ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2019 року

м.Суми

Справа №591/695/19

Номер провадження 22-ц/816/1989/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенко В. І.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі: Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк», державний реєстратор Комунального підприємства «Реєстрація бізнесу» Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області Якубовський Ростислав Георгійович,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 05 лютого 2019 року в складі судді Шелєхової Г.В., постановлену у м. Суми,

в с т а н о в и в:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, у якому просила: скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 44300057 від 28.11.2018 року, прийняте державним реєстратором КП «Реєстрація бізнесу» Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області Якубовським Р.Г., про реєстрацію за ПАТ «Перший український міжнародний банк» права власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1; зобов'язати державного реєстратора поновити в Державному реєстрі запис про право власності на вказану квартиру за ОСОБА_1

Разом з позовною заявою, ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову, у якій просила накласти арешт на вказану квартиру.

Свої вимоги мотивує, тим що підставами пред'явлення даного позову є очевидна незаконність державної реєстрації прав - порушення вимогу Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Вказує, що 29.01.2019 року представник банку та інші особи з колекторської фірми, протиправно намагалися потрапити до приміщення спірної квартири з метою здійснення фотографування та подальшого її продажу. Крім того, надходили листи від банку про звільнення квартири. Зазначає, що наступний продаж квартири утруднить захист її порушених прав.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 05.02.2019 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково.

Заборонено ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» вчиняти дії по відчуженню квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 39,1 кв.м, житловою площею 19,00 кв.м, номер в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 3133377, яка належить ПАТ «Перший Український Міжнародний банк», до вирішення спору по суті.

В іншій частині вимог відмовлено у зв'язку з необґрунтованістю.

Копію ухвали направлено сторонам та Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Сумського міського управління юстиції.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, представник АТ «Перший український міжнародний банк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального, просить скасувати ухвалу та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що суд першої інстанції вийшов за межі вимог заяви, оскільки заявник просила накласти арешт, а не заборону вчиняти дії по відчуженню майна. Вказує, що вказаною ухвалою порушуються права банка, як власника майна, а в заяві про забезпечення позову та самій ухвалі не вказано пропозицій щодо зустрічного забезпечення.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суд - без змін. Вказує, що нормами процесуального закону не передбачено обов'язку суду вживати лише ті заходи забезпечення позову, про які зазначено у відповідній заяві, а судом правильно було вжито такі заходи на підставі належних доказів наданих стороною позивача.

Представник банку та державний реєстратор в судове засідання не з'явилися, але про час та місце розгляду справ були повідомлені належним чином.

Представник позивача проти скарги заперечив та просив ухвалу залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що є всі підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до відчуження майна на користь третіх осіб, що в свою чергу призведе до утруднення або зробить неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду виходячи з наступного.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до положень ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Обставини за якими суд не допускає вжиття забезпечення вжиття заходів наведені у п.4-10 цієї статті Кодексу, але вказані обставини у даній справі відсутні.

Таким чином, забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог, за умови, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вбачається, що розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії, в тому числі і по відчуженню майна, можливо за сукупністю таких умов: існування між сторонами по справі реального спору та загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; співмірність заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами; належність майна відповідачу на праві власності.

Підставами звернення ОСОБА_1 до суду із завою про забезпечення позову є наявність спору між нею та АТ «Перший український міжнародний банк» з приводу правомірності набуття банком права власності на спірну квартиру на підставі іпотечного застереження, у зв'язку з порушенням вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Як вбачається із цивільної справи, 08.11.2007 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «Перший український міжнародний банк» було укладено кредитний договір №5765446 за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 33000 дол. США зі сплатою 11, 5 % річних строком до 08.11.2027 року на придбання квартири за адресою: АДРЕСА_1.

На підставі договору купівлі - продажу від 08.11.2007 року ОСОБА_1 набувала у власність дану квартиру.

В забезпечення виконання вказаного грошового зобов'язання між ОСОБА_1 та ЗАТ «Перший український міжнародний банк» 08.11. 2007 року було укладено іпотечний договір №5765465, за яким позичальником було передано банку вказану квартиру в іпотеку.

У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 23.12.2015 року стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Перший український міжнародний банк» заборгованість за кредитним договором у сумі 21447,04 дол. США.

23.11.2018 року державним реєстратором КП «Реєстрація бізнесу» Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області Якубовським Р.Г. було здійснено державну реєстрацію права власності на вказану квартиру за ПАТ «Перший український міжнародний банк».

11.12.2018 року банком на адресу ОСОБА_1 було направлено повідомлення про те, що банк реалізував своє право про звернення стягнення на предмет іпотеки і прийняв у власність квартиру, просив добровільно звільнити займане приміщення.

Наведені у заяві про забезпечення позову доводи позивача проте, що банк має намір продати квартири, в судовому засіданні не були спростовані.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог заяви про забезпечення позову, оскільки з фактичних обставин справи вбачається існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду у разі задоволення позову, що виражається у намірах банку здійснити відчуження спірної квартири третім особам.

Доводи скарги про вихід судом за межі вимог заяви не заслуговують на увагу, оскільки суд першої інстанції застосував заходи забезпечення позову, враховуючи співмірність заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами та положення ч. 1 ст. 2, п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України, а саме суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність підстав для забезпечення позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.03.2010 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з'ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» залишити без задоволення

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 05 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18 березня 2019 року.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко