Суддя-доповідач Гаврилова Г.Л.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

Єдиний унікальний номер 264/5369/18

Номер провадження 22-ц/804/815/19

12 березня 2019 року місто Маріуполь

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Донецького апеляційного суду у складі:

головуючого судді Гаврилової Г.Л.

суддів - Зайцевої С.А., Пономарьової О.М.

за участю секретаря - Єфремової О.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - приватне акціонерне товариство «Харцизький трубний завод»,

розглянув у відкритому судовому засіданні у спрощеному позовному провадженні з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_3, що діє в інтересах ОСОБА_2, на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 20 грудня 2018 року, у складі судді Мирошниченка Ю.М.

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2018 року позивач звернулася до суду з позовом до ПАТ «Харцизький трубний завод» про стягнення заробітної плати. Вказувала, що 16.03.2017 року була звільнена з посади бухгалтера першої категорії відділу обліку розрахунків з контрагентами та персоналом ПрАТ «ХТЗ» за ст. 36 п. 1 КЗпП України, проте, відповідач не провів з нею розрахунків при звільненні. Просила стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі за період з 01.03.2017 по 16.03.2017 року в розмірі 7536,72 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 гривень.

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 20 грудня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ «Харцизький трубний завод» про стягнення заробітної плати відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_3, що діє в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 20 грудня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що відмова у задоволенні позовних вимог позивачу у зв'язку з неможливістю відповідачем надати оригінали відповідних документів та документів підтверджуючих відсутність заборгованості по сплаті заробітній платі, є безпідставним та не відповідає процесуальним нормам. Відповідач не був позбавлений можливості надати суду оригінали документів, оскільки ним подавались звіти до Державних контролюючих органів і вся документація відповідача повинна була знаходитися за адресою офісу у м.Маріуполі. Зазначає, що право на оплату праці є конституційним та його захист гарантується ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.116 КЗпП України. Вказує, що сертифікатом Торгово-промислової палати України від 01 вересня 2014 року № 2721/05-04 ТПП України про засвідчення настання обставин непереборної сили, який видано відповідачу на відповідні дії, зазначено про неможливість виконання з боку ПрАТ «ХТЗ» зобов'язань стосовно виконання законодавчих актів України, які стосуються справляння та сплати податків та обов'язкових платежів, подання податкової та іншої звітності, але він не застосується щодо сплати заробітної плати.

Також зазначає, що відомості в розрахунковому листі за березень 2017 р. щодо кількості відпрацьованих днів і днів в простої не з вини працівника узгоджуються із наданим позивачем табелем обліку робочого часу за березень 2017 року, засвідченого підписом уповноваженої особи. Тому, представлені позивачем документи мають ознаки належного і допустимого письмового доказу, оскільки мають відомості про заборгованість, засвідчені печаткою і підписом відповідних посадових осіб. Також зазначає, що твердження відповідача про ненадання позивачем доказів щодо невиплати заробітної плати є неспроможними, оскільки спростовуються відомостями по руху коштів по картковому рахунку позивача, з якого вбачається, що за березень 2017 року колишній роботодавець, ПрАТ «ХТЗ», не здійснював будь-яких виплат, останній платіж здійснений 07 березня 2017 року, що відповідає виплаченій заробітній платі за попередній місяць. Отже, вважає, що несплата роботодавцем заробітної плати позивачу за відпрацьований час є втручання у майновий інтерес працівника.

У свою чергу, представник ПАТ «Харцизький трубний завод» подав відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого зазначає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 20 грудня 2018 року підлягає залишенню без змін. При цьому посилався, що 17.03.2017 року у відповідності до п. 38.11 Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» із змінами і доповненнями, внесеними Законом України від 23.03.2017 року №1989-УІІІ, ПАТ «Харцизький трубний завод» направило до Запорізького управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, а також до Державної фіскальної служби України, відповідне повідомлення про втрату первинних документів. Посилаючись на п. 6.2. Наказу Міністерства Фінансів України від 24.05.1995р. № 88 «Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», постанову Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 р. № 301 «Про трудові книжки працівників» та Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників та п. 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27.04.1993р. № ЗО1, зазначає, що трудові книжки, табелі обліку робочого часу працівників, штатний розклад, дані щодо розрядів робітників (накази, розпорядження), тарифні ставки та інші первинні документи, необхідні для нарахування заробітної плати та всіх інших платежів, що належать до виплати працівникам при звільненні, у відповідності до законодавства, зберігалися в бухгалтерії ПрАТ «ХТЗ» в адміністративній будівлі підприємства за адресою: АДРЕСА_1. Зазначає, що пред'являючи до суду заяву, Позивач посилається на документи, природа походження яких не встановлена. Матеріали справи не містять об'єктивної довідки про заборгованість відповідача, позивачем не надано доказів щодо невиплати заробітної плати позивачу за відпрацьований час у зазначених ним у позові сумах, до того ж відсутня будь-яка бухгалтерська документація, яка б підтверджувала наявність такої заборгованості видана посадовими особами, які мають право на вчинення цих дій. Також, унеможливлення виконання зобов'язань ПАТ «Харцизький трубний завод», передбачених ст.ст. 47 і 116 КЗпП України, а саме: 16 березня 2017 року кожному працівникові видати належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок, спричинено впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме актами тероризму на території Донецької області, у тому числі: м. Харцизька Донецької області, які на поточну дату продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо. Відповідно до висновку Торгово-промислової палати України від 23 червня 2017 року, Терористична загроза та загроза територіальної цілісності України, у тому числі територіями м, Харцизька Донецької області, що супроводжуються актами тероризму, для подолання яких направлене проведення в Донецькій та Луганській областях антитерористичної операції у 2014 році та станом на поточну дату заходи проведення тривають, є надзвичайними, непередбачуваними та невідворотними обставинами, що об'єктивно унеможливлюють виконання обов'язків сторонами, передбачених умовами договору (контракту), законодавчими та іншими нормативними актами. Такі форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є підставами для звільнення від відповідальності зобов'язальної сторони, якою є ПАТ «Харцизький трубний завод», за невиконання зобов'язань, передбачених ст.ст.47 і 116 КЗпП України. Враховуючи вищевикладене, вважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Позивач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, до суду не з'явився, клопотань до апеляційного суду не надавав, що у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розглядові справі за його відсутність.( а.с . 121)

Представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 надала заяву про слухання справи за їх відсутність, в якій зазначила, що вони апеляційну скаргу підтримують та просять задовольнити її у повному обсязі. ( а.с. 122)

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_5, який заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги, просив судове рішення залишити без змін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Згідно ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач ОСОБА_2 була звільнена з посади бухгалтера першої категорії відділу обліку розрахунків з контрагентами та персоналом ПАТ «Харцизький трубний завод» з 16 березня 2017 року за угодою сторін, на підставі ч.1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується наказом №6585 від 16 березня 2017 року ПрАТ «ХТЗ» та відповідним записом у трудовій книжці. (а.с.9)

З наданих позивачем копії розрахункової відомості та довідки від 10.03.2017р. № 2.3-329 про заробітну плату та інші доходи вбачається, що позивачу, як бухгалтеру першої категорії відділу обліку розрахунків з контрагентами та персоналом, нараховано до виплати з жовтня 2016 року по березень 2017 року 47130,73 грн. (а.с.10)

15 березня 2017 року на виробництві ПрАТ «Харцизький трубний завод», що знаходилося в м.Харцизьк, трапилося захоплення незаконними збройними формуваннями виробничих потужностей, майна і документації підприємства, про що 22 березня 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000782 внесені відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.341 КК України (а.с.44-45).

Сертифікатом про настання обставин непереборної сили від 01 вересня 2014 року і Науково-правовим висновком від 23 червня 2017 року, виданими Торгово-промисловою палатою України, засвідчено настання для ПрАТ «Харцизький трубний завод» обставин непереборної сили з 01 серпня 2014 року при здійснені господарської діяльності на території Донецької області та дотриманні законодавчих актів України, які стосуються справляння податків та обов'язкових платежів, а також те, що з 16 березня 2017 року підприємство втратило доступ до своїх виробничих потужностей та майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, у тому числі до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, особових справ, посадових інструкцій, табелів обліку робочого часу; примірників звітів, що подавалися до контролюючих органів, комп'ютерної техніки із встановленим програмним забезпеченням трудових відносин з працівниками. У зв'язку з впливом дії форс-мажорних обставин (акт тероризму на території Донецької області) ПрАТ «Харцизький трубний завод» підлягає звільненню від відповідальності за невиконання зобов'язань, передбачених ст.ст. 47, 116 КЗпП України. (а.с.24-38)

Згідно наказу ПрАТ «Харцизький трубний завод» від 23 березня 2017 року № ОД43, виведено з експлуатації та визнано такими, що не є дійсними усі печатки і штампи товариства, окрім печатки Наглядової ради ПрАТ «Харцизький трубний завод». (а.с.51)

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а матеріали справи не містять достатньої сукупності належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження того, що при звільненні позивача з ним не було проведено повний розрахунок, неможливо зробити беззаперечний висновок щодо наявності та розміру заборгованості відповідача по заробітній платі перед позивачем, а тому така вимога є недоведеною.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум (ст.116 КЗпП України).

Відповідно до ст.115 КЗпП України, ст.24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно зі статтею 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно частина перша статті 9 ЦК України кореспондується з вищевказаною статтею КЗпП України щодо застосування ЦК України до врегулювання відносин, зокрема трудових, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

З огляду на неврегульованість трудовим законодавством відносин з приводу відшкодування майнової шкоди положення цивільного законодавства можуть поширюватися на ці відносини.

Враховуючи позовні вимоги у даній справі, зокрема, вимоги щодо виплати заробітної плати застосуванню підлягають положення трудового і цивільного законодавства.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків.

Відповідно до статті 117 КЗпП України підставою відповідальності власника за затримку розрахунку при звільненні є склад правопорушення, який включає два юридичних факти: порушення власником строку розрахунку при звільненні та вина власника.

Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»).

Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом України у постановах: від 11 листопада 2015 року у справі № 6-2159цс15, від 23 березня 2016 року у справі № 6-364цс16, від 11 травня 2016 року, у справі № 6-383цс15, від 25 травня 2016 року у справі № 6-948цс16, а також в постановах Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 408/5985/17-ц, від 16 січня 2019 року у справі № 335/9304/17, від 11 жовтня 2018 року у справі № 408/2391/17-ц, від 03 жовтня 2018 року у справі № 408/2305/17-ц, в яких були встановлені подібні правовідносини та аналогічні фактичні обставини.

Відповідно до постанов Верховної Ради України від 17 березня 2015 року № 254-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» та № 252-VIII «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування» місто Харцизьк Донецької області визнано тимчасово окупованою територією України.

Сертифікатом від 01 вересня 2014 року № 2721/05-04 Торгово-промислової палати України засвідчено настання ПрАТ «Харцизький трубний завод» обставин непереборної сили (наявність воєнного конфлікту на території Донецької області та здійснення у зв'язку із цим антитерористичної операції) з 01 серпня 2014 року, що досі тривають.

Науково-правовим висновком від 23 червня 2017 року Торгово-промислової палати України підтверджено унеможливлення виконання ПрАТ «Харцизький трубний завод» перед звільненими 16 березня 2017 року працівниками зобов'язань, передбачених ст.ст.47 і 116 КЗпП України, а саме: 16 березня 2017 року в день звільнення кожному працівникові видати належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок, спричинено впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме: актами тероризму на території Донецької області, у тому числі: місто Харцизьк Донецької області, що є обставинами, які не залежать від волі сторін за трудовим договором, а також мають надзвичайний і невідворотний характер та є підставою для звільнення заявника від відповідальності (а.с.24-38).

Отже, зібраними доказами в сукупності засвідчено, що через фактичне захоплення з 15 березня 2017 року ПрАТ «Харцизький трубний завод» (дати фактичного захоплення невстановленими озброєними особами виробничих та адміністративно-інформаційних потужностей підприємства) відповідачем втрачено контроль і доступ до трудових книжок працівників; оригіналів наказів, особових справи працівників, посадових інструкцій, табелів обліку робочого часу, примірників звітів, що подавалися до контролюючих органів, комп'ютерної техніки із встановленими програмами забезпечення трудових відносин з працівниками, що унеможливило реалізацію п.4 наказу ПрАТ «ХТЗ» № 6585 від 16 березня 2017 року щодо здійснення повного розрахунку із працівниками, які підлягали звільненню, до числа яких відноситься ОСОБА_6, і виконання в цілому зобов'язання перед цими працівниками згідно зі статтями 47, 83, 115 і 116 КЗпП України. Таким чином, вини товариства у порушенні трудових прав позивача на оплату праці у досліджуваний спірний період немає.

Переведення офісу підприємства 31 травня 2016 року на контрольовану владою України територію до міста Маріуполя, на що посилається позивач в апеляційній скарзі, само по собі не підтверджує зберігання носіїв інформації і наявності у роботодавця первинної документації, на підставі якої має здійснюватися розрахунок сум заробітної плати, що підлягають до виплати на користь звільненого позивача. З пояснень представника відповідача в суді вбачається, що 31 травня 2016 року проведено перереєстрацію місцезнаходження юридичної особи ПрАТ «ХТЗ» на підконтрольній владі України території для можливості сплати податків, інших платежів, подачі звітів. Але вся документація, електронна база залишись за територіальним місцезнаходженням ПрАТ «ХТЗ» в м.Харцизьк, тобто на непідконтрольній території.

При цьому, сам по собі факт звільнення позивача з ПрАТ «Харцизький трубний завод» не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах.

Відповідач вказує на неможливість здобуття документів про заборгованість і її виплату працівникам через захоплення підприємства, де акумульована вся документації щодо роботи позивача, як то підтверджено Сертифікатом і Науково-правовим висновком Торгово-промислової палати.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 до позовної заяви додано копію трудової книжки з відомостями про її звільнення 16 березня 2017 року, а також довідку про заробітну плату та інші доходи, складену 10 березня 2017 року, табель обліку використання робочого часу, копії розрахункових документів (а.с.8-13, 92-96).

Представлені докази, як такі, що не відповідають вимогам ст.95 ЦПК України, були не прийняті до уваги судом першої інстанції, з чим колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. За ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

За змістом ч.ч.1, 2, 4, 6 ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Оригінали поданих документів із засвідченням чинними легітимними печатками і штампами, впровадженими після 22 березня 2017 року (після повідомлення правоохоронних органів і розміщення оголошення про втрату контролю над печаткою підприємства) позивачем та/або його представником до суду першої, апеляційної інстанцій надано не було, а відповідачем чинність цих документів не підтверджена. Більш того, як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалося сторонами, виробничі потужності, первинна документація, електронна база, печатки підприємства були захоплені незаконними збройними формуваннями 15 березня 2017 року, та з цього часу вони фактично вийшли із під контролю відповідача.

Факт виконання певної роботи впродовж спірного періоду з 01 березня 2017 року по 16 березня 2017 року не підтверджений будь-якими належними і допустимими доказами в розумінні ч.6 ст.95 ЦПК України, а представлена довідка про заборговану заробітну плату, датована 10 березня 2017 року, тобто датою за 6 днів раніше, аніж фактично трапилося захоплення підприємства та звільнення позивача 16 березня 2017 року, не відповідає вимогам процесуального закону щодо належності, допустимості і достовірності доказів. Тому даний документ, рівно як табель обліку робочого часу, і не засвідчені копії розрахункових документів, наказу про простой, цілком обгрунтовано не були взяті судом до уваги.

Крім того, надана представником позивача до матеріалів справи довідка про заробітну плату та інші доходи від 10 березня 2017 року (а.с.10) містить в собі відомості про доходи, які могли бути нараховані, відповідно до положень 83 КЗпП України, тільки при звільненні позивача з роботи (компенсація за невикористану відпустку 11 днів), тоді як станом на дату видачі вказаної довідки позивач звільненим не був. До суми, яку ОСОБА_2 просить стягнути з відповідача по заробітній платі (7536,72 грн.) включено окрім оплати по окладу та простою за 9 днів( 4+5), також оплату за щорічну та додаткову відпустку 6 днів в сумі 1944,66 грн., що вбачається із розрахункової відомості, тоді як позивач був звільнений з роботи 16 березня 2017 року і знаходитися у щорічній або додатковій відпустці не міг. ( а.с. 10,92)

Надана представником позивача розрахункова відомість за березень 2017 року містить в собі відомості про її складання станом на 31 березня 2017 року, тобто після захоплення підприємства незаконними збройними формуваннями 15 березня 2017 року. А відповідно до пояснень представника відповідача в апеляційному суді, ніяких довідок, розрахункових відомостей підприємство після 15 березня 2017 року не видавало і не могло видати внаслідок зазначених вище обставин.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного і обґрунтованого висновку, що вимоги ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з 01 березня 2017 року по 16 березня 2017 року в розмірі 7536,72 гривень задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не було надано суду належних доказів на підтвердження своїх вимог, а підстави для застосування судом правила, встановленого ч.4 ст.81 ЦПК України, щодо наслідків ненадання доказів, відсутні.

Оскільки у задоволенні основних позовних вимог ОСОБА_2 про відмовлено, відсутні підстави і для задоволення сукупних вимог про компенсацію відповідачем понесених позивачем витрат з оплати правничої допомоги в сумі 3000 грн.

Інші доводи апеляційної скарги наведених висновків суду не спростовують.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, та є обов'язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення відповідно до частини 3 статті 376 ЦПК України не встановлено.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, що діє в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 20 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 15 березня 2019 року.

Головуючий Гаврилова Г.Л.

Судді Зайцева С.А.

Пономарьова О.М.