Справа № 408/9209/18-ц
Провадження № 22-ц/810/683/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2019 року, жовтня місяця, 09-го дня, Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ головуючого Яреська А.В. (судді - доповідача), суддів: Дронської І.О., Єрмакова Ю.В., за участю секретаря судового засідання Вовчанської С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» на рішення Біловодського районного Луганської області від 21 травня 2019 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2018 року позивач звернувся із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначили, що між позивачем та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 79/2012-Р від 27 березня 2012 року відповідно до умов якого банк зобов`язався надати відповідачеві грошові кошти, а відповідач зобов`язався повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, передбачені кредитним договором. Умовами кредитного договору передбачені наступні істоті умови кредитування: сума кредиту - 144 900, 00 грн.; процентна ставка за користування кредитом 17, 6 % річних. За користування кредитними коштами, що не повернуті у терміни, передбачені договором процента ставка встановлюється в розмірі 22, 6 % річних. В якості забезпечення зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 79/2012-Р/П від 27 березня 2012 року, за умовами пункту 1.1 якого відповідач зобов`язався в повному обсязі нести солідарну відповідальність перед банком за виконання у повному обсязі позичальником зобов`язань по кредитному договору. Банк виконав свої договірні зобов`язання за кредитним договором. Відповідач не виконав належним чином зобов`язання за кредитним договором та не повернув кредитні кошти у визначений кредитним договором строк, у зв`язку з чим станом на 26 вересня 2018 року відповідачем не сплачено: нараховані та не сплачені проценти за користування кредитом за період з 01.07.2014 року по 30.04.2015 року - 12 366, 96 грн.; заборгованість за кредитом - 83 459, 60 грн., загальна заборгованість складає 95 826, 56 грн. Просили суд стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 95 826, 56 грн. Вирішити питання по судовим витратам.

Рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 21 травня 2019 року позов Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» задоволено частково. Суд вирішив стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № 79/2012-Р від 27.03.2012 року, яка утворилась за період з грудня 2015 року по 26.03.2017р. у сумі 55607,86 грн., яка складається із: - боргу за кредитом в розмірі - 55 607,86 грн. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № 79/2012-Р від 27.03.2012 року, строк сплати якої настав за період до листопада 2015 року у сумі 40218,70 грн., яка складається із: - боргу за кредитом в розмірі - 27 851,74 грн.; - відсотків за користування кредитом - 12366,96 грн. В частині позовних вимог до ОСОБА_2 щодо стягнення заборгованості за кредитним договором строк сплати якої настав до 11 жовтня 2015 року - відмовити за необґрунтованістю. Вирішено питання по судовим витратам.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції банк звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив суд рішення Біловодського районного суду Луганської області від 21 травня 2019 року в частині відмови позивачу в задоволенні вимог до ОСОБА_2 щодо стягнення заборгованості за кредитним договором строк сплати якої настав до 11 жовтня 2015 року скасувати, та ухвалити по справі нове рішення вимоги про стягнення із ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором строк сплати якої настав до 11 жовтня 2015 року задовольнити в повному обсязі. Вирішити питання по судовим витратам.

В судове засідання представник Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк», належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, не з`явився.

Відповідачі про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у визначеному законом порядку, який передбачено ст. 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції». Наведене відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Вказаним вимогам рішення суду в оскаржуваній частині не відповідає. Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 27.03.2012р. було укладено Кредитний договір № 79/2012-Р, за яким відповідач отримав грошові кошти у загальній сумі 144 900,00 грн. під 17,6 % річних, а за користування кредитними коштами, що не повернуті у терміни, передбачені - 22,6% річних, з кінцевим строком погашення до 26 березня 2017 року включно. Відповідно до п. 3.1 Договору відповідач зобов`язувався погашати отриманий кредит у відповідності з графіком, встановленим у Додатку 2 до цього Договору та сплачувати проценти за користування кредитними коштами шляхом сплати рівних один одному платежів у розмірі 3687,00 гривень щомісячно - з 1-ого (першого) по 10-е число кожного місяця. Розрахунок заборгованості за договором № 79/2012-Р свідчить, що станом на 26.09.2018 р. у відповідача ОСОБА_1 перед позивачем була наявна заборгованість на загальну суму 95 826,56 грн., яка складається із: - заборгованості за кредитом в розмірі - 83 459,60 грн.; - нарахованих та несплачених процентів за користування кредитом за період з 01.07.2014р. по 30.04.2015р. - 12 366,56 грн. Наявність простроченої заборгованості перед позивачем свідчить про неналежне виконання відповідачем ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором, тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі. Судом встановлено, що того ж дня, коли було укладено кредитний договір з ОСОБА_1 , між Банком, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 79/2012-Р /п згідно якого поручитель ОСОБА_2 зобов`язувалась солідарно відповідати перед Банком у повному обсязі за невиконання усіх зобов`язань позичальником за кредитним договором № 79/2012-Р від 27 березня 2012 року, зокрема, за повернення кредиту у розмірі 144900,00 грн., та сплати процентів за користування кредитом та інших платежів зазначених у договорі.

Згідно з пунктом 5.2. договору поруки порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язання Позичальника за кредитним договором не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк виконання не зазначений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо Кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення цього Договору. Отже, сторони у договорі поруки встановили строк дії поруки - три роки від дня настання строку виконання зобов`язання.

Пунктом 3.1 кредитного договору №79/2012-Р від 27.03.2012 року встановлено, що погашення кредиту повинно відбуватись щомісячно шляхом сплати рівних один одному платежів у розмірі 3687,00 гривень щомісячно - з 1-ого (першого) по 10-е число кожного місяця з останнім строком погашення 26 березня 2017 року. Тобто, сторони встановили не лише строк дії договору, а й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних ануїтетних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що до грудня 2014 року відповідач не мав прострочення погашення кредиту. Віднесення заборгованості на прострочену відбулось 11.12.2014, таким чином, перебіг строку звернення позивача до поручителя з вимогою про стягнення заборгованості за кредитом обраховується з 11 грудня 2014, відповідно подовжений договором трирічний строк дії поруки по кредиту сплинув 11.12.2017 року. До серпня 2014 року відповідач не мав прострочення по процентам, остання дата нарахування процентів 30.04.2015р. перебіг строку звернення позивача до поручителя з вимогою про стягнення процентів почався з 11 серпня 2014 року. Відповідно подовжений договором трирічний строк дії поруки по процентах сплинув 11.08.2017 року.

З позовом банк звернувся до суду 25 жовтня 2018 року, що підтверджується штампом на поштовому конверті. Отже, з вимогою про стягнення заборгованості за кредитом що виникла за період з грудня 2014 по вересень 2015 року позивач звернувся до суду після спливу вказаного у п.5.2. договору строку дії поруки, а стосовно вимоги стягнення заборгованості за процентами - за весь період, оскільки останнє нарахування відбулось 30.04.2015 то строк пред`явлення вимоги до поручителя щодо останнього платежу по процентах сплинув 10.05.2018 року.

У разі пред`явлення банком вимог до поручителя після спливу строку її дії з вимогою щодо відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов`язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором. Разом з тим правовідносини з поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу строку дії поруки з моменту виникнення права вимоги за договором поруки. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в справі за № 6-272 цс16.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що вимоги позивача, щодо стягнення з ОСОБА_2 суми заборгованості за договором поруки підлягають задоволенню лише в межах трирічного строку пред`явлення вимоги встановленої п.5.2 договору поруки. Враховуючи, що строком погашення чергового платежу є десяте число місяця наступного за звітним, то задоволенню підлягають вимоги позивача, щодо стягнення з другого відповідача заборгованості зі сплати простроченого боргу за яким виникнув обов`язок до сплати починаючи з 01.11.2015 року, а саме: сума простроченого боргу - 55607,86 грн. (83459,60-27851,74 = 55607,86). Саме така сума заборгованості підлягає стягненню з ОСОБА_2 в порядку солідарного стягнення, як з боржника та поручителя.

Заборгованість зі сплати простроченої суми кредиту в розмірі 27851,74 грн. строк сплати якої настав до 11.10.2015 року стягненню з ОСОБА_2 не підлягає.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують. Так, статтею 554 ЦК України є передбачено що, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Законом не виключена можливість укладення договору поруки за участі трьох суб`єктів - кредитора, поручителя і боржника, що і було зроблено у даному випадку - договір укладено за участю ПАТ АБ «Укргазбанк» як Кредитора, ОСОБА_2 як поручителя та ОСОБА_1 як позичальника. Пунктами 1.1 та 1.2 Договору поруки передбачено, що поручитель поручається перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору та несе солідарну відповідальність за порушення виконання зобов`язань по кредитному договору. За змістом пунктів 5.1 та 5.2 Договору поруки договір набуває юридичної сили з моменту підписання і діє до припинення забезпеченого ним зобов`язання позичальника за кредитним договором.

Також договором передбачено, що порука припиняється, якщо кредитор протяг ом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором не пред`явить вимоги до поручителя.

Якщо строк виконання зобов`язання не зазначений або визначений моментом вимог то відповідальність поручителя перед кредитором припиняється після закінчення одного року з дня укладання цього договору.

За змістом частини 4 статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Порука це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором не пред`явить вимоги до поручителя свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом строку, встановленого договором поруки не пред`явить вимоги до поручителя.

У частині четвертій статті 559 ЦК України передбачено три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Аналізуючи положення частини 4 статті 559 ЦК України апеляційний суд приходить до висновку, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, якщо кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Як зазначено вище, пунктами 5.1, 5.2 договору поруки, визначено, що порука діє до припинення забезпеченого ним зобов`язання позичальника за кредитним договором. Порука також припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк виконання зобов`язання не зазначений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення цього договору. Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що банк не пропустив строк пред`явлення вимоги до поручителя, оскільки звернувся до суду з даним позовом 25 жовтня 2018 року, тобто в межах строку дії поруки. Також колегія суддів погоджується і з висновком суду про те, що оскільки за умовами кредитного договору передбачені окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу частинами (щомісячними платежами) та встановлено самостійну відповідальність останнього за невиконання цього обов`язку, то порука ОСОБА_2 припиняється щодо заборгованості по кожному черговому платежу, який виник більше як за три роки до звернення кредитора із даним позовом. Такий висновок суду відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України 29.06.2016 року за результатами розгляду справи № 6-272цс16, зокрема, Верховний Суд прийшов до висновку: якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Довід апеляційної скарги про те, що оскільки зобов`язання позичальника за кредитним договором не виконано, то станом на момент звернення до суду із позовом, зобов`язання поручителя за Договором поруки з урахуванням умов пунктів 5.1 та 5.2 Договору поруки, продовжують існувати, є помилковим з огляду на наведений аналіз закону та умов договору поруки у їх сукупності, а умова договору поруки (пункт 5.1) про його дію до припинення забезпеченого договором поруки зобов`язання позичальника за кредитним договором (повного виконання зобов`язань за кредитним договором) не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, на що неодноразово звертав увагу Верховний Суд України, так само як і Верховний суд, зокрема в Постанові ВС у справі № 490/5224/14-ц. Судом правильно визначено суму і період, за який слід солідарно стягнути з відповідачів дану суму заборгованості.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги щодо стягнення всієї суми заборгованості в солідарному порядку з обох відповідачів (боржника та поручителя) є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» залишити без задоволення.

Рішення Біловодського районного суду Луганської області від 21 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 11 жовтня 2019 року.

Головуючий

Судді