Провадження № 4-с/201/12/2019
У Х В А Л А

18 лютого 2019р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Ткаченко Н.В.

за участі секретаря Іващенко Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі скаргу ОСОБА_1 (заінтересовані особи Державний виконавець Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2, ОСОБА_3) про визнання дій щодо нарахування заборгованості по аліментам незаконними, зобов'язання вчинити певні дії, визнання постанови про накладення штрафу від 25.09.2018р. незаконною та її скасування,

ВСТАНОВИВ:

05.11.2018р. до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла скарга ОСОБА_1 (заінтересовані особи Державний виконавець Соборного ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_2В.) про визнання дій щодо нарахування заборгованості по аліментам незаконними, зобов'язання вчинити певні дії, визнання постанови про накладення штрафу від 25.09.2018р. незаконною та її скасування (а.с.№2-9).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 09.11.2018р. скарга була залишена без руху та заявнику наданий строк для усунення недоліків (а.с.№73).

21.11.2018р. скаргу було уточнено та залучено в якості заінтересованої особи ОСОБА_3 (а.с.№79-83).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 19.12.2018р. заявнику був поновлений строк на подачу скарги та відкрито провадження по скарзі(а.с.№ 84).

В обґрунтування вимог скарги, з урахуванням уточнень від 21.11.2018р., представник заявника ОСОБА_4, який діє на підставі довіреності від 12.10.2018р. (а.с.№77), посилався на те що на примусовому виконанні в Соборному ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області перебуває виконавче провадження № 38320825 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання доньки ОСОБА_5 та сина ОСОБА_5 в розмірі 1/3 усіх видів його доходів за виконавчим листом, виданим Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська. В процесі проведення виконавчих дій, державним виконавцем був складений розрахунок заборгованості заявника, згідно якого розмір заборгованості розрахований від середньої заробітної плати для працівника відповідної місцевості, проте заявник вважає таке нарахування заборгованості незаконним виходячи з того, що державним виконавцем не враховані надані ним декларації платника єдиного податку ФОП, що містять реальних дохід заявника, а отже заборгованість повинна розраховуватися саме з цього доходу. 25.09.2018р. державним виконавцем була винесена постанова про накладення на заявника штрафу в розмірі 23 645грн. 40коп., яку він вважає також незаконною з огляду на те, що загальний розмір його заборгованості на 01.10.2018р. становить 48 795грн. 58коп., в той час як сума платежів за три роки з вересня 2015р. по вересень 2018р. складає 53 225грн. 76коп., що свідчить про те, що заявником не порушено вимоги законодавства. Оскаржуючи постанову державного виконавця про накладення штрафу заявник також посилався на те, що в ній зазначено про виконавчий лист, який виданий Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська, в той час як на примусовому виконанні перебуває виконавчий лист, виданий Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська. Просив суд визнати дії державного виконавця Соборного ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_2, що виразились у незаконному нарахуванні заборгованості по сплаті аліментів ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_5 та ОСОБА_5 в розмірі 1/3 усіх видів його доходів за виконавчим листом Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19.12.2007р. незаконними та зобовязати здійснити перерахунок заборгованості по сплаті аліментів на підставі податкових декларацій платника єдиного податку фізичної особи- підприємця, долучених до матеріалів виконавчого провадження. Також просив визнати постанову державного виконавця Соборного ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області про накладення штрафу від 25.09.2018р. незаконною та скасувати її.

18.02.2019р. представник заявника надав до суду відповідь на відзив ОСОБА_3, в якій посилався на те, що ОСОБА_3 у відзиві здійснено приблизний розрахунок заборгованості ОСОБА_1 по аліментам, а тому її позиція щодо правомірності дій державного виконавця є неправильною, оскільки постанова була прийнята після внесення змін 28.08.2018р. до Закону України «Про виконавче провадження», а періоди заборгованості, які були враховані державним виконавцем у вигляді заборгованості за три роки, були визначені до набрання законної сили вищевказаних змін, а тому дії державного виконавця є неправомірними, а постанова про накладення штрафу- незаконною та підлягає скасуванню (а.с.№126-131).

В наданій суду 18.02.2019р. заяві представник заявника вимоги скарги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити та розглянути справу без його участі та без фіксації процесу технічними засобами (а.с.№133).

18.02.2019р. до суду надійшов лист державного виконавця Соборного ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_2 разом з постановою про виправлення помилки та новим розрахунком, в якому державний виконавець залишає вирішення питання на розсуд суду згідно вимог чинного законодавства та просить розглянути справу за її відсутності (а.с.№121).

Матеріли виконавчого провадження, які були витребувані судом у державного виконавця, так і не були надані (а.с.№ 85, 120).

28.01.2019р. до суду надійшов відзив представника заінтересованої особи ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_6, який діє на підставі ордеру серія ДП № 2064/034 від 27.01.2019р. (а.с.№104), в якому він просив відмовити в задоволенні скарги в повному обсязі, виходячи з того що сукупний розмір заборгованості за аліментами перевищує суму всіх платежів за три роки, а тому винесена державним виконавцем постанова про накладення штрафу є правомірною. Також представник посилався на те, що сам розрахунок заборгованості зроблений правильно, адже заявник перебуває на спрощеній системі оподаткування і тому державним виконавцем правомірно застосовані положення ч. 2 ст. 195 СК України. Зроблена державним виконавцем описка в постанові від 25.09.2018р. щодо суду, яким виданий виконавчий лист, не вказує на неправильність розрахунку та не може бути підставою для визнання його незаконним.

18.02.2019р. представником ОСОБА_6 була надана заява, в якій він просив розподілити вже понесені витрати, повязані з розглядом справи, а також заявив про подання після винесення судового рішення заяви про відшкодування витрат, повязаних з розглядом справи. Просив проводити розгляд справи без фіксування процесу технічними засобами (а.с.№ 134).

За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін (представників), які не зявилися або надали відповідні заяви та без фіксування процесу технічними засобами довідно до положень ч. 2 ст. 450, ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, ознайомившись із матеріалами справи, вважає за можливе задовольнити скаргу в частині вимог про визнання дій щодо нарахування заборгованості незаконними та зобов'язання вчинити певні дії, а в частині вимог про визнання постанови про накладення штрафу від 25.09.2018р. незаконною та її скасування закрити провадження з наступних підстав.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні в Соборному ВДВС м. Дніпра ГТУЮ в Дніпропетровській області перебуває виконавче провадження № 38320825 відкрите на підставі виконавчого листа Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, виданого по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітній дітей (а.с.№17).

Даний факт також підтверджується отриманим судом з Автоматизованої системи виконавчих проваджень витягом, згідно з яким виконавче провадження №38320825 відкрито 25.02.2007р. та триває примусове виконання (а.с.№140).

З розрахунку заборгованості по аліментам, наданого заявником до скарги вбачається, що станом на 01.01.2018р. розмір його заборгованості складав 41 215грн.31коп., а вже станом на вересень 2018р. включно -48 795грн. 58коп. (а.с.№14).

У звязку з наявністю заборгованості, 25.09.2018р. державним виконавцем Соборного ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_2 на підставі ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» винесена постанова про накладення на ОСОБА_1 штрафу в розмірі 23 645грн. 40коп. (а.с.№16).

Дана постанова містила описку в частині найменування суду, який видав виконавчий документ, замість «Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська» зазначений «Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська. Описка була виправлена постановою державного виконавця Перелигіної А.В. від 16.11.2018р. (а.с.№16, 123).

З наданого до суду 18.02.2019р. державним виконавцем розрахунку вбачається, що нею було проведено перерахунок заборгованості, яка станом на 01.01.2018р. становить 15 088грн. 05коп., а станом на грудень 2018р. включно 27 182грн. 79коп. (а.с.№124).

Тобто в порівнянні з першим розрахунком державного виконавця розмір заборгованості станом на 01.01.2018р. зменшився майже в три рази і станом на грудень 2018р.- майже в два рази.

Оскаржуючи дії державного виконавця, заявник та його представник посилалися на те, що розрахунок був зроблений без урахування заробітку боржника, вказаного у податкових деклараціях платника єдиного податку ФОП з 2012р. по 2017р., а тому і виникла значна заборгованість, оскільки державний виконавець проводив розрахунок виходячи з середньої заробітної плати для працівника відповідної місцевості, а не з фактично отриманих заявником доходів.

Відповідно до ч. 4 Розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012р. № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016р. № 2832/5), виконавець зобов'язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених ч.4 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому ст. 195 Сімейного кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 195 Сімейного Кодексу України, в редакції що набрала законної сили 08.07.2017р., заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

З виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання його неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_5 вбачається, що розмір аліментів становить 1/3 частину усіх видів його доходів, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку. Крім того, у виконавчому листі зазначено, що боржник є субєктом підприємницької діяльності і зареєстрований у Бабушкінському районі (а.с.№17).

З листа ДПІ у Шевченківському районі м. Дніпра ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 17.10.2018р. № 7654/04-62-08-01-30 вбачається, що з 2012р. по 2017р. до заявника, як ФОП - платника податків, застосована спрощена система оподаткування (єдиний податок). Обсяг доходу становить: за 2012р.-13 177грн., за 2013р.-15 360грн., за 2014р.-21 200грн., за 2015р.-16 500грн., за 2016р.-19 200грн. за 2017р.-38 400грн.(а.с.№18-32).

Надсилаючи заявникові розрахунок заборгованості по аліментам, у своєму листі від 02.10.2018р. № 58825 державний виконавець зазначає що розрахунок було проведено враховуючи, що він є ФОП і перебуває на спрощеній системі оподаткування (а.с.№13).

Разом з тим, відповідно до положень ст. 195 СК України в редакціях, що діяли з 2012р. по 08.07.2017р., заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначалася виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. І редакція ст. 195СК України за ці періоди не передбачала розрахунку заборгованості для боржника ФОП на спрощеній системі оподаткування.

Таким чином, за період з 2012р. по 08.07.2017р. заборгованість по аліментам повинна була розраховуватися державним виконавцем виходячи з отриманого боржником доходу, зазначеного в поданих ним деклараціях за 2012-2017рр., а після 08.07.2017р., коли були внесені відповідні зміни до ст. 195 СК України, заборгованість повинна розраховуватися виходячи з середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Як вбачається з наданих заявником та державним виконавцем розрахунків заборгованості (а.с.№ 14, 124-125), то в поданому до суду 18.02.2019р. державним виконавцем розрахунку заборгованість ОСОБА_1 значно зменшилась, що свідчить про проведення державним виконавцем перерахунку заборгованості.

Таким чином, враховуючи що державним виконавцем під час надання 02.10.2018р. розрахунку заборгованості за період 2012-2017рр. було визначено розмір заборгованості виходячи з положень ст. 195 СК України чинної на момент проведення в 2018р. розрахунку, а не з урахуванням положень ст. 195 СК України, що діяла на момент виникнення заборгованості, то вимоги скарги щодо неправомірності складеного розрахунку є обґрунтованими та суд вважає за можливе задовольнити скаргу ОСОБА_1 в частині визнання дій державного виконавця Соборного ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_2, що виразилися у незаконному нарахуванні заборгованості по сплаті аліментів ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_5 та ОСОБА_5 в розмірі 1/3 усіх видів його доходів за виконавчим листом Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19.12.2007р.

Приймаючи до уваги, що державним виконавцем Перелигіною А.В. самостійно було проведено перерахунок заборгованості, проте з даного розрахунку не вбачається і пояснень щодо підстав його проведення суду не надано, на підставі яких даних був проведений цей перерахунок, то вимоги скарги в частині зобов'язання здійснити перерахунок заборгованості по сплаті аліментів на підставі податкових декларацій платника єдиного податку фізичної особи- підприємця, долучених до матеріалів виконавчого провадження, також підлягають задоволенню.

Таким чином, суд вважає за можливе задовольнити вимоги скарги ОСОБА_1, визнати незаконними дії державного виконавця Соборного ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_2, що виразилися у незаконному нарахуванні заборгованості по сплаті аліментів ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_5 та ОСОБА_5 в розмірі 1/3 усіх видів його доходів за виконавчим листом Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19.12.2007р. та зобовязати здійснити перерахунок заборгованості по сплаті аліментів на підставі податкових декларацій платника єдиного податку ФОП, долучених до матеріалів виконавчого провадження.

Заперечення заінтересованої особи представника ОСОБА_3, викладені у відзиві на скаргу щодо правомірності дій державного виконавця по нарахуванню заборгованості виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, суд оцінює критично, оскільки ст. 195 СК України в редакціях з 2012р. по 08.07.2017р. не передбачала порядку визначення заборгованості боржника - ФОП на спрощеній системі оподаткування, і при розрахунку заборгованості державний виконавець мав виходити з положень ст. 195СК України чинної на момент виникнення заборгованості, а не на момент проведення розрахунку заборгованості.

Що стосується вимог скарги в частині визнання постанови державного виконавця Соборного ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області від 25.09.2018р. про накладення штрафу незаконною та її скасування, в цій частині провадження по справі слід закрити, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

05.12.2018р. ОСОБА_7 Палатою Верховного Суду була прийнята постанова по справі №279/2369/17 (провадження №14-505цс18), в якій зроблений висновок щодо застосування норм права і вказано, якщо закон установлює інший, ніж за правилами адміністративного судочинства, порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів щодо розгляду таких скарг.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Таким чином, Законом України «Про виконавче провадження» визначений інший порядок оскарження дій державного виконавця, повязаних з винесенням постанов про накладення штрафу, а саме, оскарження таких дій (постанов) здійснюється в порядку адміністративного судочинства, а не в порядку цивільного судочинства.

Приймаючи до уваги що заявник ОСОБА_1 оскаржує постанову державного виконавця про накладення на нього штрафу, то провадження по цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 (заінтересовані особи Державний виконавець Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2, ОСОБА_3) про визнання постанови про накладення штрафу від 25.09.2018р. незаконною та її скасування слід закрити, оскільки справа в цій частині не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Розяснити заявнику, що ці вимоги за предметною юрисдикцією належить розглядати в адміністративному суді і він може звернутися з адміністративним позовом до відповідного адміністративного суду за правилами підсудності, встановленими ст.ст. 20, 25, 26 КАС України.

Відповідно до положень ст. 452 ЦПК України, судові витрати, повязані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Представником заявника та державним виконавцем доказів понесення витрат, повязаних з розглядом справи суду не надано, а тому, ці витрати їм не відшкодовуються.

Представником заінтересованої особи-адвокатом ОСОБА_6, який діє на підставі ордеру серія ДП №2064/034 від 27.01.2019р. у відзиві заявлено вимоги про відшкодування витрат, повязаних з розглядом справи і надано докази на підтвердження понесення цих витрат. Крім того, адвокатом заінтересованої особи в наданій до суду 18.02.2019р. заяві повідомлено що докази про розмір судових витрат щодо судового засіданні 18.02.2019р. та витрат на правову допомогу буде подано до суду протягом пяти дів після ухвалення судового рішення. Зазначено, що орієнтовний розмір витрат на правову допомогу складається з: 4000грн.-складання відзиву; 500грн.-за відкладене судове засідання 28.01.2019р. та 1500грн. за судове засідання (а.с.№134).

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу адвокатом заінтересованої особи надано:

-акт передання-прийому наданих юридичних послуг від 27.01.2019р., згідно з яким за складання відзиву на скаргу до сплати підлягає 4000грн. у строк з дня набрання законної сили рішенням про відмову в задоволенні скарги (а.с.№108);

-акт передання-прийому наданих послуг від 28.01.2019р., згідно з яким за представництво інтересів у справі 28.01.2019р., коли відбулося відкладення за клопотанням представника заявника та у звязку з неявкою державного виконавця, до сплати підлягає 500грн. (а.с.№135);

-копію акту передання-прийому наданих юридичних послуг від 18.02.2019р., згідно з яким за представництво інтересів у справі 28.01.2019р. до сплати підлягає 1500грн., які мають бути сплачені протягом десяти днів з дня постановлення судом першої інстанції ухвали про відмову в задоволенні скарги, а у разі задоволення судом скарги з дня набрання законної сили остаточним судовим рішення (а.с.№139);

-дублікат квитанції про перерахування коштів 29.01.2019р. в розмірі 3000грн. через АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.№136).

Відповідно до положень ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В Постанові ОСОБА_7 Верховного Суду по справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) від 27.06.2018р. зазначено, що на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, з огляду на те, що ОСОБА_3 документально підтверджена на момент винесення даної ухвали лише оплата гонорару адвоката в розмірі 3000грн., то ці витрати слід стягнути з Соборного ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області, у звязку із задоволенням скарги в частині вимог.

Підстав для стягнення витрат, повязаних з розглядом справи з заявника на користь ОСОБА_3 у звязку із закриттям провадження в частині вимог скарги, на підставі ч. 5 ст. 142ЦПК України не має, оскільки підставою для закриття не були необґрунтовані дії заявника.

З огляду на те, що витрати на правничу допомогу повязані зі складанням відзиву та у звязку з участю адвоката у двох судових засіданнях заявлені та підтверджені лише актами передання-прийому наданих юридичних послуг і доказів їх фактичного понесення (квитанції до прибуткового касового ордера, платіжного доручення з відміткою банку або іншого банківського документу, касових чеків, посвідчення про відрядження) суду не надано і представник заінтересованої особи заявляє , що докази будуть надані протягом пяти днів з моменту ухвалення судового рішення по справі, то під час винесення даної ухвали відшкодування цих витрат, повязаних з розглядом справи, судом не вирішується.

На підставі викладеного, керуючись Постановою ОСОБА_7 Верховного Суду по справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) від 27.06.2018р., ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012р. № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016р. № 2832/5), ст. 195 СК України, ст.ст. 76-81, 83, ч. 2 ст. 247, ст.ст. 260, 353, 447, 450, 451, 452 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 (заінтересовані особи Державний виконавець Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2, ОСОБА_3) про визнання дій щодо нарахування заборгованості по аліментам незаконними задовольнити.

Визнати дії державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2, що виразились у незаконному нарахуванні заборгованості по сплаті аліментів ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_5 та ОСОБА_8 в розмірі 1/3 усіх видів його доходів за виконавчим листом Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19.12.2007р. незаконними.

Зобовязати державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2 здійснити перерахунок заборгованості по сплаті аліментів ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_5 та ОСОБА_8 в розмірі 1/3 усіх видів його доходів за виконавчим листом Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19.12.2007р. на підставі податкових декларацій платника єдиного податку фізичної особи- підприємця, долучених до матеріалів виконавчого провадження.

Провадження по скарзі ОСОБА_1 (заінтересовані особи Державний виконавець Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2, ОСОБА_3) про визнання постанови від 25.09.2018р. про накладення штрафу незаконною та скасування цієї постанови закрити.

Розяснити заявнику, що дані вимоги за предметною юрисдикцією належить розглядати в адміністративному суді і він може звернутися з адміністративним позовом до відповідного адміністративного суду за правилами підсудності, встановленими ст.ст. 20, 25, 26 КАС України.

Стягнути з Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_3 витрати, повязані з розглядом справи, в розмірі 3000грн.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом пятнадцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: Ткаченко Н.В.