УХВАЛА

11 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 311/2641/18

провадження № 61-17051ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Журавель В. І. розглянув касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжгаз збут» на постанову Запорізького апеляційного суду від 23 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжгаз збут», публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» про захист прав споживача,

встановив:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжгаз збут» (далі - ТОВ «Запоріжгаз збут»), публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» (далі - ПАТ «Запоріжгаз»), у якому просила: 1) визнати незаконними дії відповідачів щодо нарахування їй обсягу та плати за спожитий газ по особовому рахунку № НОМЕР_1 у квартирі АДРЕСА_1 за показниками загальнобудинкового газового лічильника з 01 травня 2017 року;

2) зобов`язати відповідачів здійснити по особовому рахунку № НОМЕР_1 у вказаній квартирі перерахунок плати за газ за період з 01 (червня) травня 2017 року по день прийняття судового рішення, виходячи із діючих протягом вказаного періоду передбачених Постановою КМУ від 23 березня 2016 року №203 «Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» із змінами, внесеними згідно з Постановами КМУ № 316 від 27 квітня 2016 року, № 609 від 18 серпня 2017 - норм споживання газу для громадян для приготування їжі в квартирах, в яких не встановлені індивідуальні газові лічильники; 3) зобов`язати відповідачів встановити лічильник газу в її квартирі, здійснювати нарахування плати за газ по особовому рахунку № НОМЕР_1 у квартирі АДРЕСА_1 , виходячи із діючих протягом вказаного періоду передбачених Постановою КМУ від 23 березня 2016 року №203 «Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» із змінами, внесеними згідно з Постановами КМУ № 316 від 27 квітня 2016 року, № 609 від 18 серпня 2017 - норм споживання газу для громадян для приготування їжі в квартирах, в яких не встановлені індивідуальні газові лічильники, з врахуванням переплати за перерахунком; 4) зобов`язати ПАТ «Запоріжгаз» за його кошти встановити у її квартирі лічильник газу до 01 січня 2021 року.

Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 08 квітня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 23 серпня 2019 року рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 08 квітня 2019 року скасовано та прийнято нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано незаконними дії ПАТ «Запоріжгаз», ТОВ «Запоріжгаз збут» щодо нарахування ОСОБА_1 обсягу та плати за спожитий газ у кв. АДРЕСА_1 за показниками загальнобудинкового газового лічильника з травня 2017 року по день ухвалення рішення.

Зобов`язано ПАТ «Запоріжгаз», ТОВ «Запоріжгаз збут» здійснити ОСОБА_1 за її особовим рахунком № НОМЕР_1 перерахунок плати за газ за період з травня 2017 року по день прийняття судового рішення, виходячи із діючих протягом вказаного періоду норм споживання газу для громадян для приготування їжі, в квартирах, в яких не встановлені індивідуальні газові лічильники.

Зобов`язано ПАТ «Запоріжгаз» за свій рахунок здійснити встановлення у належній ОСОБА_1 кв. АДРЕСА_1 індивідуальний лічильник на газопостачання для приготування їжі.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

До Верховного Суду надійшла касаційна скарга ТОВ «Запоріжгаз збут» на постанову Запорізького апеляційного суду від 23 серпня 2019 року.

При цьому заявник зазначає, що справа є малозначною, але має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, тому судові рішення оскаржуються до Верховного Суду згідно із підпунктами «а» та «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, справа не є справою з ціною позову, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Справа є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, а також значення справи для сторін і суспільства, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Посилання заявника на для формування єдиної правозастосовчої практики є безпідставними, оскільки заявником не наведено логічного обґрунтування такого твердження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

ухвалив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжгаз збут» на постанову Запорізького апеляційного суду від 23 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжгаз збут», публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» про захист прав споживача відмовити.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Журавель