Провадження № 22-ц/4808/347/19
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Ясеновенко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Ясеновенко Л.В.,

суддів: Мелінишин Г.П., Томин О.О.,

секретаря Турів О.М.,

з участю представників прокуратури та ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом першого заступника прокурора Івано-Франківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Кабінет Міністрів України, до виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради та ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування підпункту 8.3 рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №622 від 04.10.2012 року та виселення без надання іншого житлового приміщення, за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Івано-Франківської області на рішення Івано-Франківського міського суду, постановлене у складі судді Бабій О.М. 18 грудня 2018 року в м. Івано-Франківську,

в с т а н о в и в :

18.12.2014 року перший заступник прокурора Івано-Франківської області звернувся з позовом до виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування підпункту 8.3 рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №622 від 04.10.2012 року.

В заяві зазначив, що відповідно до умов інвестиційного договору від 11.07.2012 року прокуратура Івано-Франківської області отримала квартиру АДРЕСА_1. Згідно реєстру прав власності на нерухоме майно право власності на вказану квартиру зареєстровано за Державою в особі Кабінету Міністрів України, орган уповноважений здійснювати управління майном - Генеральна прокуратура України, право оперативного управління належить прокуратурі Івано-Франківської області.

Рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №522 від 07.08.2012 року спірна квартира закріплена за прокуратурою Івано-Франківської області як службова та надана заступнику прокурора області ОСОБА_1

04.10.2012 року виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради прийняв рішення №622, згідно підпункту 8.3 якого квартиру переоформлено в ордерну.

Посилаючись на те, що питання переоформлення квартири в ордерну вирішено без згоди Кабінету Міністрів України, чим порушено його право власності, позивач просив визнати вищевказаний підпункт 8.3 рішення виконкому незаконним та скасувати.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 16 квітня 2015 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено Кабінет Міністрів України.

15.05.2017 року позивач подав заяву про зміну предмету позову, в якій фактично збільшив позовні вимоги та додатково просив виселити ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 без надання йому іншого житла.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 14 вересня 2017 року до участі у справі як співвідповідача залучено ОСОБА_1

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 18 грудня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановляючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради, прийнявши рішення про переоформлення спірної квартири із службової в ордерну, тобто виключивши спірну квартиру з числа службових, діяв відповідно до норм чинного законодавства, і позивачем не подано доказів на підтвердження порушень, допущених виконавчим комітетом при прийнятті рішення №622 від 04.10.2012 року та не доведено факту порушення таким рішенням його прав. Крім того, судом враховано, що ОСОБА_1 не є власником спірної квартири та не проживає у цій квартирі.

У апеляційній скарзі перший заступник прокурора Івано-Франківської області посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду.

Апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідно до Закону України «Про управління об'єктами державної власності» та ст. 137 ГК України прокуратура Івано-Франківської області виступала суб'єктом управління державним майном, а тому мала право клопотати перед виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради про переоформлення службової квартири в ордерну, оскільки статтею 137 ГК України передбачено, що право оперативного управління - це право суб'єкта господарювання володіти, користуватись та розпоряджатись майном, закріпленим за ним власником.

Проте, квартира АДРЕСА_1, власником якої є Держава в особі Кабінету Міністрів України, за прокуратурою Івано-Франківської області не була закріплена, так як відсутні належні докази на підтвердження даної обставини.

Оскільки спірна квартира відносилася до відомчого житлового фонду, то правом клопотати про виключення вказаної квартири з числа службових наділені були тільки Кабінет Міністрів України та Генеральна прокуратура України, однак клопотань від даних установ не надходило.

Крім того, згідно підпункту 8.3 рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №622 від 04.10.2012 року спірну квартиру із службової переведено в ордерну. Водночас, Житловий кодекс України не надає визначення, яке житло є ордерне, а тому виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради, приймаючи оскаржуване рішення №622 від 04.10.2012 року, перевів спірну квартиру в статус, який не визначений чинним законодавством.

Крім того, суд безпідставно відмовив і в задоволенні позовної вимоги про виселення ОСОБА_1 із спірної квартири, оскільки така вимога є похідною від вимоги про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, до того ж стаж роботи ОСОБА_1 в прокуратурі Івано-Франківської області становив менше 10 років.

Також апелянт зазначає, що ОСОБА_1 набув спірну квартиру без достатньої правової підстави, а тому відповідно до ст. 1212 ЦК України така квартира підлягає поверненню прокуратурі Івано-Франківської області.

Посилаючись на наведене, апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи скарги заперечив.

Зазначив, що в апеляційній скарзі апелянт посилається на підстави, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Зокрема, в позовній заяві позивач не ставив питання про те, що повноваженнями подавати клопотання про виключення спірної квартири з числа службових були наділені тільки Кабінет Міністрів України та Генеральна прокуратура України, а посилався виключно на те, що виконавчий комітет перейняв на себе права власника квартири та розпорядився нею без відома та без згоди власника, чим порушив право власності Кабінету Міністрів України.

Також суперечать вимогам позовної заяви доводи апелянта про те, що спірна квартира за прокуратурою Івано-Франківської області не була закріплена і тільки власнику, яким є Держава в особі Кабінету Міністрів України, належали права володіння, користування та розпорядження майном, оскільки сам позивач долучив до позовної заяви Інформаційну довідку з Реєстру прав власності на нерухоме майно та неодноразово наголошував на тому, що квартира була закріплена за прокуратурою Івано-Франківської області на праві оперативного управління. Крім того, ні Кабінет Міністрів України, ні Генеральна прокуратура України не звертались в суд з позовами, що свідчить про те, що ці установи не вбачають порушення своїх прав. Наведеним спростовуються доводи апелянта щодо відсутності повноважень без згоди Кабінету Міністрів України на розпорядження вказаною квартирою.

ОСОБА_1 вважав безпідставними твердження апелянта і про те, що стаж його роботи в органах прокуратури становив менше 10 років, а тому є підстави вимагати звільнити службове житло, оскільки на момент отримання квартири його стаж становив повних 12 років, проте дана обставина судом першої інстанції не досліджувалась, оскільки позивач не посилався на неї як на підставу позовних вимог.

Крім того, ОСОБА_1 вказав, що ні позовна заява, ні клопотання про залучення його до участі у справі як співвідповідача не містили жодного правового обґрунтування для виселення його із спірної квартири без надання йому іншого житла. Квартира була відчужена на користь третьої особи на підставі договору купівлі-продажу від 02.02.2015 року і доказів його проживання у спірній квартирі суду не надано, а тому суд першої інстанції правильно дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вказаної позовної вимоги.

Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В засіданні апеляційного суду представник прокуратури Івано-Франківської області апеляційну скаргу підтримав з мотивів, наведених у ній.

Представник ОСОБА_1 апеляційну скаргу не визнала.

Представники виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради та Кабінету Міністрів України в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про місце і час розгляду справи.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за відсутності сторін, які не з'явились.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.

За змістом ч.ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати тощо.

Рішення суду першої інстанції таким вимогам закону відповідає.

Встановлено, що згідно Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою НОМЕР_1 від 10.12.2009 року прокуратура Івано-Франківської області є постійним землекористувачем земельної ділянки площею 0,4599 га, розташованої на АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 15).

Згідно Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою НОМЕР_2 від 05.04.2011 року прокуратура Івано-Франківської області є постійним землекористувачем земельної ділянки площею 0,0764 га, розташованої в АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 14).

Цільове призначення зазначених земельних ділянок для будівництва багатоквартирного житлового будинку.

11.07.2012 року між прокуратурою Івано-Франківської області (як замовником) та суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_3 (як інвестором) був укладений інвестиційний договір на капітальне будівництво багатоквартирного житлового будинку (групи житлових будинків) в АДРЕСА_2 за умовами якого замовник передає інвестору земельну ділянку площею 0,4599 га, розташовану на АДРЕСА_2 (реєстраційний №60 від 10.12.2009 року) та земельну ділянку площею 0,0764 га, розташовану в АДРЕСА_2 (реєстраційний №00008 від 10.12.2009 року) в тимчасове користування терміном на 4 роки для будівництва багатоквартирного житлового будинку (групи житлових будинків), а інвестор зобов'язується актом прийому-передачі передати замовнику у власність 12 квартир (т. 1 а.с. 6-12).

На підставі акту прийому-передачі, укладеного 11 липня 2012 року між підприємцем ОСОБА_4 та прокуратурою Івано-Франківської області, трикімнатна квартира АДРЕСА_1 була передана прокуратурі Івано-Франківської області. (т. 1 а.с. 13).

Згідно довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно трикімнатна квартира АДРЕСА_1 була оформлена на Державу в особі Кабінету Міністрів України, орган уповноважений здійснювати управління майном - Генеральна прокуратура України, право оперативного управління - прокуратура Івано-Франківської області (т. 1 а.с. 19).

Рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №552 від 07.08.2012 року трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 закріплено за Івано-Франківською обласною прокуратурою як службову з правом реєстрації працівників обласної прокуратури.

Цим же рішенням трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 як службову надано заступнику прокурора ОСОБА_1 (склад сім'ї - 3 особи: він, дружина, донька - ОСОБА_4) (т. 1 а.с. 16, 17).

Рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №662 від 04.10.2012 року, а саме підпунктом 8.3, трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_1 (склад сім'ї - 3 особи: він, дружина, донька - ОСОБА_4), переоформлено із службової в ордерну.

Підставою для прийняття виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради рішення №662 від 04.10.2012 року вказано клопотання прокуратури Івано-Франківської області від 28.09.2012 року №13/2-48 вих-12 та протокол спільного засідання профкому первинної профспілкової організації прокуратури Івано-Франківської області та адміністрації прокуратури від 28.09.2012 року (т. 1 а.с. 18).

Згідно зі ст. 118 ЖК УРСР службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Відповідно до ст. 121 ЖК УРСР порядок надання службових жилих приміщень установлюється законодавством, зокрема Положенням про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській PCP. Службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації.

Постановою Ради Міністрів Української РСР №37 від 04.02.1988 року «Про службові жилі приміщення» визначено Перелік категорій працівників, яким може бути надано службові жилі приміщення, серед яких, зокрема, працівники прокуратури за переліком, визначеним Генеральним прокурором України (п. 40).

Перелік категорій працівників органів прокуратури, яким може бути надано службове жиле приміщення, затверджено наказом Генеральної прокуратури України №48/13-ок від 16.04.2004 року.

Пунктом 3 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР (надалі - Положення), затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР №37 від 04.02.1988 року, визначено, що жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів за клопотанням адміністрації підприємства, установи, організації. В тих випадках, коли підприємство, установа, організація розташована на території одного населеного пункту (району в місті), а жиле приміщення на території іншого, рішення про його включення до числа службових приймається виконавчим комітетом Ради народних депутатів за місцем знаходження приміщення.

Відповідно до п. 6 Положення жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих.

Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Про виключення жилого приміщення з числа службових у журналі обліку службових жилих приміщень робиться відповідна відмітка.

Службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації, у віданні якої ці приміщення знаходяться, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів, на території якої знаходиться відповідне підприємство, установа, організація. У рішенні зазначається, яку займає посаду або виконує роботу особа, якій надається службове жиле приміщення, склад її сім'ї, розмір приміщення, що надається, кількість кімнат у ньому та адреса (п. 16 Положення).

Судом першої інстанції правильно встановлено, що прокуратура Івано-Франківської області, розпорядившись квартирою АДРЕСА_1, діяла в межах наданих їй органом, уповноваженим управляти державним майном, повноважень, в тому числі й щодо розпорядження належним їй на праві оперативного управління майном (квартирою), шляхом надання його своєму працівникові.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЖК УРСР державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд).

Управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником (ст. 18 ЖК УРСР).

Згідно довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, трикімнатна квартира АДРЕСА_1 була оформлена на Державу в особі Кабінету Міністрів України, орган уповноважений здійснювати управління майном - Генеральна прокуратура України, право оперативного управління - прокуратура Івано-Франківської області.

Згідно ч.ч. 2 та 3 ст. 326 ЦК України від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади; управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб'єктами.

В п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» визначено, що Кабінет Міністрів України здійснює відповідно до закону, зокрема, управління об'єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами, делегує в установленому законом порядку окремі повноваження щодо управління зазначеними об'єктами міністерствам, іншим центральним органам виконавчої влади, місцевим державним адміністраціям та відповідним суб'єктам господарювання.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 5 Закону України «Про управління об'єктами державної власності» Кабінет Міністрів України є суб'єктом управління, що визначає об'єкти управління державної власності, стосовно яких виконує функції з управління, а також об'єкти управління державної власності, повноваження з управління якими передаються іншим суб'єктам управління, визначеним цим Законом.

Здійснюючи управління об'єктами державної власності, Кабінет Міністрів України: 1) визначає органи виконавчої влади та державні колегіальні органи, які здійснюють функції з управління об'єктами державної власності; 2) встановлює порядок передачі об'єктів державної власності суб'єктам управління, визначеним цим Законом.

Зокрема, п. 10 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про управління об'єктами державної власності» передбачено, що уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань: передають функції з управління об'єктами державної власності господарським структурам та здійснюють контроль за діяльністю господарських структур.

Отже, суб'єктом управління державним майном, закріпленим за прокуратурою Івано-Франківської області на праві оперативного управління, виступає як сама прокуратура Івано-Франківської області, так і Генеральна прокуратура України, до сфери управління якої входить остання, які реалізують делеговані Кабінетом Міністрів України права держави, як власника такого майна, на володіння, користування і розпорядження ним.

У зв'язку з наведеним, безпідставними є доводи апелянта про те, що прокуратура Івано-Франківської області не мала права клопотати перед виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради про переоформлення службової квартири в ордерну.

Обґрунтованим є і висновок суду про відсутність підстав для задоволення позову про виселення, оскільки судом встановлено, що ОСОБА_1 у спірній квартирі не проживає.

Крім того, судом встановлено, що за договором купівлі-продажу від 02.02.2015 року ОСОБА_1 продав, а ОСОБА_6 придбала квартиру АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 188).

Посилання апелянта на те, що приймаючи оскаржуване рішення №622 від 04.10.2012 року, виконавчий комітет перевів спірну квартиру із службової в ордерну, тобто в статус, який не визначений чинним законодавством, не спростовують висновків суду, враховуючи наступне.

Як було зазначено вище, пунктом 6 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР передбачено підстави виключення жилого приміщення з числа службових. А зазначення у рішенні виконкому про переведення квартиру із службової в ордерну по суті тотожне поняттю виключення жилого приміщення із числа службових.

Не можуть бути прийняті до уваги і посилання апелянта на те, що ОСОБА_1 набув спірну квартиру без достатньої правової підстави, а тому відповідно до ст. 1212 ЦК України така квартира підлягає поверненню прокуратурі Івано-Франківської області, оскільки з цих підстав позов не був заявлений.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і не спростовують висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову.

Враховуючи вищенаведене та положення ст. 375 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу першого заступника прокурора Івано-Франківської області слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Івано-Франківської області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 18 грудня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Л.В. Ясеновенко

Судді: Г.П. Мелінишин

О.О. Томин

Повний текст постанови складено 14 березня 2019 року