Справа № 127/7705/19
Провадження № 22-ц/801/1924/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Борисюк І. Е.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2019 рокуСправа № 127/7705/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого : Копаничук С.Г.

Суддів: Денишенко Т.О. , Міхасішина І.В.

учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»;

відповідач: ОСОБА_1 ;

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в м. Вінниці апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Вінницького міського суду від 08.07.2019 року, постановленого в приміщенні того ж суду під головуванням судді Борисюк І.Е., у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В с т а н о в и в :

18.03.2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вказало, що 17.12.2010 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір № б/н на підставі якого останній отримав кредит у розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. У порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 25.02.2019 року складала 15445,94 грн., з яких: 3961,86 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 3200,83 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 6133,28 грн. - пеня за прострочене зобов`язання; 938,26 грн. - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 711,71 грн. - штраф (процентна складова). Просив суд стягнути з ОСОБА_1 вказану заборгованість та понесені судові витрати.

Рішенням Вінницького міського суду від 08.07.2019 року у задоволенні позову відмовлено, судові витрати залишено за позивачем.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просило рішення суду скасувати через порушення судом норм матеріального і процесуального права, а по справі ухвалити нове рішення яким позов задовольнити. Зазначило, що позичальник погодився з умовами кредитного договору, підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, що є складовою частиною кредитного договору, у зв`язку з чим останній був зобов`язаний виконувати вимоги зазначених Умов та Правил. Вказало, що підпис позичальника на Умовах та Правилах не потрібен, якщо саме ці Умови та Правила були чинними під час укладання договору.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вважає апеляційну скаргу безпідставною, а рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим. Вказав, що з анкети-заяви вбачається, що він виявив бажання оформити кредитну картку «Універсальна» з тарифним планом «Універсальна/Gold», проте позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що після укладення кредитного договору йому видавалась банківська картка та відкривався картковий рахунок. Зазначив, що дані обставини були встановлені в судовому засіданні в суді першої інстанції. Окрім того вказав, що в позові взагалі відсутнє обґрунтування періоду виникнення заборгованості та її розміру, а наданий банком розрахунок не є доказом належним доказом видачі та отримання ним кредиту.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що останню слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову , суд першої інстанції виходив з того, що позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог не надано належних, допустимих і достовірних доказів того, що відповідачу після укладення кредитного договору видавалась банківська картка та відкривався картковий рахунок; анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 17.12.2010 містить лише погодження про укладення договору про надання банківських послуг, дані про відкриття карткового рахунку та видачу кредитної картки відсутні; у позові взагалі відсутнє обґрунтування періоду виникнення спірної заборгованості та її розміру. Окрім того суд першої інстанції виходив із того, що до розміру заборгованості, на яку нараховувалися проценти, було включено не лише тіло кредиту, тобто витрачені позичальником кошти, а й нараховані проценти (відбувалася так звана «капіталізація» процентів) та штрафні санкції (неустойку) шляхом збільшення розміру витраченого кредитного ліміту на суму нарахованих процентів та неустойки, що не відповідає чинному законодавству.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Згідно з ч. ч. 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч. 1 ст. 78 ЦПК України).

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).

За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 527 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як вірно було встановлено судом першої інстанції, 17.12.2010 відповідач виявив бажання оформити кредитну картку «Універсальна» з тарифним планом «Універсальна»/Gold з кредитним лімітом у 12 000 грн., що підтверджується Анкетою-заявою про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. Згідно наданого позивачем розрахунку, з 31.10.2011 року до 03.03.2017 року кредитна картка взагалі не використовувалась, однак при цьому при відсутності заборгованості станом на 29.09.2012 року і не використання кредитних коштів до 03.03.2017 року, в розрахунку заборгованості станом на 01.03.2017 року, у колонці «тіло кредита на звітню дату» зазначена заборгованість в розмірі 3 997 грн.; з 01.09.2014 року збільшується розмір процентної ставки за користування кредитом з 30, 00 % до 34, 80 % річних і з 01.04.2015 року - до 43, 20 % річних.

Відтак, безпідставне виникнення заборгованості при відсутності підтвердження користування відповідачем кредитною карткою є необґрунтованим, а тому зазначений розрахунок є некоректним та недостовірним.

Окрім того, суд вірно зазначив, що в обґрунтування позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» не надано належних, допустимих і достовірних доказів того, що відповідачу після укладення кредитного договору видавалась банківська картка та відкривався картковий рахунок; якщо банківська картка видавалась, то яка саме картка була видана («Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT» чи «Універсальна GOLD»), враховуючи бажання відповідача, висловлене в анкеті-заяві від 17.12.2010 на отримання саме картки «Універсальна»/Gold» і надання позивачем до позовної заяви довідки про умови кредитування «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», а також який термін її дії.

Дотримуючись принципу змагальності та обов`язку щодо надання доказів, передбачених ст.12 ЦПК України та ст.81 ЦПК, позивач мав надати належні та допустимі докази надання відповідачу грошових коштів за кредитним договором та розміру заборгованості у випадку її наявності. Разом із тим, до позову позивач надав лише розрахунок заборгованості ,що містить дані не обґрунтовані жодними первинними документами (випискою з особового рахунку ), на що і звернув увагу суд першої інстанції.

Також, суд прийшов до обґрунтованого висновку про те, що відсутні підстави для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № б/н від 17.12.2010 року з тих підстав, що до бази, на яку нараховувалися проценти, було включено не лише тіло кредиту, тобто витрачені позичальником кошти, а й нараховані проценти (відбувалася так звана «капіталізація» процентів) та штрафні санкції (неустойку) шляхом збільшення розміру витраченого кредитного ліміту на суму нарахованих процентів та неустойки.

За таких обставин та без наданих підтверджень про вид конкретної обраної відповідачем банківської послуги, про запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг та Тарифи, відсутність доказів погодження з відповідачем розміру нарахованих відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та не підтверджений первинними доказами розрахунок не можуть розцінюватися як достатні для задоволення позову докази, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Такі висновки суду першої інстанції узгоджуються із висновками, викладеними в у постанові Великої Палати Верховного суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 щодо застосування відповідних норм права у спірних правовідносинах ,у яких зазначено, що надані позивачем витяг із Умов і правил надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт не може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, які перевірив наданими доказами, оціненими в порядку ст.89 ЦПК України, правильно визначив спірні правовідносини та застосував до них норми права та дійшов обґрунтованого висновку про не доведеність позовних вимог та про відмову з цієї підстави у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що наявність між сторонами договірних кредитних правовідносин, погодження умов кредитування не заслуговують на увагу ,так як не доведені позивачем необхідними доказами, що відповідали б критеріям належності допустимості , достовірності та достатності ,передбаченими ст.ст.77-80 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не прийняв до уваги розрахунок суми заборгованості, що підтверджує отримання відповідачем кредиту, є необґрунтованими, оскільки розрахунок заборгованості за кредитним договором не є належним доказом видачі та отримання кредиту та наявності інших складових заборгованості, а є лише обґрунтуванням позовних вимог щодо розміру заборгованості, який повинен бути підтверджений первинними документами, які суду не надані. Наданий позивачем розрахунок не є первинним документом, оскільки не містить обов`язкових реквізитів, передбачених для первинних та зведених облікових документів.

Інші доводи апеляційної скарги про незаконність рішення суду не свідчать та обставин справи не спростовують, а тому не можуть бути підставою для скасування законного рішення суду.

Згідно ч.3 ст.367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Отже, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують, суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За правилами ст.141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір за подання апеляційної скарги залишається за останнім.

На підставі викладеного, керуючись ст. 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду від 08.07.2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: /підпис/ С.Г. Копаничук

Судді: /підпис/ Т.О. Денишенко

/підпис/ І.В. Міхасішин

Згідно з оригіналом

Суддя : С.Г. Копаничук