1Справа № 335/5100/16-ц 4-с/335/11/2019
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 березня 2019 р. Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Соболєвої І.П.,

за участю секретаря судового засідання Хома Д.М.,

представника заявника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя, скаргу ОСОБА_2 на постанову державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції Запорізької області Гнідої Юлії Володимирівни від 13 грудня 2018 р. про арешт коштів боржника, зняття арешту з рахунку, заборону звернення стягнення на грошові кошти,

ВСТАНОВИВ:

09.01.2019 ОСОБА_2 звернувся до суду із скаргою на постанову державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції Запорізької області Гнідої Юлії Володимирівни від 13.12.2018 про арешт коштів боржника, зняття арешту з рахунку, заборону звернення стягнення на грошові кошти, мотивуючи свої вимоги тим, що на виконанні Дніпровського відділу ДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області знаходиться виконавче провадження № 54734576 з примусового виконання виконавчого листа № 335/5100/16-ц від 04.09.2017, виданого Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_2 на користь Запорізької міської ради 163 398,48 грн. Під час примусового виконання ОСОБА_2 добровільно щомісяця на депозитний рахунок державної виконавчої служби вносить кошти в якості часткової сплати суми боргу, починаючи з листопада 2017 р. по грудень 2018 р. по 1 000,00 грн. щомісяця. Нерухоме майно, майно, кошти, за рахунок яких може бути погашена заборгованість, у боржника відсутні, що також встановлено державним виконавцем за період примусового виконання. Єдиним джерелом існування боржника є пенсія, з якої він і сплачує заборгованість. 31.12.2018 боржник намагався отримати грошові кошти з рахунку № НОМЕР_1, відкритому у філії Запорізького обласного управління АТ «Ощадбанк», однак виявилося, що операція неможлива через арешт коштів. 08.01.2019 боржник відвідав Дніпровський відділ ДВС, в якому отримав постанову про арешт коштів боржника від 13.12.2018, якою і накладено арешт на рахунок, на який надходить пенсія боржника.

Вважає постанову в частині накладення арешту на рахунок № НОМЕР_1 незаконною. Так, згідно виписки по рахунку № НОМЕР_1 вбачається, що цей рахунок використовується виключно для отримання пенсії ОСОБА_2 та іншого походження гроші на вказаному рахунку не мають. Отже, накладення арешту на рахунок, призначений для отримання пенсії призвело до стягнення 100% пенсії боржника, що суперечить нормам діючого законодавства України, та є надмірною мірою здійснення виконавчих дій. За вказаних обставин ОСОБА_2 опинився в скрутному становищі, бо фактично був позбавлений засобів до існування.

З вказаних обставин просив суд: поновити строк для подання скарги; постанову державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 13.12.2018 скасувати у частині накладення арешту на рахунок № НОМЕР_1; зняти арешт з рахунку № НОМЕР_1; заборонити звернення стягнення на грошові кошти на рахунку № НОМЕР_1.

В судовому засіданні представник заявника скаргу підтримала та просила її задовольнити в повному обсязі.

Державний виконавець, стягувач, в судове засідання не з'явились, причини неявки суду не повідомили.

За таких обставин суд визнав за можливе провести розгляд скарги за відсутності боржника та суб'єкта оскарження, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду скарги відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України.

Суд, заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12.06.2017 позов виконуючого обов'язки керівника Запорізької місцевої прокуратури № 2 в інтересах держави в особі Запорізької міської ради, Державної інспекції сільського господарства у Запорізькій області задовольнлено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь Запорізької міської ради шкоду, заподіяну внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки у розмірі 163 398,48 гривень, зобов'язано ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,5178 га, що розташована на перехрещені вулиці Перемоги та бульвару Центрального, 24/26 в м. Запоріжжі шляхом демонтажу вхідних воріт, забезпечивши вільний доступ до земельної ділянки та повернути її власнику землі - територіальній громаді м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради.

04.09.2017 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя видано виконавчий лист від 12.06.2017 № 335/5100/16-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь Запорізької міської ради шкоду, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки у розмірі 163 398,48 гривень.

Постановою старшого державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області від 20.09.2017 відкрито виконавче провадження № 54734576 на підставі вищевказаного виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_2 на користь Запорізької міської ради шкоду 163 398,48 гривень.

Постановою заступника начальника відділу Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя ГТУЮ Запорізької області Гнідої Ю.В. від 13.12.2018 в межах зазначеного виконавчого провадження накладено арешт на рахунок № НОМЕР_1, відкритому у філії - Запорізькому обласному управлінні АТ «Ощадбанк», МФО 313957.

З виписки по рахунку № НОМЕР_1, відкритому у філії - Запорізькому обласному управлінні АТ «Ощадбанк», МФО 313957, випливає, що цей рахунок використовується ОСОБА_2 для отримання пенсії. Іншого походження гроші на вказаному рахунку не мають.

Як стверджує заявник, про існування оскаржуваної постанови державного виконавця він дізнався 08.01.2019, коли відвідав Дніпровський відділ ДВС, в якому отримав постанову про арешт коштів боржника від 13.12.2018.

Зазначене підтверджується копіями матеріалів виконавчого провадження, доданими до скарги.

09.01.2019 ОСОБА_2 звернувся до суду із даною скаргою.

Відповідно до ч. 1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з ч. 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

За таких обставин та враховуючи, що іншими учасниками виконавчого провадження не надано заперечень з приводу пропущення строку звернення до суду заявником, суд вважає, що ОСОБА_2 не порушено такий строк.

По суті поданої скарги, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

Відповідно ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Як передбачено ч. 7 ст. 26 Закону «Про виконавче провадження» у разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника. У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Згідно з ч. 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Статтею 43 Конституції України гарантовано, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом; громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. З пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру на утримання членів сім'ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств, установ і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також у зв'язку із смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках.

Відповідно до ч. 10 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» у порядку, встановленому цією статтею, виконавець, в провадженні якого знаходиться виконавче провадження, за заявою стягувача чи з власної ініціативи може накласти арешт на грошові кошти, які перебувають на рахунках (вкладах) чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах і належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили. Такий арешт знімається, якщо протягом п'яти днів з дня його накладення стягувач не звернеться до суду про звернення стягнення на грошові кошти такої особи в порядку, встановленому процесуальним законом.

Доказів звернення стягувача до суду про звернення стягнення на грошові кошти суду не надано. Відповідно до зазначеного, виконавець повинен був накласти арешт на грошові кошти боржника з урахуванням ст. 70 Закону, а також зняти його у разі не звернення стягувачем до суду про звернення стягнення на грошові кошти такої особи в порядку, встановленому процесуальним законом відповідно до вимог ст. 56 Закону.

Відповідно п. 1 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У п. 1 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ від 07.02.2014 № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз'яснено, що виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» зазначається, що при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження.

Пунктом 2 цієї Постанови визначено, що при розгляді справ за скаргами сторін виконавчого провадження на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні керуватися положеннями Конституції України, пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), законами України: від 23.02.2006 № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР "Про державну виконавчу службу", від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" (у редакції Закону України від 4 листопада 2010 року № 2677-VI) (далі - Закон про виконавче провадження), іншими нормативно-правовими актами, які регулюють примусове виконання судових рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, тощо.

Відповідно до статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Наведені вище обставини справи знаходять свої підтвердження, їх достовірність не викликає у суду сумнівів, а відтак суд приходить до висновку про те, що оскаржувана постанова винесена з порушенням законодавства про виконавче провадження, а тому вона підлягає частковому скасуванню із зняттям арешту із пенсійного рахунку боржника. Втім, вимоги скарги про заборону звернення стягнення на грошові кошти на рахунку № НОМЕР_1 в майбутньому не ґрунтуються на законі та не можуть бути задоволені судом.

Підсумовуючи викладене, скарга задовольняється частково.

Керуючись ст.ст. 208, 258-261, 353, 354, 431, 447-453, пп.15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову заступника начальника відділу Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 13 грудня 2018 р. про арешт коштів боржника, прийняту в межах виконавчого провадження № 54734576 скасувати у частині накладення арешту на рахунок № НОМЕР_1, відкритому у філії - Запорізькому обласному управлінні АТ «Ощадбанк», МФО 313957, відкритого на ОСОБА_2.

Зняти арешт з рахунку № НОМЕР_1, відкритому у філії - Запорізькому обласному управлінні АТ «Ощадбанк», МФО 313957, відкритого на ОСОБА_2.

В іншій частині скарги відмовити.

Ухвала набирає законної сиди з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі апеляційної скарги в п'ятнадцятиденний строк з дня її складання.

Вступна та резолютивна частини ухвали постановлені в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 6 березня 2019 р.

Повний текст ухвали складений 11 березня 2019 р.

Суддя І.П. Соболєва