ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи 658/2930/17 Головуючий в І інстанції Подіновська Г.В.
Номер провадження 22ц-819/443/2019 Доповідач Полікарпова О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2019 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючогоПолікарпової О.М.
суддівВоронцової Л.П.
Ігнатенко П.Я.
секретарПісоцька Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області у складі судді Подіновської Г.В. від 29 жовтня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про відшкодування майнової шкоди,

в с т а н о в и в:

У серпні 2017 року ОСОБА_6 звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 17 серпня 2016 року з вини відповідача, який не забезпечив належний догляд за належною йому коровою, сталася дорожньо-транспортна пригода, яка призвела до пошкодження його транспортного засобу - автобуса пасажирського МАN. Посилаючись на вказану обставину, позивач просив відшкодувати йому 25 128 грн. завданої майнової шкоди.

Рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 29 жовтня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь позивача 17300 грн. майнової шкоди. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ОСОБА_5 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що суд першої інстанції не вірно дійшов висновку про наявність причинного зв'язку між шкодою та діями відповідача, оскільки це не підтверджено в судовому засіданні; позивач, який керував транспортним засобом, не врахував можливість появи перешкоди на дорозі, не розрахував безпечну швидкість руху при ймовірній появі перешкод у русі. На його думку, суд безпідставно вважав встановленою вину відповідача постановою по справі про адміністративне правопорушення, так як адміністративну справу відносно нього закрито за закінченням строків для накладення стягнення.

Також апелянт вважає неналежними доказами по справі довідку Каховського відділу поліції, яка подана позивачем з порушенням вимог процесуального права та висновок експерта-автотоварознавця, який є неповним.

Письмовий відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не подано.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши доповідача, пояснення осіб, які з'явились у судове засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, як власник тварин, не виконав свій обов'язок по їх безпечному перегону, контролю за їх поведінкою біля транспортних шляхів, внаслідок чого одна з корів вибігла на проїзну частину дороги і відбулось зіткнення її з автобусом, який належить позивачу, а тому відповідач повинен відшкодовувати майнову шкоду з урахуванням загальних підстав деліктної відповідальності.

До такого висновку суд прийшов на підставі встановлених обставин, проаналізувавши наявні у справі докази.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 17 серпня 2016 року о 06.25 год. в с. Мала Каховка належна ОСОБА_5 корова раптово вибігла на проїзну частину дороги, в результаті чого відбулось її зіткнення з транспортним засобом - пасажирським автобусом «МАN», номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_6

Внаслідок зіткнення автобусу було завдано механічні пошкодження переднього бамперу, передньої правої блок фари, протитуманної фари, передньої панелі, лобового скла.

Згідно висновку №53/10-16 експертного товарознавчого дослідження від 20 жовтня 2016 року, вартість майнової шкоди, заподіяної власнику автобуса МАN 11.190 номерний знак НОМЕР_2, в результаті його пошкодження 17.08.2016 року за цінами на дату проведення дослідження складає 21 938, 61 грн. (а.с.8).

Постановою Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 21 листопада 2016 року провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП за наслідками вказаної дорожньо-транспортної пригоди відносно ОСОБА_5 закрито у зв'язку із закінченням строку для притягнення особи до адміністративної відповідальності. Разом з тим, суд, вислухавши пояснення правопорушника, перевіривши надані та долучені до справи докази, встановив, що в діях ОСОБА_5 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, а саме: порушення правил перегону тварин, чим створено перешкоду учасникам дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортного засобу позивача (а.с.5).

Статтею 1187 ЦК України передбачені підстави і порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, частиною першою цієї статті встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частиною другою статті встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною п'ятою статті 1187 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Системний аналіз зазначених норм права дозволяє зробити висновок про те, що особа, яка володіє та використовує транспортний засіб, відповідає за заподіяну шкоду й за відсутності її вини, єдиним виключенням із загального правила є доведеність цією особою заподіяння шкоди внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, у той час як правила статті 1166 ЦК України, якою встановлюються загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, передбачають відшкодування за неї за наявності вини особи, яка заподіяла шкоду.

Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної чи юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Позивач на обґрунтування позову зазначав, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача, який не забезпечив належний догляд за коровою, яка вибігла на дорогу, що призвело до пошкодження його автобусу.

Надаючи пояснення в суді апеляційної інстанції, сторони визнали, що дорога, яка проходить через с. Мала Каховка і на якій відбулася дорожньо-транспортна пригода є автомобільною трасою державного значення Одеса-Мелітополь, а також визнали те, що корова вибігла на дорогу раптово.

Заперечуючи проти позову, відповідач вказав, що корова вибігла на дорогу через те, що позивач рухався з великою швидкістю, автобус гудів, корова злякалась і він, як погонич, втратив над нею контроль.

Відповідно до ст.180 ЦК України тварини є особливим об'єктом цивільних прав, на них поширюється режим речі, а правила поводження з тваринами встановлюються законом.

Так, згідно пункту 7.7 Правил дорожнього руху особам, що керують гужовим транспортом і є погоничами тварин забороняється:

а) рухатися по автомобільних дорогах державного значення (за можливості рухатися автомобільними дорогами місцевого значення);

б) використовувати вози, не обладнані світлоповертачами, без ліхтарів у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості;

в) залишати на смузі відведення дороги тварин без нагляду та випасати їх;

г) вести тварин по дорогах з удосконаленим покриттям, якщо поруч є інші дороги;

ґ) переганяти тварин по дорогах у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості;

д) переганяти тварин через залізничні колії і дороги з удосконаленим покриттям поза спеціально відведеними місцями.

Статтею 9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» встановлено, що особа, яка супроводжує тварину, зобов'язана забезпечити безпеку дорожнього руху при проходженні з домашньою твариною біля транспортних шляхів і при їх переході шляхом безпосереднього контролю за її поведінкою.

Покладаючи на відповідача, як власника та погонича корови обов'язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної внаслідок зіткнення автобуса і корови, суд першої інстанції правильно виходив з того, що відповідач, при проходженні з твариною біля догори з удосконаленим покриттям, не забезпечив контроль за її поведінкою, внаслідок чого позивачеві заподіяно майнову шкоду.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції повністю погоджується.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтоване посилання судом на постанову Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 21 листопада 2016 року відносно ОСОБА_5, якою провадження у справі закрито у зв'язку із закінченням строку для притягнення особи до адміністративної відповідальності, а отже вина ОСОБА_5 не встановлювалась, до уваги колегією суддів не приймаються, оскільки спростовуються змістом постанови (а.с.5).

Апелянтом не доведена та обставина, що ДТП сталася внаслідок порушення Правил дорожнього руху позивачем, зокрема, перевищення ним допустимої швидкості руху.

Посилання апеляційної скарги на те, що відповідач не несе відповідальності за майнову шкоду, оскільки вона є наслідком зіткнення тварини з автобусом, який є джерелом підвищеної небезпеки, а тому відповідальність за заподіяну шкоду у будь-якому випадку повинна бути покладена на власника або володільця джерела підвищеної небезпеки, не ґрунтуються на законі.

Згідно із частиною 4 статті 12 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи, а також шкода, заподіяна майну юридичної особи твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує.

Вищезазначені положення законодавства, а також встановлений на підставі доказів факт відсутності контролю з боку відповідача за поведінкою тварини, яку він намагався перевести через дорогу у невстановленому для цього місці та спричинення наїздом на тварину шкоди автобусу позивача є підставою для застосування загальних норм деліктної відповідальності особи, винної у заподіянні шкоди.

Колегія суддів вважає безпідставними твердження апелянта про порушення судом першої інстанції порядку оцінки доказів, наданих з порушенням вимог процесуального законодавства, оскільки з матеріалів справи вбачається, що довідка ВП ГУНП в Херсонській області, яка на думку апелянта, була залучена судом під час судового розгляду, фактично була подана позивачем разом із позовною заявою (а.с.7).

Вирішуючи питання про розмір шкоди, яка підлягає відшкодуванню на користь позивача, суд першої інстанції оцінив як доказ висновок №53/10-16 експертного товарознавчого дослідження від 20 жовтня 2016 року та, зважаючи на те, що він був наданий позивачем не в повному обсязі, що перешкоджало суду встановити обґрунтованість здійснених позивачем витрат, суд взяв його до уваги лише в частині витрат, які підтверджуються іншими доказами та стягнув лише вартість заміни блок фари та лобового скла. Суд апеляційної інстанції не вбачає порушення судом першої інстанції норм процесуального права при оцінці наявних у справі доказів.

З урахуванням викладеного, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду на підставі викладених у ній доводів колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 29 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 19 березня 2019 року.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.М. Полікарпова

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Л.П. Воронцова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ П.Я. Ігнатенко