справа №619/4720/18
провадження №2/619/300/19
УХВАЛА

13 березня 2019 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області
у складіголовуючого суддіОСОБА_1

Імя (найменування) сторін та інших учасників справи:

позивач: ОСОБА_2;

відповідач: ОСОБА_3;

третя особа: Служба у справах дітей Дергачівської райдержадміністрації Харківської області.

Суть питання, що вирішується ухвалою.

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просив визначити ОСОБА_2 з метою всебічного гармонійного розвитку і турботі про його здоровя такий спосіб участі у спілкуванні та вихованні малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1; зобовязати матір дитини передавати сина батькові кожного вівторка та четверга з 17 год 00 хв до 20 год 00 хв, в буденні дні, які є святкові, згідно з щорічним розпорядженням кабінету ОСОБА_5 України та у відповідності зі статтею 67 КЗпП, почергово через такий день, починаючи з першого такого дня року з 09 год 00 хв до 20 год 00 хв; кожну пятницю через тиждень, починаючи з першої пятниці року, з 17 год 00 хв до 20 год 00 хв наступної неділі з можливістю забирати сина з дошкільного навчального або іншого закладу; кожного року на два літніх тижні під час відпуски батька для спільного відпочинку та оздоровлення сина; у день народження сина та батька, 24 січня та 17 квітня кожного року з 09 год 00 хв до 15 год 00 хв, якщо день вихідний або з 17 год 00 хв до 20 год 00 хв якщо день буденний; зобовязати матір дитини погоджувати з батьком дитини форми та методи виховання дитини, щеплення дитини, відвідування дошкільних навчальних закладів, розвивальних кружків секцій та всі заходи, повязані з психологічним фізичним культурним соціальним розвитком дитини; визначити батькові вільне спілкування з сином в дошкільних, шкільних та інших навчальних, розвивальних закладах у час вільний від навчального процесу; визначити спосіб участі батька з сином без присутності матері; зобовязати матір дитини повідомляти батька дитини про захворювання дитини, відвідування лікаря, поставленому діагнозу, стану дитини, необхідним лікам, о запланованому наступному відвідуванні лікаря дитиною, адреси лікарні впродовж доби з моменту виявлення хвороби.

Суддею Болибоком Є.А. подана заява про самовідвід, яка обґрунтована тим, що суддя розглядав цивільну справу №619/3051/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області, про усунення перешкод та визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області, про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. По вказаній справі було ухвалено судове рішення, яке Апеляційним судом Харківської області було змінено.

Мотиви, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд.

Частинами 1 та 2 ст.40 ЦПК України передбачено, що питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Відповідно до п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19.05.2006 року, схвалених 27.07.2006 року Резолюцією Економічної та Соціальної ради ООН за №2006/23, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (рішення від 09.11.06 у справі «Білуха проти України», від 15.07.2010 у справі «Газета «Україна-Центр» проти України») важливим питанням є довіри, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов'язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

Відповідно до положення статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», якою визначено дві вимоги щодо безсторонності суду: по-перше бути об'єктивно вільним від упередженості чи зацікавленості у результаті розгляду справи, по-друге, бути об'єктивно безстороннім - тобто суд повинен гарантувати виключення будь-якого обґрунтованого сумніву в його безсторонності.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб'єктивний та об'єктивний аспект. Так у справі «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб'єктивного та об'єктивного критеріїв. Щодо суб'єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з'являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з'являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об'єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Мироненко і Мартиненко проти України»).

Також, у рішеннях «Білуха проти України» від 09.11.2006 року, «Ветштайн проти Швейцарії» від 28.10.1998 року ЄСПЛ наголошує, що важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобовязані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід.

За пунктом 12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету ОСОБА_5 Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів, незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень щодо сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв'язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає на здатність судді приймати незалежні рішення. У цьому випадку незалежність судової влади є втіленням загального принципу: «Ніхто не може бути суддею у власній справі». Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси певної сторони у будь-якій суперечці. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Як вбачається з матеріалів справи суддя Болибок Є.А. розглядав цивільну справу №619/3051/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області, про усунення перешкод та визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною та зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області, про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. Постановою Апеляційного суду Харківської області від 18 липня 2018 року рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 22 лютого 2018 року було змінено в частині визначення порядку та участі ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Підстави для самовідводу судді передбачені ст.36-37 ЦПК України.

Частиною 1 статті 39 ЦПК України встановлено, що з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобовязані заявити самовідвід.

Згідно п.5 ч.1 ст.36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або обєктивності судді.

Зважаючи на те, що суддею було ухвалено рішення у справі між тими самими сторонами та про той самий предмет, та з метою усунення будь-яких сумнівів у неупередженому ставленні судді до розгляду даної справи, суддя вважає за необхідне задовольнити самовідвід.

За правилами ч.1 ст.40 ЦПК України питання про самовідвід судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 14, 31, 33, 36-41 ЦПК України, суд

постановив:

Задовольнити заяву про самовідвід судді Болибока Євгена Анатолійовича у справі 619/4720/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Дергачівської райдержадміністрації Харківської області, про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Справу передати для повторного автоматизованого розподілу в порядку ч.1 ст.33 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення на ухвалу включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після з моменту її підписання суддею.

Суддя Є. А. Болибок