Справа № 428/2058/19
Провадження №2-н/428/166/2019
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

18 березня 2019 року м. Сєвєродонецьк

Суддя Сєвєродонецького міського суду Луганської області Кордюкова Ж.І., розглянувши заяву державного підприємства «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з опалення та постачання гарячої води з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник державне підприємство «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» звернулося до Сєвєродонецького міського суду Луганської області із вищевказаною заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з опалення та постачання гарячої води з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості.

Перевіривши матеріали цивільної справи, суддя прийшов до висновку про відмову у видачі судового наказу з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Згідно з п. 4-5 ч. 2 ст. 163 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Пунктом 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України встановлено, що до заяви про видачу судового наказу додаються інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

В силу ч. 2 ст. 165 ЦПК України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Із заяви про видачу судового наказу вбачається, що заявник просить видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з опалення та постачання гарячої води у сумі 16751,29 грн. з урахуванням індексу інфляції у сумі 3015,78 грн. та 3 відсотків річних у сумі 767,51 грн., нарахованих на суму заборгованості, а також витрати по оплаті судового збору у сумі 192,10 грн. Вказана заборгованість утворилась за період часу з 01.03.2016 року по 01.01.2019 року щодо квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1

До вказаної заяви заявником додана інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 18.06.2018 року №127899023.

З вказаної інформаційної довідки від 18.06.2018 року №127899023 вбачається, що квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, на праві приватної спільної часткової власності належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Частиною першою статті 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 318 ЦК України усі суб'єкти права власності є рівними перед законом.

Згідно з ч. 1, 3, 4 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Власність зобов'язує.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 19 Закону України «Про житлово комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник.

Отже, як встановлено із заяви про видачу судового наказу та доданих до неї документів квартира на праві приватної спільної часткової власності належить двом власникам, які повинні нести витрати на утримання належного їм майна, тоді як вимога пред'явлена лише до одного власника.

Разом з тим, згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання особи, виданої відділом адміністративних послуг Центру надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку від 26.02.2019 року №1818, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, за відомостями відділу адміністративних послуг Сєвєродонецької міської ради Луганської області зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1

Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними.

Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Згідно з ст. 33 ЦК України неповнолітня особа особисто несе відповідальність за порушення договору, укладеного нею самостійно відповідно до закону.

Неповнолітня особа особисто несе відповідальність за порушення договору, укладеного за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальника. Якщо у неповнолітньої особи недостатньо майна для відшкодування збитків, додаткову відповідальність несуть її батьки (усиновлювачі) або піклувальник.

Неповнолітня особа несе відповідальність за шкоду, завдану нею іншій особі, відповідно до статті 1179 цього Кодексу.

Суддя зауважує, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,, є неповнолітньою особою, тобто на час розгляду справи не має повної або часткової цивільної дієздатності у розумінні статей 30-34 Цивільного кодексу України, а тому не може бути боржником по справі.

З огляду на зазначене, у видачі судового наказу за заявою державного підприємства «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за послуги з опалення та постачання гарячої води з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості, слід відмовити, оскільки заявником державним підприємством «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» до вказаної заяви про видачу судового наказу надано докази, що власниками квартири, яким надаються послуги з опалення та постачання гарячої води, є ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а у заяві зазначені вимоги щодо стягнення заборгованості лише до одного власника, який є неповнолітньою особою.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 166 ЦПК України, відмова державному підприємству «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» у видачі судового наказу не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку наказного провадження, після усунення недоліків, які були перешкодою для видачі судового наказу.

Керуючись ст.ст. 160-163, 164-166, 167, 258, 260- 261, 353 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою державного підприємства «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з опалення та постачання гарячої води з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості.

Роз'яснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу з вищевказаних підстав не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому ЦПК України, після усунення її недоліків. Крім того, заявник має право звернутися до суду з аналогічними вимогами в спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду через Сєвєродонецький міський суд Луганської області протягом п'ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено ЦПК України. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Суддя Ж. І. Кордюкова