ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_______________________________________________________________
ПОСТАНОВА

іменем України

16 жовтня 2019 року

м. Харків

справа № 644/4284/17

провадження № 22-ц/818/3936/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Піддубного Р.М., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря - Огар І.В.,

імена (найменування) сторін:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Харківська міська рада,

третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Івакіна Тетяна Валентинівна,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 представника Харківської міської ради на додаткове рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11 червня 2019 року в складі судді Шевченка С.В.,

у с т а н о в и в:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Харківської міської ради, третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу (далі - ПН ХМН0) ОСОБА_3 , про встановлення фактів прийняття спадщини, проживання однією сім`єю та про визнання права власності.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилась спадщина на кв. АДРЕСА_1 . Зазначена квартира перебувала у спільній сумісній власності ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , по 1/3 частини квартири. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 померла. Після її смерті відкрилась спадщина на належну їй 1/3 частину квартири. 20 грудня 2008 року державиним нотаріусом Четвертої Харківської нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6 , згідно з яким її майно успадкувати дочка померлої - ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . За життя ОСОБА_5 склала заповіт, яким належну їй частину вказаної квартири заповіла сину - ОСОБА_4 , котрий як єдиний спадкоємець померлої за заповітом у встановлений законом строк звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Однак 14 січня 2017 року, тобто до спливу встановленого законом шестимісячного строку на прийняття спадщини, ОСОБА_4 помер, у зв`язку з чим не встиг отримати свідоцтво про право на спадщину. З 2000 року вона проживала з ОСОБА_4 однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюб, у спірній квартирі, в якій був зареєстрований спадкодавець, а вона була зареєстрована за іншою адресою. Спільних дітей у них не було, проте вона має дочку від першого шлюбу та онуку, які деякий час також проживали разом з ними. В період спільного проживання у цивільному шлюбі близько 17 років вона та ОСОБА_4 спільно вели домашнє господарство, мали спільні права та обов`язки, сплачували комунальні послуги, здійснювали ремонт квартири, купували для облаштування квартири побутову техніку тощо. В організації поховання їй допомагала дочка від першого шлюбу, а також спільні друзі сім`ї. Після смерті ОСОБА_4 вона у встановлена законом строк звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини в порядку спадкування за законом як спадкоємець четвертої черги, так як спільно проживала з померлим однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено. Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просила встановити факт прийняття ОСОБА_4 в порядку спадкування за заповітом після смерті своєї матері ОСОБА_5 спадщини у вигляді 2/3 частин квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; встановити факт спільного проживання її та ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 2000 року по день смерті ОСОБА_4 за вищевказаною адресою; визнати за нею в порядку спадкування за законом як за спадкоємцем четвертої черги після смерті ОСОБА_4 право власності на спірну двокімнатну квартиру, 1/3 частина яка належала спадкодавцю ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 23 березня 1999 року, а 2/3 частини - його матері ОСОБА_5 , з них: 1/3 частина - на підставі свідоцтва про право власності на житло від 23 березня 1999 року, а інша 1/3 частина - на підставі свідоцтва про право на спадщину від 20 грудня 2008 року.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 30 жовтня 2017 року позов задоволено. Встановлено факт прийняття ОСОБА_4 спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_7 у вигляді 2/3 частин кв. АДРЕСА_1 . Встановлено факт спільного проживання ОСОБА_1 і ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2000 року по 14 січня 2017 року. Визнано за ОСОБА_1 право власності на спірну квартиру в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 .

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_1 довела факт спільного проживання її та ОСОБА_4 однією сім`єю протягом п`яти років. Так як із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 інші спадкоємці не зверталися, а ОСОБА_1 у встановлений шестимісячний строк подала заяву про прийняття спадщини, то наявні правові підстави для визнання за позивачем права власності на спірну квартиру в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка, з яким вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах.

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 16 січня 2018 року рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 30 жовтня 2017 року в частині вирішення позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю та про визнання право власності скасовано. В задоволенні позову ОСОБА_1 в оскаржуваній частині відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог про встановлення факту прийняття спадщини не переглядалося.

Постанова апеляційного суду мотивоване тим, що факт проживання однієї сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу за Кодексом про шлюб та сім`ю України (далі - КпШС України), тобто до 01 січня 2004 року не встановлювався. В матеріалах справи відсутні належні і достовірні докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживали однією сім`єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу, наявності усталених відносин між ними, що притаманні подружжю з 01 січня 2004 року по день смерті ОСОБА_4

Постановою Верховного Суду від 20 лютого 2019 року постанову Апеляційного суду Харківської області від 16 січня 2018 року скасовано, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 30 жовтня 2017 року залишено без змін.

02 травня 2019 року ОСОБА_1 подала до суду першої інстанції заяву про ухвалення додаткового рішення.

Заява про ухвалення додаткового рішення суду мотивована ти, що у зв`язку з задоволенням Апеляційним судом Харківської області апеляційної скарги Харківської міської ради на рішення суду першої інстанції від 30 жовтня 2017 року нею було сплачено 6421 грн. 78 коп. судового збору. Не погодившись з вказаним рішенням суду апеляційної інстанції, нею була подана касаційна скарга, до якої додано документ на підтвердження сплати судового збору у розмірі 12843 грн. 56 коп. Суд касаційної інстанції задовольнив касаційну скаргу, однак не вирішив питання про стягнення на її користь судового збору в розмірі 19264 грн. 34 коп.

Додатковим рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харків від 11 червня 2019 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Харківської міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору у розмірі 12843 грн. 56 коп. В іншій частині заяви відмовлено.

Додаткове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 підлягають відшкодуванню витрати, понесені з оплати судового збору за подачу касаційної скарги. Однак, вимога ОСОБА_1 про стягнення з Харківської міської ради судового збору, сплаченого на підставі постанови апеляційного суду Харківської області від 16 січня 2018 року у розмірі 6421 грн. 78 коп., не підлягає задоволенню, оскільки відсутні докази понесення цих витрат.

01 липня 2019 року ОСОБА_2 представник Харківської міської ради подав апеляційну скаргу на додаткове рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харків від 11 червня 2019 року. Посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову якою відмовити у задоволенні заяви.

Апеляційна скарга мотивована тим, що визнання за ОСОБА_1 права власності на квартиру АДРЕСА_1 , вважається правом спадкоємця на майно і витрати на оплату судового збору, відповідно до пункту 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» покладаються на позивачів.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункт 2 частини першої статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів і вимог апеляційної скарги - судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що право власності на кв. АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано за ОСОБА_1 .

Відповідно до частин першої, тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Вимоги до постанови суду касаційної інстанції закріплені статтею 416 ЦПК України.

Так зокрема, постанова суду касаційної інстанції складається з: резолютивної частини із зазначенням: а) висновку суду касаційної інстанції по суті вимог касаційної скарги і позовних вимог; б) нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, - у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; в) розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції; г) повороту виконання у разі скасування рішень судів за наявності відповідної заяви та підстав ( пункт 4 частина перша стаття 416 ЦПК України).

ОСОБА_1 не позбавлена можливості звернутися до Верховного Суду з заявою про стягнення судових витрат.

За таких обставин підстав для задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення у суді першої інстанції не було.

Відповідно до пунктів 1, 4 частин 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 представника Харківської міської ради задовольнити.

Додаткове рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11 червня 2019 року скасувати та ухвалити нову постанову.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 17 жовтня 2019 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді Р.М.Піддубний

О.Ю.Тичкова