Постанова

Іменем України

14 березня 2019 року

м. Київ

справа № 740/1827/16-ц

провадження № 61-16944св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Штелик С. П. (суддя-доповідач), Лесько А. О., Мартєва С. Ю.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідачі: ОСОБА_6, Колісниківська сільська рада Ніжинського району Чернігівської області,

третя особа - ДругаЧернігівська державна нотаріальна контора,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, від імені якого діє ОСОБА_5, на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 14 липня 2016 року у складі судді Гордієць Л. В. та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 20 березня 2017 року у складі суддів: Вінгаль В. М., Бобрової І. О., Онищенко О. І.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_6, Колісниківської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, третя особа - Друга Чернігівська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його сестра ОСОБА_4, 1938року народження. Маючи намір спадкувати майно покійної сестри, він, як спадкоємець за законом, звернувся із відповідною заявою до Другої Чернігівської державної нотаріальної контори. У березні 2016 року йому стало відомо про те, що його сестра ОСОБА_4 склала заповіт, який був завірений секретарем Колісниківської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, відповідно до якого, все своє майно на випадок своєї смерті заповіла ОСОБА_6

Вказував, що заповіт є недійсним, оскільки на час складання заповіту ОСОБА_4 виповнилося 78 років, в останні роки у неї розвився віковий склероз і почастішали випадки несприйняття дійсних подій, деякі події сприймались нею неадекватно. На день посвідчення заповіту на користь ОСОБА_6 у його сестри спостерігався психологічний розлад, а тому вона знаходилася у тяжкому стані і не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними

Посилаючись на викладені обставини просив суд визнати недійсним заповіт ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6, посвідчений секретарем Колісниківської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області 22 травня 2015 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 14 липня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не надано доказів того, що заповіт ОСОБА_4, як дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 20 березня 2017 року рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 14 липня 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що враховуючи обставини справи, висновок посмертної судово-психіатричної експертизи № 158 від 21 лютого 2017 року, показання свідків, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання заповіту недійсним на підставі частини першої статті 225 ЦК України та обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4, від імені якого діє ОСОБА_5, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій належним чином не з'ясували фактичних обставин справи, які мають значення для правильного її вирішення, не надали належної оцінки зібраним у справі доказам, висновки суду не відповідають обставинам справи. Суди не врахували, що стан здоров'я ОСОБА_4 під час складання заповіту вказував на те, що вона не розуміла значення своїх дій.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Суди установили, що позивач ОСОБА_4 був рідним братом ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

22 травня 2015 року ОСОБА_4 склала заповіт, згідно якого на випадок своєї смерті все своє майно заповіла ОСОБА_6, яка є її племінницею. Заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Колісниківської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області ОСОБА_9 та реєстровано в реєстрі за № 17.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла.

Згідно копії спадкової справи до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4, із заявами про прийняття спадщини звернулися ОСОБА_6 та ОСОБА_4

Відповідно до листа Колісниківської сільської ради Ніжинського району № 03-08/36 від 20 квітня 2016 року ОСОБА_4, 1938 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 постійно проживала та була зареєстрована у будинкуАДРЕСА_1 який належить їй на праві власності. На день смерті проживала разом із племінницею ОСОБА_6, яка здійснювала за нею догляд, якого вона потребувала.

Звертаючись до суду із позовом про визнання недійсним заповіту, ОСОБА_4 вказував на те, що його сестра в момент підписання заповіту за станом свого здоров'я не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

У статті 1233 ЦК України зазначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно з частиною першою статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до частини другої статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

За вимогами частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Для визначення наявності стану, в якому громадянин не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння та ін.) на момент укладення угоди, суд призначає судово-психіатричну експертизу. Вимоги про визнання угоди недійсною з цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент укладення угоди особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину необхідно робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами (стаття 212 ЦПК України 2004 року), будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи могла в конкретний момент вчинення правочину особа розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Отже, для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК України 2004 року).

Згідно інформації Ніжинської центральної районної лікарні № 01-10/320 від 06 квітня 2016 року ОСОБА_4, 1938 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 на стаціонарному лікуванні у Ніжинській центральній районній лікарні протягом 2014-2015 років не перебувала. З 2012 року перебувала на диспансерному обліку у лікаря-онколога Ніжинської центральної районної лікарні.

За даними архіву, згідно картотеки Чернігівської обласної психоневрологічної лікарні ОСОБА_4, 1938 року народження, не значиться. На обліку у диспансерному відділенні Чернігівської обласної психоневрологічної лікарні не перебувала.

Згідно характеристики Колісниківської сільської ради № 4 від 03 січня 2017 року, ОСОБА_4 проживаючи на території сільської ради зарекомендувала себе з позитивної сторони, до самої смерті була при пам'яті і здоровому розумі.

Висновком посмертної судово-психіатричної експертизи № 158 від 21 лютого 2017 року, проведеної судово-психіатричним експертним підрозділом Комунального лікувально-профілактичного закладу «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» встановлено, що у ОСОБА_4 на час укладення заповіту 22 травня 2015 року мав місце «Органічний розлад особистості змішаного ґенезу» (F 07.8 - за Міжнародною класифікацією хвороб 10 перегляду), який не позбавляв її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За таких обставин, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, враховуючи вказані норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4, оскільки позивач не довів, що в момент складання заповіту 22 травня 2015 року його сестра ОСОБА_4 перебувала у стані, що не дозволяв їй усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Висновки суду відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанцій стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судового рішення виключно в межах які безпосередньо стосуються правильності застосування судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв'язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, від імені якого діє ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 14 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 20 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. П. Штелик

А.О. Лесько

С.Ю. Мартєв