Постанова

Іменем України

25 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 754/4297/18-ц

провадження № 61-41640св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: ЖуравельВ. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І.,

учасники справи:

заявник - Київська міська психоневрологічна лікарня № 2,

заінтересована особа - орган опіки та піклування Деснянської районної в місті Києва державної адміністрації,

особа, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду міста Києва від 11 липня 2018 року у складі судді Махлай Л. Д.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року Київська міська психоневрологічна лікарня № 2 звернулася до суду із заявою про визнання ОСОБА_5 недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 11 квітня 2018 року по справі призначено судово-психіатричну експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання: 1) чи страждає ОСОБА_5 яким-небудь психічним захворюванням? 2) чи може вона за станом здоров'я усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними? 3) чи потребує вона опіки?

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ОСОБА_4, яка не є учасником справи, оскаржила її в апеляційному порядку.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 11 липня 2018 року відмовлено у прийнятті та повернуто апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 11 квітня 2018 року.

Відмовляючи у прийнятті апеляційної скарги та повертаючи її, суд виходив з того, що ОСОБА_4 не є стороною у справі та суд оскарженою ухвалою не вирішував питання про її права та обов'язки.

У серпні 2018 року ОСОБА_4 подала касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила ухвалу апеляційного суду м. Києва від 11 липня 2018 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Касаційна скарга мотивована тим, що вона є законним представником непрацездатної доньки ОСОБА_5, яку Київська міська психоневрологічна лікарня № 2 просить визнати недієздатною, та може без відповідних документів на підтвердження повноважень звертатися до суду в інтересах доньки. На вказану обставину суд апеляційної інстанції увагу не звернув та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для повернення апеляційної скарги.

Київська міська психоневрологічна лікарня № 2 направила відзив на касаційну скаргу, в якому просила залишити її без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 11 квітня 2018 року по справі призначено судово-психіатричну експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання: 1) чи страждає ОСОБА_5 яким-небудь психічним захворюванням? 2) чи може вона за станом здоров'я усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними? 3) чи потребує вона опіки?

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ОСОБА_4 звернулася до суду з апеляційною скаргою.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

ОСОБА_4 не є учасником справи за заявою Київської міської психоневрологічної лікарні № 2, заінтересована особа: орган опіки та піклування Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання ОСОБА_5 недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна. Зазначає, що вона є законним представником доньки ОСОБА_5, тому має право діяти від імені та в інтересах доньки та оскаржувати в апеляційному порядку ухвалу суду про призначення судово-психіатричної експертизи.

Відповідно до частини другої та третьої статті 242 ЦК України опікун є законним представником малолітньої особи та фізичної особи, визнаної недієздатною. Законним представником у випадках, встановлених законом, може бути інша особа.

Статтею 59 ЦПК України визначено осіб, які є законними представниками та можуть діяти в інтересах малолітніх, неповнолітніх, недієздатних осіб, а також осіб, цивільна дієздатність яких обмежена. Згідно з положеннями вищевказаної статті, права, свободи та інтереси недієздатних фізичних осіб та осіб, цивільна дієздатність яких обмежена, захищають у суді відповідно опікуни, піклувальники чи інші особи, визначені законом.

ОСОБА_5 є повнолітньою, в матеріалах справи відсутні докази про те, що її цивільна дієздатність обмежена, тому ОСОБА_4 не є її законним представником виходячи з положень статті 59 ЦПК України. Оскарженою ухвалою суд першої інстанції не вирішив питання про права та обов'язки ОСОБА_4, тому висновки суду апеляційної інстанції про те, що апеляційна скарга підлягає поверненню заявнику, є правильними.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а ухвалу апеляційного суду м. Києва від 11 липня 2018 року без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 11 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді В. І. Журавель

Н.О. Антоненко

В.І. Крат