01.10.2019 Єдиний унікальний номер 205/7266/18
єдиний унікальний номер № 205/7266/18
провадження № 2/205/328/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2019 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Басової Н.В., за участю секретаря судового засідання Піменової М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за орендною платою та комунальними послугами,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 08.10.2018 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 07.12.2016 року між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір оренди нежитлового приміщення загальною площею 56 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 на 1 рік до 06.12.2017 року. Впродовж дії договору оренди нежитлового приміщення, орендар систематично затримував сплату орендної плати та оплати за комунальні послуги. 07.03.2018 року між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений новий договір оренди вказаного нежитлового приміщення строком на 1 рік, до 06.09.2018 року, на момент підписання договору у відповідача була наявна заборгованість 3330,00 грн. Відповідач систематично затримував та не сплачував орендну плату, у зв`язку з чим позивач направив на адресу відповідача лист про розірвання договору оренди. Станом на 20.06.2018 року договір оренди вважається розірваним. Станом на 20.06.2018 року заборгованість відповідача становила 51093,11 грн., з яких: борг за комунальні послуги 11763,11 грн. та борг за орендну плату 39330,00 грн. Відповідно до розписки відповідач погодився з сумою боргу та зобов`язався сплатити борг до 22.09.2018 року.

Позивач просив суд стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти за розпискою у зв`язку з невиконанням зобов`язань за договором оренди нежитлового приміщення в розмірі 51093,11 грн., з яких: борг за комунальні послуги 11763,11 грн. та борг за орендну плату 39330,00 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Позивач та його представник у клопотанні від 01.10.2019 року просили розглядати справу без їх участі, позовні вимоги підтримують.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Письмових заяв від нього не находило. У відзиві на позов просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначив, що договір оренди не містить обов`язку орендаря сплачувати комунальні послуги. Крім того, позивач неодноразово перекривав відповідачу доступ до приміщень, у зв`язку з чим останній не міг використовувати орендоване приміщення більше 2 місяців. Також незрозуміло за які саме періоди позивач вважає зобов`язання не виконаними відповідачем.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20.07.2012 року, виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради (а.с. 24-25).

07.12.2016 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір № 1 оренди нежитлового приміщення загальною площею 56 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 строком на 1 рік до 06.12.2017 року, зі сплатою орендної плати в розмірі 10000,00 грн. щомісячно (а.с. 10).

07.03.2018 року між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір № 2 оренди вищевказаного нежитлового приміщення строком до 06.09.2018 року, зі сплатою орендної плати в розмірі 14000,00 грн. щомісячно (а.с. 12-13).

20.06.2018 року позивач направив на адресу відповідача лист про розірвання договору оренди у зв`язку з систематичним порушенням відповідачем умов договору (а.с. 33-34).

Згідно п. 4.1 Договору за користування приміщенням Орендар щомісячно сплачує Орендодавцю орендну плату в розмірі 14000,00 грн.

Відповідно до п. 4.2 Договору оплата здійснюється не пізніше 10-го числа поточного місяця шляхом отримання Орендодавцем готівкових грошових коштів в касі Орендаря.

Згідно п. 5.3 Договору, у випадку невиконання Орендарем п. 4 вказаного Договору, Орендодавець має право опечатати (закрити) орендоване приміщення (повісити додатково замок). Це не звільняє Орендатора від сплати оренди та інших послуг за договором.

Як вбачається з розрахунку, заборгованість відповідача зі сплати орендної плати станом на 20.06.2018 року становить 39330,00 грн., комунальних послуг станом на серпень 2018 року 13258,42 грн. (а.с. 76-78).

На звороті акту від 22.08.2018 року міститься запис про те, що « ОСОБА_2 з сумою боргу в розмірі 51093,11 грн. згоден, зобов`язується виплатити до 22.09.2018 року в повному обсязі» (а.с. 15 оберт).

Однак суд зауважує, що підстави для стягнення з відповідача на користь позивача боргу за розпискою (а.с. 15 оберт) в розмірі 51093,11 грн. відсутні з огляду на наступне.

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

Вказана правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15.

Отже, запис, який міститься на звороті акту від 22.08.2018 року (а.с. 15 оберт) не можу вважатись розпискою, оскільки не відповідає правовій природі розписки.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно положень ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що діями відповідача, які полягають у невиконанні умов договору оренди щодо своєчасної сплати коштів за оренду нерухомого майна позивача, порушені права ФОП Вергун О ОСОБА_3 і тому суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по оплаті оренди за договором оренди нежитлового приміщення у розмірі 39330,00 грн., - обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Однак, умови договору оренди не місять положень про обов`язок відповідача сплачувати комунальні послуги за користування нежитловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, позивачем не надано жодного належного і допустимого доказу наявності заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг за вищевказаною адресою у розмірі 11763,11 грн.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг у розмірі 11763,11 грн. не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 15-16, 22, 322, 509, 525-526, 611-612, 759, 762 ЦК України, ст. ст. 4, 12-13, 81, 141, ч. 2 ст. 247, 258-259, 263-266, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) про стягнення боргу за орендною платою та комунальними послугами задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) заборгованість зі сплати орендної плати за договором оренди нежитлового приміщення загальною площею 56 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4 , АДРЕСА_1 в розмірі 39330,00 грн. (тридцять дев`ять тисяч триста тридцять гривень).

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 копійок).

В задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після завершення апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 08 жовтня 2019 року.

Суддя Н.В. Басова