Шаргородський районний суд
У Х В А Л А

Іменем України

15 березня 2019 року

м. Шаргород

справа № 152/53/17

провадження №4-с/152/2/19

Шаргородський районний суд Вінницької області у складі головуючого судді Соколовської Т.О., з участю секретаря судового засідання Годованюк І.Л. розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_2 від 26.12.2018 про повернення виконавчого документа стягувачу,

встановив:

12.02.2019 до Шаргородського районного суду надійшла скарга ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_2 від 26.12.2018 про повернення виконавчого документа стягувачу.

У обґрунтування скарги ОСОБА_3 посилається на те, що заочним рішенням Шаргородського районного суду від 09.03.2017 у справі №152/53/17 з ТОВ "Лізингова компанія "ВАШ АВТО» стягнуто на його користь 38282,40 грн.

Постановою державного виконавця Печерського районного відділу ДВС м. Київ ГУЮ у м. Київ від 02.06.2017 відкрито виконавче провадження ВП №54062114 по виконанню рішення суду від 09.03.2017.

22.12.2017 року державний виконавець Печерського районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві ОСОБА_2 виніс постанову про повернення виконавчого документу стягувачу без виконання.

Ухвалою Шаргородського районного суду від 26.03.2018 постанову державного виконавця Печерського районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві ОСОБА_2 про повернення виконавчого документу стягувачу без виконання визнано протиправною та скасовано.

Постановою суб'єкта оскарження від 16.04.2018 відновлено виконавче провадження №54062114, а 26.12.2018 знов винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу без виконання у зв'язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, в той час як в матеріалах виконавчого провадження міститься інформація та дані про рухоме майно, яке належить боржнику і на яке накладена заборона щодо його відчуження.

Оскаржувану постанову він отримав рекомендованим листом № 296 18.01.2019.

Заявник вважає, що державним виконавцем не виконано вимоги ЗУ "Про виконавче провадження", не вжито всіх передбачених законом заходів з виконання судового рішення та винесено неправомірну постанову, яка суперечить нормам законодавства та обставинам виконавчого провадження.

ОСОБА_1 просить визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Печерського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві ОСОБА_2 про повернення виконавчого документу стягувачу від 26.12.2018 та зобовязати державного виконавця Печерського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві ОСОБА_2 відновити виконавче провадження про стягнення з ТОВ "Лізингова компанія "ВАШ АВТО" на користь ОСОБА_1 38282,40 грн. та провести виконавчі дії в порядку, встановленому ЗУ "Про виконавче провадження".

У судове засідання ОСОБА_1 не з'явився, але від нього поступила заява про розгляд скарги у його відсутності, скаргу підтримує та просить її задовольнити.

Державний виконавець Печерського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві ОСОБА_2 заперечень щодо скарги ОСОБА_1 до суду не надіслав,в судове засідання повторно не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується зворотним повідомленням про вручення судової повістки (а.с.160). Про причини неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутності до суду не надходило.

Представник боржника ТОВ "Лізингова компанія "ВАШ АВТО" у судове засідання повторно не зявився, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

За приписами ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджає її розгляду.

У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь в справі, суд відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, проводить розгляд справи без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Вирішуючи скаргу, суд встановив, що 09.03.2017 Шаргородським районним судом ухвалено заочне рішення у справі №152/53/17 за позовом ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_4, до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "ВАШ АВТО" про визнання недійсним договору фінансового лізингу №003058 від 03.02.2016 та стягнення коштів. Вказаним рішенням позов задоволено, визнано договір фінансового лізингу №003058 від 03.02.2016 з додатками від 03.02.2016, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ "Лізингова компанія "ВАШ АВТО" недійсним; стягнуто з ТОВ "ВАШ АВТО" на користь ОСОБА_1 32800 грн., судовий збір в сумі 1102,40 грн. та витрати на надання правової допомоги в сумі 4380 грн. (а.с.62-71).

Рішення набрало законної сили 10 травня 2017 року.

На підставі рішення Шаргородського районного суду від 09.03.2017 стягувачеві ОСОБА_1 15.05.2017 видано виконавчий лист (а.с.111).

Виконавче провадження ВП №54062114 за вказаним рішенням Шаргородського районного суду відкрито 02.06.2017 (а.с.156).

08.06.2017 державним виконавцем Печерського районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві ОСОБА_5 винесено постанову про обєднання вказаного виконавчого провадження у зведене виконавче провадження №54098520 (а.с.157).

23.08.2017 цим же державним виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника (а.с.149).

22.12.2017 державний виконавець Печерського районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві ОСОБА_2 виніс постанову про повернення виконавчого документу стягувачу (а.с.119 на звороті).

Вказана постанова ОСОБА_1 оскаржена в суді.

Ухвалою Шаргородського районного суду від 26.03.2018 постанову державного виконавця Печерського районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві ОСОБА_2 про повернення виконавчого документу стягувачу без виконання визнано протиправною та скасовано.

Ухвала набрала законної сили 17 квітня 2018 року (а.с. 162 - 164).

Зазначеною ухвалою суду встановлено, що винесена 22.12.2017 державним виконавцем Нагайчуком М.В. постанова про повернення виконавчого документу стягувачу є незаконною та підлягає скасуванню з огляду на те, що державним виконавцем не вжито всіх необхідних заходів для розшуку та арешту належного боржнику майна, зокрема, не здійснено вихід за місцем реєстрації знаходження боржника, не здійснено розшук транспортних засобів боржника належним чином через ГУНП у м. Києві, чим порушені права стягувача ОСОБА_1

Вказані факти не підлягають доказуванню при розгляді даної справи, оскільки згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Європейський суд з прав людини в пунктах 33, 34 рішення від 19.02.2009 у справі "Христов проти України" зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основновоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до … остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обовязкового до виконання рішення суду лише з однією метою домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

Таким чином, ухвалою Шаргородського районного суду від 26.03.2018, яка сторонами не оскаржувалась і набрала законної сили 17.04.2018 встановлено, що державним виконавцем не вжито всіх необхідних заходів для розшуку та арешту належного боржнику майна, зокрема, не здійснено вихід за місцем реєстрації знаходження боржника, не здійснено розшук транспортних засобів боржника належним чином через ГУНП у м. Києві, чим порушені права стягувача ОСОБА_1

16.04.2018 державним виконавцем Печерського районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві ОСОБА_2 відновлено виконавче провадження №54062114.

Вказівки про усунення порушень прав стягувача ОСОБА_1, надані в ухвалі Шаргородського районного суду Вінницької області від 26.03.2018 суб'єктом оскарження не виконано.

Як вбачається із документів, наданих суду скаржником, в період часу з 16.04.2018 по 26.12.2018 Печерським районним відділому ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві зроблено лише запит до Управління поліції в Печерському районі ГУНП в м. Києві про надання інформації про порушення кримінальної справи відносно посадових осіб ТОВ "ЛК "ВАШ АВТО" за ухилення від виконання рішення суду (а.с.199).

Згідно матеріалів, наданих суду, будь які інші дії по примусовому виконанню рішення суду не здійснювались.

26.12.2018 державний виконавець Печерського районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві ОСОБА_2 виніс постанову про повернення виконавчого документу стягувачу (а.с.185).

З постанови вбачається, що в ході проведення виконавчих дій по зведеному виконавчому провадженню державним виконавцем здійснено заходи примусового виконання рішень: оновлювалися запити щодо відкриття боржником рахунків у банківських установах; арештовані банківські рахунки боржника; постанови про арешт коштів боржника прийняті до виконання, проте, кошти відсутні; винесено постанову про арешт майна боржника, яку внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, проте, інформація про майно у реєстрі відсутня; неодноразово направлені платіжні вимоги щодо списання коштів боржника, які повернуті без виконання у звязку із відсутністю коштів; винесено постанову про арешт транспортних засобів боржника та їх розшук, яка повернута без виконання; у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до ЗУ "Про виконавче провадження" заходи щодо його розшуку майна виявилися безрезультатними (а.с.185).

Оскаржувана постанова від 26.12.2018 є практично ідентичною постанові від 22.12.2017 про повернення виконавчого документу стягувачу і в ній відсутні будь які дані про проведення виконавчих дій в період часу з квітня по грудень 2018 року.

У силу вимог ст.ст.12, 13 ЦПК України, сторони у вказаній справі не були позбавлені рівності у наданні суду доказів та доведення перед судом їх переконливості.

Державний виконавець Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_2 повторно на виклик суду не з'явився, не використав можливості реалізувати свої процесуальні права, визнати скаргу або заперечувати проти неї, надати належні та допустимі докази в підтвердження своєї правової позиції, заперечень проти скарги не подав.

Небажання субєкта оскарження надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти скарги, або визнати її, зявлятися на виклик суду, надало суду право при розгляді скарги обмежитись доказами, наданими скаржником.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 "Про судове рішення у цивільній справі", враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

ЄСПЛ у рішенні в справі "Ващенко проти України" від 26.06.2008 зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Фактичні обставини, встановлені судом регулюються статтями 19, 129, 129-1 Конституції України, статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 року), статтями 12,13, 18, ч.4 ст.82, 258-261, 447- 452 ЦПК України, статтями 1, 2, 5, 10, 13, 18, 37, 48, 52 ЗУ "Про виконавче провадження".

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У пункті 9 частини 3 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Згідно із ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" (далі - Конвенція) встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків,…має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема у справах "Ромашов проти України" від 27.07.2004 (п.42), "Дубенко проти України" від 11.01.2005 (п.44) вказував на те, що ефективний доступ до суду включає право на своєчасне виконання судового рішення, і що виконання судового рішення слід розглядати як невід'ємну складову судочинства, як цього вимагають приписи ст. 6 Конвенції захист прав людини і основоположних свобод.

У рішеннях "Шмалько проти України" від 20.07.2004 (п.43), "Савіцький проти України" від 26.07.2012 (п.147) та "Глоба проти України" від 05.07.2012 (пп.26 -27) ЄСПЛ зазначав, що гарантоване ст. 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов'язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (див. рішення у справі "Comingersoll S.A." проти Португалії")

У силу ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Статтями 1, 2 ЗУ "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад верховенства права; обов'язковості виконання рішень; законності; диспозитивності;справедливості, неупередженості та об'єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців… (ч.1 ст.5 ЗУ "Про виконавче провадження").

Відповідно до ст. 10 ЗУ "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення у боржника і передача стягувану предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обовязку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

За приписами ст. 13 Закону України "Про виконавче провадження" під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (ч.ч.1,2 ст.18 ЗУ "Про виконавче провадження").

Частиною 3 ст.18, статтями 48, 52 ЗУ "Про виконавче провадження" регламентуються права і дії державного виконавця при накладенні арешту на майно боржника та встановлено порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника та особливості звернення стягнення на кошти та майно боржника юридичної особи.

Статтею 37 ЗУ "Про виконавче провадження" встановлено підстави повернення виконавчого документу стягувачу.

Зокрема, відповідно до п.2 ч.1 ст.37 ЗУ "Про виконавче провадження", виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (ч.1 ст.448 ЦПК України).

Скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчий дій (ч.1 ст.449 ЦПК України).

ОСОБА_1, є стороною виконавчого провадження, скаргу подав до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції, у строк визначений п. "а" ч.1 ст.449 ЦПК України (оскаржувана постанова отримана скаржником 18.01.2019, скарга подана 28.01.2019) (а.с.186 - 190).

Аналіз перевірених і оцінених в судовому засіданні доказів переконують суд, що винесена 26.12.2018 державним виконавцем Нагайчуком М.В. постанова про повернення виконавчого документу стягувачу є незаконною та підлягає скасуванню з огляду на те, що державним виконавцем не виконано вимоги ухвали Шаргородського районного суду Вінницької області від 26.03.2018, не вжито всіх необхідних заходів для розшуку та арешту належного боржнику майна, зокрема, не здійснено вихід за місцем реєстрації знаходження боржника, не здійснено розшук транспортних засобів боржника належним чином через ГУНП у м. Києві.

Отже, право стягувача ОСОБА_1 на виконання рішення суду порушено і підлягає судовому захисту.

Керуючись статтями 19, 59, 129, 129-1 Конституції України, статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 року), ст.ст. 12,13, 18, ч.4 ст.82, 258-261, 447- 452 ЦПК України, ст.ст. 1, 2, 5, 10, 13, 18, 37, 48, 52 ЗУ "Про виконавче провадження", суд

постановив:

Скаргу ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_2 від 26.12.2018 про повернення виконавчого документа стягувачу задовольнити.

Визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Печерського районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві ОСОБА_2 від 26.12.2018 про повернення виконавчого документа стягувачу.

Зобовязати державного виконавця Печерського районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві ОСОБА_2 відновити виконавче провадження про стягнення з ТОВ «Лізингова компанія "ВАШ АВТО" на користь ОСОБА_1 38282,40 грн. та здійснити виконавчі дії у порядку, встановленому ЗУ "Про виконавче провадження".

Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала може бути оскаржена у апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Шаргородський районний суд Вінницької області.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне ім'я (найменування) cторін:

Скаржник ( стягувач) ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, житель ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Боржник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "ВАШ АВТО", 01601 м. Київ, вул. Шовковична, 42-44, .

Субєкт оскарження - Державний виконавець Печерського районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві ОСОБА_2, 01011 м. Київ, вулиця Різницька, 11-Б, .

Ухвала складена та підписана суддею 15.03.2019.

Суддя: Соколовська Т.О.