28.02.2019 Справа №607/5816/18
ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2019 року м.Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

- головуючої судді Черніцької І.М.

- при секретарі судового засідання Бойко І.І.

з участю: позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,

адвокатів ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, встановлення графіку зустрічей та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1, третя особа - Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про встановлення графіку зустрічей батька з дитиною та зобовязання не чинити перешкод у видачі дозволів,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, встановлення графіку зустрічей.

В обґрунтування вимог позивач вказує, що 02 червня 2011 року він зареєстрував шлюб із відповідачем, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 січня 2013 року. 28 квітня 2011 року, до реєстрації шлюбу, у них народився син ОСОБА_6. Після розірвання шлюбу син залишився проживати разом із відповідачем. З 2017 року з боку відповідача почали здійснюватися перешкоди щодо його участі у вихованні сина ОСОБА_6. Так, з листопада 2017 року відповідач повністю заборонила йому зустрічатись із сином, спілкуватись, у тому числі в телефонному режимі. Вказаними діями відповідач порушує його право на участь у вихованні та спілкуванні з сином.

Посилаючись на наведене, просить задовольнити позов, зобовязавши ОСОБА_2 не чинити йому перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні, в тому числі по телефону, з сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та встановити наступний графік зустрічей з дитиною:

- кожну першу та третю суботу або неділю місяця з 12.00 год. по 20.00 год.;

- кожні зимові та літні канікули дитини до чотирнадцяти діб для відпочинку та оздоровлення дитини на території України;

- кожен день народження дитини 28 квітня кожного року до досягнення дитиною повноліття з 12.00 год. по 20.00 год.

11 червня 2018 року ОСОБА_2 подала зустрічний позов про встановлення графіку зустрічей батька із сином ОСОБА_6 та зобовязання не чинити перешкод у здійснені дій.

В обгрунтування вимог ОСОБА_2 вказує, що 28 квітня 2011 року у них народився син ОСОБА_6. Після розірвання шлюбу 15 січня 2013 року син залишився проживати разом із нею в м.Тернополі. Вона з позивачем завжди проживали окремо. Весь період вагітності вона перебувала у м.Тернополі, а відповідач проживав у м.Києві. Після народження сина нічого не змінилось, відповідач інколи відвідував їх із сином, будь-яких коштів не надавав. ОСОБА_1 не приймає будь -якої участі у вихованні та утриманні сина. 17 лютого 2018 року вона вдруге зареєструвала шлюбу. Її теперішній чоловік фактично виконує всі обовязки позивача, виховує, піклується та утримує сина ОСОБА_6. Будь-яких перешкод позивачу у спілкуванні з сином вона не чинить.

Посилаючись на наведене, з врахуванням інтересів дитини та матері, просила встановити наступний графік зустрічей батька з сином:

-кожну другу і третю неділю місяця з 10.00 год. по 16.00 год. з врахуванням поточних планів проведення дитиною часу, в присутності матері;

-протягом зимових та літніх канікул до семи діб в країні проживання дитини для відпочинку і оздоровлення дитини, з обовязковим повідомленням місця перебування;

-кожен день народження дитини до досягнення 16-ти річного віку в рамках святкування у колі сімї та друзів;

-у випадку не можливості скористатись правом на зустріч згідно графіку повідомляти про це в обовязковому порядку матір ОСОБА_2 у належний спосіб.

Крім того, просила зобовязати ОСОБА_1 не чинити їй перешкод у видачі усіх необхідних дозволів, які стосуються дитини, у тому числі на виїзд дитини за кордон.

22 червня 2018 року ОСОБА_1 подав відзив на зустрічний позов. Вказав, що за час шлюбу із відповідачем, під час її вагітності та після народження сина ОСОБА_6 він постійно утримував сина та колишню дружину, яка ніколи не працювала. Раніше, він неодноразово пропонував відповідачу переїхати з сином у м. Київ, однак остання не погоджувалась.Його повноцінна участь у вихованні та розвитку сина буде позитивно сприяти для сина. ОСОБА_6 минуло сім років, а тому присутність матері при їх зустрічах є безпідставною. Крім того, раніше він вже проводив із сином відпочинок та оздоровлення, без присутності матері. Щодо зимових та літніх канікул тривалістю сім днів заперечив, оскільки він проживає у м.Києві, а тому враховуючи час на дорогу повноцінний час відпочинку складатиме лише пять днів. Звернув увагу суду на те, що він ніколи не перешкоджав поїздкам сина за кордон.

Посилаючись на наведене, просив вимоги зустрічної позовної заяви задовольнити частково, з врахуванням його заперечень.

Ухвалою суду від 22 червня 2018 року матеріали справи направлено в орган опіки і піклування - Службу у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради для дачі висновку щодо участі батька у вихованні сина та встановлення графіку зустрічей батька з сином ОСОБА_6.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали, просили задовольнити. Заперечили проти задоволення зустрічного позову.

ОСОБА_1 суду пояснив, що тривалий час не спілкувався із сином, а тому не заперечує, щоб перші зустрічі із сином відбувались у присутності матері.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник адвокат ОСОБА_4 позовні вимоги не визнали, заперечили проти задоволення позову. Просили задовольнити зустрічний позов повністю. ОСОБА_2 просила встановити зустрічі батька із сином лише у її присутності.

Представник органу опіки та піклування в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце його був повідомлений належним чином. Попередньо подав заяву про слухання справи без їх участі, за наявними у справі документами. Повністю підтримують наданий ними висновок.

Судом встановлено, що 28 квітня 2011 року народився ОСОБА_7, що стверджується свідоцтвом про народження серії 1-ИД №138328 від 05 травня 2011 року, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис за №994. У графі батько в свідоцтві зазначено «Гаспарян Артур Анікович», у графі мати «Рудик Христина Михайлівна».

З 02 червня 2011 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 січня 2013 року.

20 лютого 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського міського відділу ГУНП в Тернопільській області із заявою про встановлення місцезнаходження неповнолітньої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Як вбачається з листа-відповіді Тернопільського відділу поліції ГУНП в Тернопільській області від 14 березня 2018 року за №Г-20, під час проведеної перевірки встановлено, що ОСОБА_7 разом із своєю матірю ОСОБА_2 проживають у задовільних умовах по вул. Кривоноса, 7/35 в м. Тернополі або по вул. Макаренка, 2/74 в м. Тернополі.

Як слідує з довідки про реєстрацію місця проживання особи, виданої відділом реєстрації проживання особи Тернопільської міської ради, ОСОБА_7 з 19 вересня 2016 року зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_3.

20 лютого 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради із заявою про встановлення графіку зустрічей з дитиною ОСОБА_7

З рішення комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 16 березня 2018 року за №80 встановлено, що комісія вирішила рекомендувати ОСОБА_1 звернутися до суду щодо усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_7

Позивач ОСОБА_1 звертався до відповідача ОСОБА_8 із листами-вимогами про усунення перешкод у спілкуванні з сином ОСОБА_7 та узгодження графіку зустрічей із сином, що підтверджується листами-вимогами від 20 лютого 2018 року та від 16 березня 2018 року.

З медичної довідки про проходження обовязкового попереднього та періодичного психіатричного оглядів серії 2ААЛ № 766132 від 06 квітня 2018 року встановлено, що ознак психічного захворювання у ОСОБА_1 не виявлено.

Відповідно до характеристики ОСОБА_1 наданої Національним координаційним Центром сприяння протидії корупції вбачається, що з грудня 2011 року позивача прийнято в члени даної Організації та на громадських засадах призначено заступником начальника Управління у Вишгородському району Київської області. За період перебування в Організації ОСОБА_1 зарекондував себе з позитивної сторони. Сумлінно ставиться до виконання доручень, будь-яких скарг на його дії не надходило.

Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 30 жовтня 2018 року за №800 затверджено висновок щодо усунення перешкод шляхом встановлення порядку участі ОСОБА_1 у вихованні дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідно до якого, рекомендовано батькові ОСОБА_1 брати участь у вихованні малолітнього сина ОСОБА_7 відповідно до наступного графіку побачень:

-перша та третя неділя місяця з 12:00 год. по 18:00 год.; Побачення повинні відбуватися на території міста Тернополя в місцях культурно-розважального характеру, призначених для повноцінного відпочинку дітей;

-14 днів влітку та 7 днів взимку під час канікул для оздоровлення та відпочинку батька з сином.

Рекомендовано батькові ОСОБА_1 не порушувати графік побачень, виконувати свої батьківські обовязки, приділяти дитині увагу і турботу, виховувати, матеріально утримувати. Рекомендовано ОСОБА_2 поважати батьківські права ОСОБА_1, не чинити перешкод у спілкуванні батька з сином ОСОБА_6.

Суд, розглянувши справу, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги за первісним та зустрічним позовами підлягають до часткового задоволення, виходячи із наступного.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до вимог ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Як слідує з вимог ч. ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною пятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно вимог ч. ч. 1-2 ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Відповідно до вимог ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Положенням ст.9 Конвенції ООН про права дитини, від 20.11.1989 року, передбачено, що Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору.

Європейський суд з прав людини в п. 47 та 50 рішення «Савіни проти України» від 18.12.2008 року, зазначає «Суд повторює, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі «МакМайкл проти Сполученого Королівства» (McMichael v. the United Kingdom) від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, № 307-B). Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (див., mutatis mutandis, справу «ОСОБА_8 проти Німеччини» (Haase v. Germany), № 11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004-III (витяги).

Судом встановлено, що сторони спору є батьками сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Отже, позивач має беззаперечно право на спілкування із сином, на участь у його вихованні, а ОСОБА_2, з якою проживає дитина, не має права перешкоджати батькові спілкуватися з сином та брати участь у його вихованні.

В судовому засіданні встановлено, що між сторонами спору існують неприязні відносини, які під час зустрічей переростають у конфлікти, що негативно впливає на стосунки батька із сином.

Між сторонами справи не досягнуто згоди щодо способу участі батька, який проживає окремо від дитини, у його вихованні і спілкуванні із сином.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, встановлених стосунків сторін спору і їх спільних побажань з приводу визначення графіку, віку дитини, яка є малолітньою та незалежно від наявності високої емоційної залежності від матері, потребує турботи в рівній мірі як матері, так і батька, суд приходить до переконання, що відповідача ОСОБА_2 слід зобовязати не чинити ОСОБА_1 перешкод у спілкуванні з сином ОСОБА_7 та встановити наступний графік побачень позивача із сином ОСОБА_7:

- кожна перша та третя неділя місяця з 12 00 год. до 18 00 год.;

- спільний відпочинок батька та сина взимку, під час зимових канікул, протягом семи днів і влітку протягом чотирнадцяти днів на території України.

Побачення повинні відбуватись на території міста Тернополя в місцях культурно-розважального характеру, призначених для повноцінного відпочинку дітей.

Перші три неділі побачень батька із сином провести у присутності матері ОСОБА_5.

Суд не приймає до уваги доводи ОСОБА_2 про необхідність проведення зустрічей сина з батьком виключно у її присутності, оскільки судом встановлено, що між сторонами існують неприязні відносини, які при зустрічі переростають у суперечки та сварки, що матиме негативний вплив на психоемоційний стан дитини, негативно вплине на ставлення сина до батька. Відтак, проведення зустрічей у присутності матері не сприятиме налагодженню відносин між сином та батьком.

З врахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що побачення ОСОБА_1 із сином ОСОБА_7 повинні відбуватись у відсутності матері, оскільки саме такі побачення відповідатимуть якнайкращим інтересам дитини та батька.

Позивач не довела суду, що побачення батька з сином без її присутності матимуть негативний вплив на дитину та його розвиток.

Доводи відповідачки про те, що в інтересах дитини буде, щоб побачення відбувались в її присутності з посиланням на те, що дитина не бажає зустрічей із батьком, не заслуговують на увагу суду як безпідставні та необґрунтовані.

Небажання сина ОСОБА_6 спілкуватись з батьком не може підставою для позбавлення останнього права на спілкування з ним. Крім того, при вирішенні спору не встановлено, що таке спілкування зашкодить інтересам дитини, або що поведінка батька була жорстокою по відношенню до сина.

Разом з цим, враховуючи тривалий час відсутності спілкування батька із сином, враховуючи вік дитини, з метою відновлення стосунків між батьком та сином, суд прийшов до переконання, що перші три неділі зустрічей батька із сином, з дня набрання рішенням суду законної сили, слід провести у присутності матері.

Суд не вбачає підстав для зменшення часу спільного відпочинку батька та сина під час зимових та літніх канікул, оскільки позивач як батько дитини має рівні права та обов'язки з матір'ю щодо свого сина, право на особисте виховання своєї дитини.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 про зобовязання позивача не чинити перешкод у видачі матері усіх необхідних дозволів, які стосуються дитини, у тому числі, на виїзд за кордон не підлягають до задоволення як безпідставні та необгрунтовані.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 12, 81, 89, 310-314 Цивільного процесуального кодексу України, ст. ст. 141, 153, 157, 159, Сімейного кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, встановлення графіку зустрічей та зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_1, третя особа - Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про встановлення графіку зустрічей батька з дитиною, зобовязання не чинити перешкод у видачі дозволів, задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_5 не чинити ОСОБА_1 перешкод у спілкуванні з сином ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визначити спосіб участі ОСОБА_1 у спілкуванні з сином ОСОБА_6 шляхом встановлення наступного графіку побачень із сином:

- кожна перша та третя неділя місяця з 12 00 год. до 18 00 год.;

- спільний відпочинок батька та сина взимку, під час зимових канікул, протягом семи днів і влітку протягом чотирнадцяти днів на території України.

Побачення повинні відбуватись на території міста Тернополя в місцях культурно-розважального характеру, призначених для повноцінного відпочинку дітей .

Перші три неділі побачень батька із сином провести у присутності матері ОСОБА_5.

У задоволенні решти вимог за первісним та зустрічним позовами відмовити.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач-відповідач: ОСОБА_1, зареєстроване місце проживання- ІНФОРМАЦІЯ_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків -НОМЕР_1.

Відповідач-позивач: ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстроване місце проживання- ІНФОРМАЦІЯ_6.

Третя особа: Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, бульвар Шевченка,1 м.Тернопіль, код ЄДРПОУ- 34334305.

Повне рішення складено 07 березня 2019 року.

Головуюча