Справа № 638/3072/19
Провадження № 2/638/2789/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2019 Дзержинський районний суд м. Харкова

у складі головуючого судді Шестака О.І.,

при секретарі - Цуваревій Р.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості,

установив:

У лютому 2019 року Позивач АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (надалі АТ КБ «ПРИВАТБАНК»), від імені якого діє Савіхіна Анастасія Миколаївна на підставі довіреності від 31.08.2017 року № 8332-К-Н-О, звернулося до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача - ОСОБА_1 (дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК»: заборгованість за кредитним договором № б/н від 12.07.2011 року у розмірі 126463,08 грн. станом на 30.07.2018 року, яка складається з наступного: 4292,97 грн. - заборгованість за кредитом; 122170,11 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом з 12.07.2011 по 30.07.2018. Судові витрати у розмірі 1921,00 грн. судового збору.

В разі неявки в судове засідання Відповідача, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку та винесення заочного рішення судом.

В обґрунтування заявленого позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зазначає, що відповідно до укладеного Договору № б/н від 12.07.2011 року ОСОБА_1 12.07.2011 року отримав кредит у розмірі 4400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь - який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою", затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Копії Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою.

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за Договором та угодою виконав у повному обсязі, а саме на дав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором.

Відповідач умови договору не виконує, тому станом на 30.07.2018 року утворилася заборгованість за кредитом в розмірі 126463,08 грн., яка складається з наступного: 4292,97 грн. - заборгованість за кредитом; 122170,11 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом з 12.07.2011 по 30.07.2018.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 07.05.2019 р. відкрито спрощене провадження по справі з викликом сторін, з наданням відповідачу права протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали суду подати відзив на позов і всі письмові та електронні докази, що підтверджують заперечення проти позову.

В судове засідання представник позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не з`явився, причину неявки суду не повідомив. Від представника ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» - Савіхіної А.М. разом із позовом надійшло письмове клопотання про розгляд справи за відсутності Позивача, в якій вона просить справу розглянути за відсутності представника Позивача; позовні вимоги підтримує в повному обсязі, клопотання та заяви з боку Позивача відсутні; в разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечувала проти винесення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання з`явився, проти задоволення позовних вимог заперечував, просив суд повністю відмовити у задоволенні позову, також наголошував на застосуванні позовної давності до кредитної заборгованості.

Через канцелярію суду відповідач подав відзив на позовну заяву у якому зазначив, що повністю не погоджується із позовними вимогами та просить суд застосувати позовну давність до кредитної заборгованості у зв`язку із її спливом.

Представником Позивача надіслано відповідь на відзив, в якому зазначено, що при оформленні кредиту заява на отримання кредиту, підписується повнолітньою, дієздатною особою (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання ч. 2 п.1 ст. 30 ЦК України), яким підтверджується, що Позичальник ознайомлений з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами, Позичальник підтвердив свою згоду на те, що Заява, Умови надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи складають між ним і Банком Договір про надання банківських послуг. Укладання Договору здійснюється за принципом укладання між Банком і клієнтом договору приєднання.

Позивач стверджує, що підписанням заяви Позичальник приєднується до запропонованих банком Умовами та Тарифами. Відповідно до ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Щодо посилання Відповідача на дисбаланс прав кредитора й позичальника, позивач зазначив, що ЦК України передбачені права сторін на проведення переговорів та досягнення згоди щодо умов договору. Сторони погодили положення кредитного договору в тих межах, які сторони бажали викласти у самому договорі. При цьому, цивільним законодавством передбачено, що норми договору, не можуть звужувати права сторони договору, передбачені нормами законодавства, в тому числі й нормами про припинення та зміну договору. При підписанні кредитного договору сторони чітко та добровільно обумовили обсяг взаємних прав та обов`язків, одночасно встановив рівень відповідальності та порядок дій у разі порушення норм договору.

Щодо строків позовної давності, позивач зазначив, що відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто, позовна давність - це встановлений законом строк, протягом якого особа, право якої порушено, може вимагати примусового здійснення або захисту свого права шляхом подання позовної заяви до суду.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч.1 ст. 259 ЦК України).

Відповідно до п. 1.1.7.31 Умов договору строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років.

Статтею 261 ЦК України встановлено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Представник Позивача зазначив, що відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні Картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк випущеної картки до останнього дня 07.2015 року, Позивач же звернувся до суду з позовом до Відповідача 22.02.2019 року - до спливу строку позовної давності.

У зв`язку з вищенаведеним, на думку Позивача, строк позовної давності ним дотримано при зверненні до суду.

Враховуючи викладене, Позивач просить суд задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач надіслав заперечення на відповідь банку, в яких зазначає, що, на його думку, договір б/н від 12.07.2011 року втратив свою чинність 12.07.2013 р. Звернув увагу Суду на те, що кінцевий термін дії картки виданої йому АТ КБ «Приватбанк» сплив 05/15. Та просив суд застосувати позовну давність до кредитної заборгованості та повністю відмовити у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк».

В свою чергу, представник Позивача надав Суду письмові пояснення до заперечення, в якому категорично не погодився із позицією Відповідача та просив суд позовні вимоги Банку задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд, дослідивши наявні докази у матеріалах справи, дійшов висновку про таке.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

12.07.2011 року звернувся із заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанк. ОСОБА_1 виявив бажання оформити платіжну картку кредитка «Універсальна», 55 днів пільгового періоду.

Судом встановлено, що 12 липня 2011 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк», (що є правонаступником ПАТ КБ «Приватбанк», що є правонаступником ЗАТ КБ «Приватбанк») було укладено кредитний договір (без номеру) у вигляді підписання заяви на оформлення кредиту. При її підписанні відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним і Банком Договір про надання банківських послуг, про що свідчить підпис відповідача у заяві.

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» прийняті на себе зобов`язання за кредитним договором виконано в повному обсязі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідач - ОСОБА_1 прийняті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконує в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За ч. 1 ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість Відповідача перед Банком за вказаним кредитним договором станом на 30.07.2018 року складає 126463,08 грн., яка складається з наступного: 4292,97 грн. - заборгованість за кредитом; 122170,11 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом з 12.07.2011 р. по 30.07.2018 р. У заяві Позивача нарахування пені та штрафу не зазначено.

Відповідач заявив про застосування позовної давності, мотивуючи це тим, що строк дії картки закінчився, а з позовом банк звернувся до суду із пропуском строку звернення.

Відповідно до п. 1 ст. 32 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасників Конвенції виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення від 20.09.2011 року за заявою №14902/04 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; п. 51 рішення від 22.10.1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства).

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Аналогічна позиція, викладена Верховним Судом України в постанові №6-14 цс від 19.03.2014 р.

В судовому засіданні встановлено, що строк дії платіжних карток, які було видано відповідачу, а саме № НОМЕР_6 - до 05.2015, тобто до 31.05.2015 року, № НОМЕР_7 - до 07.2015, тобто до 31.07.2015 року.

Разом з тим, Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що відповідач звертався до банку із заявою про перевипуск карток за № НОМЕР_3 та за № НОМЕР_4 до закінчення терміну їх дії.

Факт отримання відповідачем кредитної картки, а саме: № НОМЕР_3 був визнаний останнім, та підтверджується довідкою банку від 25.06.2019 року № №30.1.0.0/2- 20190228РВ (міститься в матеріалах справи), але її строк давно закінчився, факт видачі банком кредитної картки № НОМЕР_8 підтверджується довідкою банку від 25.06.2019 року № №30.1.0.0/2- 20190228РВ, проте її строк також давно закінчився.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Водночас, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 259 ЦК України).

Як вбачається з Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витягу з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які надані на підтвердження позовних вимог позивачем, останні не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19).

Враховуючи викладене, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді п. 1.1.7.31 Умов договору, яким строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) становить 50 років, що прямо суперечить приписам ст. 259 ЦК України.

Тобто, доказів про збільшення терміну позовної давності Позивачем не надано.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі ст. 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Зазначене відповідає постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 р. у справі № 444/9519/12.

Оскільки строк дії кредитної картки № НОМЕР_3 до 31.05.2015 року, строк дії кредитної картки № НОМЕР_4 до 31.07.2015 року, а з позовом банк звернувся до суду 22.02.2019 року, суд дійшов висновку про сплив трирічного строку позовної давності.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом 22.02.2019 р., тобто після спливу позовної давності навіть щодо останнього платежу, здійсненого відповідачем відповідно до розрахунку заборгованості та виписки по рахунку - 13.11.2015 р.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України), тому вимоги позивача про стягнення заборгованості у сумі 126463,08 грн., яка складається з наступного: 4292,97 грн. - заборгованість за кредитом; 122170,11 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 12.07.2011 р. по 30.07.2018 р. задоволенню не підлягають саме через сплив позовної давності.

Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, враховуючи, що між сторонами встановлено існування відносин з позики, натомість позивачем не дотримано строку позовної давності звернення до суду за захистом своїх інтересів підстав для задоволення позовних вимог суд не вбачає. Суд приходить до висновку, що позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, а тому, у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі № 566/1125/15-ц.

Згідно із ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові, судові витрати пов`язані з розглядом справи покладаються на позивача.

На підставі ст. ст. 509, 525, 526, 527, 530, 546, 549, 610, 611, 625, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 23, 76, 81, 89, 141, 258, 259, 263 - 265, 352-356 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволення позовних вимог АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.І. Шестак