КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа 357/4923/18 Головуючий у 1-й інст. - Дубановська І.Д.
Апеляційне провадження №22-ц/824/2050/2019 Доповідач - Рубан С.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Іванченко М.М.

при секретарі Клець О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Литвиненко Олени Леонідівни на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 жовтня 2018 року, ухвалене у складі судді Дубановської І.Д. у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

У травні 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулось з позовом до ОСОБА_2, в якому просить стягнути заборгованість за кредитним договором № б/н від 26.05.2011 року в розмірі 73 916,39 грн. та судові витрати у справі.

Посилається на те, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № б/н від 26.05.2011 року, який складається із анкети-заяви, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та Тарифів банку, які викладені на банківському сайті. За умовами вказаного договору ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 6 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ОСОБА_2 отримавши кошти від банку, не виконав умови договору щодо їх повернення, внаслідок чого утворилась заборгованість, що складається із: заборгованості за кредитом 2 711,20 грн.; заборгованості за відсотками за користування кредитом 64 009,05 грн.; заборгованості за пенею 3 200,12 грн., а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина) та 3 496,02 грн. штраф (процентна складова).

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 жовтня 2018 року позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Литвиненко Олена Леонідівна подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Посилається на те, що з моменту підписання відповідачем Заяви між Банком та клієнтом був укладений кредитний договір в порядку ч.1 ст.634 ЦК України шляхом приєднання клієнта до запропонованого банком договору (умов кредитування). Відсутність підпису відповідача в Умовах, при наявності його письмового свідчення про те, що він ознайомлений у письмовому вигляді та згідний з Умовами та Тарифами, що Заява разом з Умовами та Тарифами складають договір про надання банківських послуг не є підставою вважати, що Умови укладені поза межами кредитного договору та є не допустимими доказами. Відповідач після отримання картки здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, отримував кредитні кошти з власної ініціативи. Активація боржником картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору на визначених ними Умовах про надання та обслуговування платіжних карток. Факт отримання кредитної картки «Універсальна» було зафіксовано фотографуванням за допомогою Web - камери. АТ КБ «Приватбанк» виконав умови договору та у виписці по рахунку проінформував відповідача про зміну відсотків по кредиту. Натомість відповідач не звертався до банку із письмовими заявами про розірвання кредитного договору, а продовжував робити зняття та погашення коштів, а отже відповідач прийняв нові Тарифи та погодився з їх зміною. Суд не перевірив розрахунок заборгованості та доводи банку про те, що позичальник користувався грошовими коштами, виконував умови кредитного договору, частково сплачуючи заборгованість за договором, у тому числі відсотки, пеню та комісію (погашення відображені у розрахунку заборгованості в графі «Сума погашення за наданим кредитом», а отже визнав свої зобов'язання за угодою та розміри встановлених обов'язкових платежів.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених в апеляційній скарзі.

Інші учасники процесу відзиву на апеляційну скаргу не надали, в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

У травні 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулось з позовом до ОСОБА_2, в якому просить стягнути заборгованість за кредитним договором № б/н від 26.05.2011 року в розмірі 73 916,39 грн. та судові витрати у справі.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів отримання відповідачем грошових коштів за кредитним договором. Розрахунок заборгованості не відноситься до первинних документів, які підтверджують надання позичальнику коштівта не може бути беззаперечним доказом наявності заборгованості за кредитним договором. Наданий позивачем розрахунок заборгованості, разом із іншими доказами у справі свідчить про те, що він не відповідає умовам укладеного сторонами кредитного договору, оскільки за Умовами кредитування за користування кредиткою «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» сторонами погоджена відсоткова ставка 36 % річних тоді, як за розрахунком заборгованості, починаючи із 01.01.2013 року по 31.08.2014 року банк нараховує відповідачу відсотки в розмірі 30 % річних, із 01.09.2014 року по 31.03.2015 року34,8 % річних, а із 01.04.2015 року до 28.02.2018 року 43,2 % річних.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 26.05.2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір, умови якого зафіксовані в анкеті-заяві та умовах кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» по договору SAMDN9086.

Згідно Умов кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» по договору SAMDN9086 від 26.05.2011 року сторони погодили, що базова ставка в місяць, що нараховується на залишок заборгованості становить 3,0 %, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, в разі несвоєчасного погашення кредиту та/або процентів нараховується пеня: пеня = пеня (1) + пеня (2), де: пеня (1) = (базова процентна ставка за договором) / 30 нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня (2) = 1 % від заборгованості, але не менше 30 грн. на місяць, нараховується один раз на місяць, при наявності прострочення за кредитом або відсотками 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму понад 50 грн.

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н від 26.05.2011 року, укладеного між Приватбанком та клієнтом ОСОБА_2, станом на 28.02.2018 року банком нараховано ОСОБА_2 заборгованість, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 2 711,20 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 64 009,05 грн., заборгованості за пенею 3 200,12 грн., а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина) та 3 496,02 грн. штраф (процентна складова).

У зв'язку із несплатою нарахованої заборгованості, банк звернувся до суду із позовом про її стягнення.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Кредитний договір укладається в письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).

Судом встановлено, що Умови та правила надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою затверджені наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року, на які позивач посилається, як на частину укладеного між ним та відповідачем кредитного договору не містять підпису боржника ОСОБА_2

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які підтверджують те, що Умови на які посилається банк є складовою укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяву.

При вирішенні спору суд виходив із умов договору, що викладені в анкеті-заяві та умовах кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» по договору SAMDN9086 від 26.05.2011 року.

Згідно Умов кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» по договору SAMDN9086 від 26.05.2011 року сторони погодили, що базова ставка в місяць, що нараховується на залишок заборгованості становить 3,0 %, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним.

Положень щодо зміни відсоткової ставки анкета-заява та Умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» по договору SAMDN9086 від 26.05.2011 року не містять.

Згідно ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

З аналізу ч. 1 ст. 1050 ЦК України з урахуванням ст.ст. 526, 530 ЦК України, вбачається, що в спорах про стягнення заборгованості за кредитним договором банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» (висновок щодо застосування норм права викладений в постанові Верховного Суду від 14.03.2018 року, справа № 654/4006/14-ц).

Згідно ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пп. «б» п. 4.4 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 року № 254 залежно від виду операції та типу контрагентів первинні документи банку (паперові та електронні) класифікують за такими ознаками: за змістом: касові; меморіальні (для здійснення безготівкових розрахунків із банками, клієнтами, списання коштів з рахунків та внутрішньобанківських операцій).

Згідно п. 4.5 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку Українивід 18.06.2003 року № 254 касовими документами оформляються операції з готівкою. Вони поділяються на прибуткові та видаткові. Касові документи оформляються відповідно до вимог, визначених нормативно-правовими актамиНаціонального банку з організації касової роботи в банках України.

Відповідно до п. 4.6 Положення про організацію операційної діяльності вбанках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 року № 254 меморіальні документи застосовуються банками для здійснення і відображення в обліку операцій банку і його клієнтів за безготівковими розрахунками відповідно до нормативно-правових актівНаціонального банку. До меморіальних документів (паперових або електронних), що використовуються для безготівкових розрахунків, належать такі розрахункові документи: меморіальні ордери; платіжні доручення; платіжні вимоги-доручення; платіжні вимоги; розрахункові чеки; інші документи (інші платіжні інструменти, що визначаються нормативно-правовими актами Національного банку).

Згідно п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов правильного висновку, що розрахунок заборгованості не відноситься до первинних документів, які підтверджують надання позичальнику коштів,має лише інформаційний характер, який відображає операції здійснені за рахунком,тому не може бути беззаперечним доказом наявності заборгованості за кредитним договором та має бути оцінений в сукупності з іншими доказами по справі.

Аналіз наданого позивачем розрахунку заборгованості, разом із іншими доказами у справі свідчить про те, що він не відповідає умовам укладеного сторонами кредитного договору, адже за Умовами кредитування за користування кредиткою «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» сторонами погоджена відсоткова ставка 36 % річних тоді, як за розрахунком заборгованості, починаючи із 01.01.2013 року по 31.08.2014 року банк нараховує відповідачу відсотки в розмірі 30 % річних, із 01.09.2014 року по 31.03.2015 року 34,8 % річних, а із 01.04.2015 року до 28.02.2018 року 43,2 % річних.

Інших доказів, які підтверджують отримання відповідачем грошових коштів за кредитним договором, матеріали справи не містять.

Враховуючи вищевказане, суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у зв'язку з їх недоведеністю.

За змістом ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Позивач стверджує, що між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання заяви позичальника, в якій вказано, що вона разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг складає між сторонами договір про надання банківських послуг.

Колегія суддів звертає увагу, що вказані Умови не містять підпису відповідача. Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме з ними погодився відповідач при підписанні заяви на отримання кредиту. Вказані Умови та Правила не містять дату коли вони були складені, а також в них відсутні підписи про те, що відповідач ознайомлений саме з цими Умовами.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що факт отримання картки було зафіксовано фотографуванням ОСОБА_2 за допомогою WEB - камери, про що свідчить фото клієнта з Єдиної клієнтської бази, оскільки відповідних доказів матеріали справи не містять.

Колегія суддів оцінює критично твердження позивача, що активація відповідачем картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору на визначених ними Умовах про надання та обслуговування платіжних карток, оскільки вказані обставини не є належними доказами в розумінні статей 77-78 ЦПК України на підтвердження факту укладення сторонами кредитного договору.

До апеляційної скарги представник позивача надав виписку по кредитному рахунку відповідача. Як вбачається з матеріалів справи, вказана виписка представником позивача не була надана до суду першої інстанції, а позивач не просив апеляційний суд прийняти виписку як новий доказ.

Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.ч.1,2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

За умовами ч.ч.1,2,3 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Оскільки доказів неможливості подання виписки по кредитному рахунку відповідача до суду першої інстанції позивачем не було надано, клопотання про приєднання нового доказу позивачем не заявлено, апеляційний суд не приймає до уваги приєднану до апеляційної скарги виписку по картковому рахунку.

Враховуючи, що позивачем не надано доказів відповідно до приписів статей 77-78 ЦПК України в обгрунтування заявлених позовних вимог, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог у зв'язку з їх недоведеністю.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Литвиненко Олени Леонідівни - залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 22 березня 2019 року.

Головуючий Рубан С.М.

Судді Желепа О.В.

Іванченко М.М.