Постанова

Іменем України

11 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 341/1202/15-ц

провадження № 61-29674св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Мартєва С. Ю., Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом - ОСОБА_1 ,

відповідачі за первісним позовом: ОСОБА_2 , Галицька міська рада Івано-Франківської області,

позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2 ,

відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 ,

третя особа - Державна архітектурно-будівельна інспекція України,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 28 лютого 2017 року у складі судді Гаполяка Т. В. та ухвалу Апеляційного Івано-Франківської області від 04 липня 2017 року у складі колегії суддів: Матківського Р. Й., Ясеновенко Л. В., Макєєва А. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом та після уточнення та збільшення позовних вимог просила ухвалити рішення про визнання недійсними рішення Галицької міської ради Івано-Франківської області від 22 грудня 2006 року «Про затвердження проекту відведення земельної ділянки» та рішення Виконавчого комітету Галицької міської ради Івано-Франківської області № 91 від 30 травня 2007 року; заборонити ОСОБА_2 здійснювати поруч її власності будівництво двоповерхового з мансардою та підвалом торгового об`єкту (магазину) на орендованій земельній ділянці загальною площею 300 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 на відстані менше 8 метрів від стіни аптеки, по АДРЕСА_1 для запобігання порушенню прав без декларації про початок виконання будівельних робіт з внесенням такої до єдиного реєстру дозвільних документів та рішень органу місцевого самоврядування.

Заявлені вимоги позивач обґрунтовувала тим, що є власником аптеки з вбудованими житловими приміщеннями по АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 розпочав будівництво двоповерхового з мансардою та підвалом торгового об`єкту (магазину) на суміжній орендованій земельній ділянці загальною площею 300 кв.м. Будівництво здійснюється з порушенням державних будівельних норм, зокрема, не дотримано мінімально-допустимої відстані від об`єкту, який будується до її будівлі з урахуванням нормативної інсоляції, пожежних розривів відповідно до ступеня вогнестійкості - 8 метрів (фактично відстань становить 2,9 м) та побутових розривів. Недотримання даних вимог при будівництві може призвести до порушення її прав, зокрема тріщин будівлі, пошкодження фасаду внаслідок його замокання, погіршення умов проживання у житлових приміщеннях. З огляду на те, що будівництво ведеться з порушенням будівельних норм, таке є самочинним будівництвом, продовження якого слід заборонити.

Рішення Галицької міської ради Івано-Франківської області від 22 грудня 2006 року «Про затвердження проекту відведення земельної ділянки» та рішення Виконавчого комітету Галицької міської ради Івано-Франківської області № 91 від 30 травня 2007 року прийняті без урахування раніше прийнятих рішень щодо неї, порушують її права, а тому такі слід визнати недійсними.

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернувся із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 та просив зобов`язати її усунути йому перешкоди у користуванні земельною ділянкою, по АДРЕСА_1 шляхом перебудови приміщень аптеки по АДРЕСА_1 з дотриманням відстані до межі земельної ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни не менше 1 метра.

Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що є користувачем земельної ділянки по АДРЕСА_1 , на якій здійснює будівництво торгівельного об`єкту. На сусідній земельній ділянці по АДРЕСА_1 відповідачем ОСОБА_1 збудовано аптеку без дотримання відстані 1 метра від межі їх ділянок. Фактично приміщення збудовано на відстані 35 см від межі. При будівництві не дотримано обмежень щодо площі забудови земельної ділянки. Зазначеним порушуються його права на користування земельною ділянкою.

Короткий зміст судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 28 лютого 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 04 липня 2017 року, в задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, мотивоване тим, що при будівництві ОСОБА_3 одноповерхового з мансардою та підвалом торгового магазину згідно затвердженого проекту та дотримання його вихідних даних не порушено прав позивача на користування її будинковолодінням. Позивачем ОСОБА_1 жодним доказом не доведено можливість обмеження допустимої норми доступу природного освітлення до її будинку при запроектованому будівництві. Враховуючи запроектовану висоту будинку відповідача ОСОБА_2 , позивачем не доведено можливість руйнування зовнішньої стіни її будинку від снігу та дощу. Навіть у припиненому вигляді будівництва позивачем, що зображено на фото таблицях у справі ще у 2015 році (без належного укріплення проектованого фундаменту з сторони стіни позивача у зв`язку із забороною будівництва на час вирішення спору) позивачем не подано доказів про ознаки якогось руйнування стіни її будинку.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсними рішення Галицької міської ради Івано-Франківської області від 22 грудня 2006 року «Про затвердження проекту відведення земельної ділянки» (а.с. 221, т.1), яким надано ОСОБА_2 0,0168 гектара в оренду для будівництва торгового магазину та рішення виконавчого комітету Галицької міської ради Івано-Франківської області № 91 від 30 травня 2007 року (а.с. 16, т.1) про дозвіл на будівництво двоповерхового торгового магазину на виділеній земельній ділянці площею 300 кв.м в АДРЕСА_1 , виходив з того, що оскільки земельні ділянки позивачу виділялись із земель запасу міської ради за цільовим призначенням, жодним чином не порушують право позивача на її землекористування чи право власності на приміщення аптеки з вбудованими житловими приміщеннями по АДРЕСА_1 на другому поверсі.

Відмову у зустрічному позові суд першої інстанції мотивував тим, що такий заявлений не з метою захисту його порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою на судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій, у якій просить скасувати вказані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

02 серпня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі.

Згідно із статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 червня 2019 року вказану справу призначено судді-доповідачеві Петрову Є. В.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначала, що судами не врахувано, що ОСОБА_2 грубо порушив норми та вимоги ДБН 360-92, зокрема, не дотримався мінімально допустимої відстані від об`єкту, який будується до існуючого будинку та споруд - з врахуванням нормативної інсоляції, пожежних розривів, відповідно до ступеня вогнестійкості і побутових розривів, а тому було скасовано та знято з реєстру Декларацію від 29 квітня 2015 року про початок виконання будівельних робіт на земельній ділянці по АДРЕСА_1 на загальній площі землі 300 кв.м, що було зареєстровано в управлінні державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області, що може призвести до суттєвих пошкоджень фасаду її будинку, виникнення тріщин в стінах будинку, а також зменшиться нормативна інсоляція та пожежні розриви між будівлями, що дає підставу позивачу звернутися до спеціалізованої ліцензованої організації згідно з чинними в Україні нормативними документами у галузі будівництва, Правилами пожежної безпеки, техніки безпеки і охорони праці для усунення недоліків та відповідного реагування. Також ОСОБА_2 здійснює будівництво торгового магазину поруч з будинком позивача на відстані між стінами будинків 2,90 метрів. Зменшена відстань забудови між будинками призведе в майбутньому до замокання та руйнування зовнішньої стіни будинку позивача від дощу та снігу, оскільки будинок апелянта є набагато нижчим від майбутнього двохповерхового будинку відповідача ОСОБА_2 .

Також зазначала, що у матеріалах справи міститься висновок інспекції з держабудконтролю, акти органу місцевого самоврядування в яких зазначається те, що при подачі декларації про початок будівництва вказано недостовірні дані, а саме зазначено про проведення технічної експертизи проекту будівництва, а також не дотримано пожежних розривів. Відповідач стверджував, що проект на будівництво виготовлений на примикання об`єктів нерухомого майна. Таким чином виникає необхідність для призначення експертизи з метою з'ясування питань в галузі будівництва. Однак, суди в порушення вищевказаних норм не надали належної оцінки вказаним обставинам відмовивши у клопотанні про призначенні експертизи, чим позбавили позивача на здобуття доказу.

Представником ОСОБА_2 - ОСОБА_4 подано заперечення на касаційну скаргу, в якому просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, оскільки вказані рішення є законними та обґрунтованими.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач є користувачем земельної ділянки площею 0,0141 га по АДРЕСА_1 . Ширина земельної ділянки зі сторони вул . Шевченка 6,94 м. Земельна ділянка забудована. Відповідно до робочого проекту від 2007 року, заплановано забудову 118,9 кв.м. площі вказаної земельної ділянки ОСОБА_1 Ширина об`єкту зі сторони вул. Шевченка 9 м. 27,4 см. Зі сходу наявний існуючий житловий будинок, з заходу - торговий павільйон ОСОБА_2 на відстані 2,5 м.

Передбачено блокування будови ОСОБА_1 з існуючим будинком зі сходу. З наданих фотознімків, вбачається, що земельна ділянка забудована відповідно до проекту. На підставі рішення виконавчого комітету Галицької міської ради від 26 січня 2011 року ОСОБА_1 14 вересня 2011 року видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно - аптеку з вбудованими житловими приміщеннями загальною площею 268, 7 кв.м., що за адресою: АДРЕСА_1

Користувачем суміжної земельної ділянки площею 300 кв.м. по АДРЕСА_1 з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі що з західної сторони є ОСОБА_2 Ширина земельної ділянки зі сторони вул. Шевченка становить 12 м .

Відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29 вересня 2014 року (а.с. 87-88, т.1) ОСОБА_2 є орендарем земельних ділянок площею 0,0132 га та площею 0,0168 га розташованих по АДРЕСА_1 на підставі договорів оренди укладених із Галицькою міською радою з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

Відповідно до рішення сесії міської ради ще 09 серпня 2002 року (а.с.134, т.1) відповідачу ОСОБА_2 затверджено проект відведення земельної ділянки площею 0, 0132 га для комерційних послуг та роздрібної торгівлі за рахунок земель міської ради. Будівництво на даній земельній ділянці погоджено Державною землевпорядною експертизою від 21 серпня 2002 року (а.с. 208, т.1). Розпорядженням голови Галицької районної державної адміністрації від 23 лютого 2005 року №48 (а.с. 236, т.1) затверджено акт державної технічної комісії закінченого будівництвом торгового павільйону площею 44.0 м2 в АДРЕСА_1 замовника ОСОБА_2 Саме на цьому місці після знесення торгового павільйону на площі земельної ділянки 0,0132 гектара за планом (а.с. 209, т.1), яка тільки і є придатною для зведення капітальної споруди для ОСОБА_2 , і запроектовано одноповерховий з мансардою та підвалом торговий магазин по АДРЕСА_2 .

13 січня 2014 року начальником відділу - головним архітектором відділу містобудування та архітектури Галицької РДА Регею Ю. В. видано містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки площею 0,03 га, що по АДРЕСА_2 .

Відповідно до робочого проекту (а.с. 194, т.1), виданого відповідачу ОСОБА_2 , надано дозвіл на будівництво одноповерхового будинку з мансардою та підвалом торгового магазину у АДРЕСА_2 . Відповідно до поданих у справі доказів відповідач ОСОБА_2 розпочав будівництво відповідно до вимог проекту.

Відповідач ОСОБА_2 розпочав будівництво магазину на підставі Декларації про початок виконання будівельних робіт зареєстрованої Управлінням державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області від 29 квітня 2015 року (а.с. 89, т.1).

Відповідачем припинено будівництво підвалу торгового магазину у зв`язку із забороною будівництва згідно ухвали Галицького районного суду від 14 липня 2015 року, і на збудований об`єкт до заборони ОСОБА_2 виготовив технічний паспорт що складає 8 % від усього приміщення торгового магазину.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Івано-Франківській області визнано протиправним та скасовано припис управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Івано-Франківській області від 12 серпня 2015 року, виданий щодо фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 Визнано протиправним та скасовано наказ управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Івано-Франківській області № 91 від 14 серпня 2015 року «Про скасування декларації про початок будівництва». Суд дійшов висновку, що об`єкт, не слід вважати самочинним будівництвом. Будь-яких відхилень при виконанні будівельних робіт від передбачених та визначених у проектних документах не встановлено. ОСОБА_2 здійснюються роботи на земельній ділянці, яка була відведена для цієї мети при наявності визначених чинним законодавством дозвільних документів.

Даним судовим рішенням встановлено, що будівництво магазину по АДРЕСА_2 здійснюється на земельній ділянці, що була відведена для цієї мети відповідно до договору №1 від 09 лютого 2007 року та додаткової угоди до цього договору при наявності технічного паспорта та з врахуванням містобудівних умов та обмежень забудови Відповідно до статті 16 Закону України від 16 листопада 1992 року № 2780-XII «Про основи містобудування» будівельні норми, державні стандарти, норми і правила щодо планування, забудови та іншого використання територій, проектування і будівництва об`єктів містобудування розробляються і затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, іншими центральними органами виконавчої влади в порядку, визначеному законом.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій відповідають вказаним вимогам закону.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, з огляду на наступне.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з положеннями частини четвертої статті 13 Конституції Українивласність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Статтею 41 Конституції Українивизначено, що використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України 2004 року, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналіз цих норм законодавства доводить, що власність не тільки надає переваги тим, хто її має, а й покладає на них певні обов`язки. Ці конституційні положення пов`язані із принципом поєднання інтересів власника, суспільства та інших власників і користувачів об`єктами власності. Власність зобов`язує власника використовувати свою власність не тільки у своїх інтересах, а й поважати інтереси інших людей, всього суспільства.

Громадяни користуються рівними умовами захисту права власності. Володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч ці порушення і не призвели до позбавлення володіння майном, а також вимагати відшкодування завданих цим збитків.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Але, здійснюючи свої права, власник зобов`язаний не порушувати права, свободи, гідність та охоронювані законом інтереси громадян. Під час здійснення своїх прав і виконання обов`язків власник зобов`язаний додержуватись моральних засад суспільства.

Відповідно до частини другої статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Виходячи з викладених вимог закону та обставин справи суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що при будівництві ОСОБА_2 одноповерхового з мансардою та підвалом торгового магазину згідно затвердженого проекту та дотримання його вихідних даних не порушено прав позивача на користування її будинковолодінням. Позивачем ОСОБА_1 жодним доказом не доведено можливість обмеження допустимої норми доступу природного освітлення до її будинку при запроектованому будівництві. Враховуючи запроектовану висоту будинку відповідача ОСОБА_2 , позивачем не доведено можливість руйнування зовнішньої стіни її будинку від снігу та дощу. Крім того судом першої інстанції правильно встановлено, що у зв`язку із запроектованим цільовим призначенням використання земельної ділянки, щільністю забудови центральної частини міста, є неможливим проведення будівництва нового торгового магазину замість знесеного торгового павільйону інакше, ніж передбаченого робочим проектом на будівництво із встановленим ступенем вогнестійкості і передбачених застереженнях будівництва.

Таким чином, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди першої та апеляційної інстанцій правильно визначилися із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальних частинах рішень та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки. Відповідно до статті 400 ЦПК Українисуд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23 ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до частини другої статті 410 ЦПК Українине може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судові рішенні судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 28 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного Івано-Франківської області від 04 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

С. Ю. Мартєв

В. М. Сімоненко