н/п 2/490/341/2019 Справа № 490/9823/16-ц
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
УХВАЛА

25 лютого 2019 року суддя Центрального районного суду м. Миколаєва Черенкова Н.П., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Обласного центру медико-санітарної експертизи закладу комунальної власності Миколаївської області Міжрайонної медико-соціальної експертної комісії №1 про визнання рішення незаконним та скасування рішення і зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом до відповідача про визнання рішення незаконним та скасування рішення і зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва (суддя Черенкова) від 10.10.2016 року відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Обласного центру медико-санітарної експертизи закладу комунальної власності Миколаївської області Міжрайонної медико-соціальної експертної комісії №1 про визнання рішення незаконним та скасування рішення і зобов`язання вчинити дії з посиланням на п. 1 ч. 1 ст. 122 ЦПК України.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 25.01.2017 року ухвалу судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 10.10.2016 року залишено без змін.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 року ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 10.10.2016 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 25.01.2017 року скасовано, а справу направлено до Центрального районного суду м. Миколаєва для продовження розгляду. Окремою думкою судді Великої Палати Верховного Суду Ситнік О.М. від 12.12.2018 року вказано, що суди попередніх інстанцій правильно визначилися з юрисдикцією спору.

У відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справ і підлягає самовідводу, якщо є інші обставини, що викликають сумніви в неупередженості або об'єктивності судді.

Статтею 2 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що рішення Європейського суду з прав людини є обов'язковими для виконання Україною. Вказаний Закон прямо закріплює, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частина 1 статті 6 Конвенції містить вимоги щодо неупередженості суду. Так, ЄСПЛ розрізняє чи в конкретній справі існує яке-небудь переконання або особиста зацікавленість даного судді та вимоги чи суддя забезпечує достатню гарантію, щоб виключити підозру в цьому (рішення у справах PiersacvsBelgium, Grievesvs UK). Крім того, згідно принципу, який є стабільним та викладеним в Рішенні ЄСПЛ у справі LeComte, VanLeuven i DeMeyerevsBelgium, суд має бути неупередженим і безстороннім.

Щодо безсторонності Європейський суд з прав людини висуває дві вимоги: по-перше, бути суб`єктивно вільним від упередженості чи зацікавленості у результаті розгляду справи, по-друге, бути об`єктивно безстороннім - тобто суд повинен гарантувати виключення будь-якого обґрунтованого сумніву стосовно його безсторонності. Щоб задовольнити ці вимоги, суд повинен відповідати суб`єктивному і об`єктивному тесту: безсторонність для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися суб`єктивним тестом, тобто на підставі особистого переконання окремого судді в даній справі, і за об`єктивним тестом, тобто з`ясування, чи має суддя гарантії, достатні для виключення будь-якого законного сумніву стосовно його безсторонності.

Згідно принципу, який є стабільним та викладеним у рішенні Європейського суду з прав людини у справі від 21.06.1981 "LeComte, VanLeuveniDeMeyerevsBelgium", суд має бути неупередженим і безстороннім.

Важливим питанням є саме довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (п. 45 рішення 28.10.1998 у справі "Ветштайн проти Швейцарії").

Пункт 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, які схвалені резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року, наголошує, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього є неможливим винесення об'єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в його неупередженості.

Законодавець надає учасникам судового процесу можливість коректного розв'язання ситуації, що створилася, шляхом заяви самовідводу, що і є етичним моментом законодавства, яке регулює ці питання. На переконання суду, кінцевою метою законодавця було досягнення максимальної впевненості в тому, що у учасників процесу не повинно виникати сумнівів у неупередженості судді.

Враховуючи, що суддею Черенковою Н.П. викладено правову позицію щодо заявлених ОСОБА_1 до Обласного центру медико-санітарної експертизи закладу комунальної власності Миколаївської області Міжрайонної медико-соціальної експертної комісії №1 про визнання рішення незаконним та скасування рішення і зобов`язання вчинити дії у процесуальному рішенні (ухвалі про відмову у відкритті провадження у справі), з метою усунення будь-яких сумнівів в об`єктивності та неупередженості судді,головуючий суддя вважає необхідним, заявити собі самовідвід по справі № 490/9823/16-ц.

Керуючись п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України, суддя,-

У Х В А Л И В:

Відвести суддю Черенкову Н.П. від розгляду цивільної справи №490/9823/16-ц за позовом ОСОБА_1 до Обласного центру медико-санітарної експертизи закладу комунальної власності Миколаївської області Міжрайонної медико-соціальної експертної комісії №1 про визнання рішення незаконним та скасування рішення і зобов`язання вчинити дії.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Н.П. Черенкова