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, неодноразово роз`яснював сторонам право на звернення із клопотанням про проведення судової автотехнічної експертизи, проте таке право позивачем не реалізовано.

З урахуванням зазначеного та відсутністю висновку судової автотехнічної експертизи по визначенню різниці між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог Фонду.

Крім того, з матеріалів справи не вбачається, чи визнав Фонд належний йому автомобіль фізично знищеним та чи згодний він був передати страховій компанії залишки транспортного засобу.

У пункті 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Частиною третьою статті 10 ЦПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги про те, що суди не надали належної правової оцінки висновку експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню технічного стану автомобіля ЗАЗ 110377 р.н. НОМЕР_6 від 12 лютого 2016 року.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що автотоварознавче дослідження по визначенню технічного стану автомобіля ЗАЗ 110377 р.н. НОМЕР_6 було проведено лише 12 лютого 2016 року, в той час як дорожньо-транспортна пригода сталася 26 лютого 2014 року (тобто, майже, ніж через два роки). Матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження того, що вказаний транспортний засіб із моменту аварії не був в експлуатації, умови зберігання протягом двох років не погіршили його стан, а отже, не доведено, що технічний стан автомобіля, встановлений висновком експерта, знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку з діями ОСОБА_1 .

Крім того, метою проведення автотоварознавчого дослідження було визначення технічного стану автомобіля станом на 12 лютого 2016 року, а не визначення різниці між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди.

Доводи касаційної скарги про обґрунтованість позовних вимог у частині стягнення суми вартості відновлювального ремонту легкового автомобіля є безпідставними, оскільки порядок відшкодування шкоди у спірних правовідносинах передбачений положеннями статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Таким чином, позивач не довів належними і допустимими доказами тих обставин, на які посилалася, як на підставу своїх вимог.

Враховуючи викладене, суди першої та апеляційної інстанцій зробили обґрунтований висновок про відмову в задоволенні позовних вимог. При цьому судами дана належна правова оцінка доказам технічного стану пошкодженого автомобіля і встановлено, що висновок експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню технічного стану автомобіля ЗАЗ 110377 р.н. НОМЕР_6 від 12 лютого 2016 року не свідчить про визначення розміру шкоди в порядку, встановленому законом.

Верховним Судом враховано, що під час розгляду справи суд роз`яснював сторонам право на звернення із клопотанням про проведення судової автотехнічної експертизи, проте таке право позивачем не реалізовано.

Доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність ухвалених судових рішень не впливають, а направлені виключно на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт

1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE,

№ 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 07 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 08 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. М. Сімоненко

Судді:

А. А. Калараш

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

С. П. Штелик