Справа № 127/3187/19
Провадження № 22-ц/801/2180/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Павленко І. В.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 рокуСправа № 127/3187/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Міхасішина І.В.,

суддів: Войтка Ю.Б., Панасюка О.С.,

за участю секретаря судового засідання: Безрученко Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниця цивільній справу № 127/3187/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Служба у справах дітей Вінницької міської ради, про надання дозволу на заняття з реєстрації та реєстрацію малолітньої дитини без згоди батька

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 14 серпня 2019 року, повний текст якого складено 23 серпня 2019 року, ухвалене у складі судді Павленка І.В.,

встановив:

В січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Служба у справах дітей Вінницької міської ради, який з урахуванням уточнених позовних вимог, обґрунтовувала тим, що у шлюбі з відповідачем у них народилася дочка ОСОБА_3 , яка після розірвання шлюбу за домовленістю сторін у 2013 році стала проживати з батьком по АДРЕСА_1 , проте залишилася зареєстрованою за місцем проживання матері у квартирі АДРЕСА_2 . 19 серпня 2016 року позивач уклала шлюб з ОСОБА_4 та змінила прізвище із ОСОБА_1 на ОСОБА_1 . У цьому шлюбі народився син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач разом з чоловіком мають намір збільшити площу проживання за рахунок продажу квартири, у якій вони проживають та придбання іншої, проте для проведення продажу потрібно зняти з реєстрації неповнолітню ОСОБА_3 Незважаючи на гарантії позивача про те, що неповнолітня дочка буде зареєстрована в новій квартирі, відповідач ОСОБА_2 згоду на зняття з реєстрації дочки не надає.

З цих підстав просила ухвалити рішення яким надати дозвіл ОСОБА_1 на зняття ОСОБА_3 з реєстрації за адресою АДРЕСА_2 та подальшу реєстрацію у кв. АДРЕСА_4 .

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 14 серпня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач є власником лише 1/3 частин квартири АДРЕСА_2 , в якій зареєстрована неповнолітня дочка ОСОБА_3 , і яку позивач має намір продати з метою придбання квартири АДРЕСА_4 . При цьому договір про наміри купівлі-продажу квартири нотаріально не посвідчений, а відтак не є належним та допустимим доказом належності позивачу цієї квартири, в якій можливо зареєструвати дитину.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній інстанції зазначала, що є помилковими висновки суду першої інстанції про те, що зняття неповнолітньої ОСОБА_3 з реєстрації місця проживання порушить її конституційні права, при тому, що будь-які майнові права неповнолітньої ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_4 відсутні. Водночас рішення суду першої інстанції порушує її права як власника квартири щодо вільного розпорядження своїм майном, оскільки через реєстрацію у належній позивачеві квартирі неповнолітньої дитини, вона не може реалізувати свої права власника квартири. Суд першої інстанції не надав уваги висновку Служби у справах дітей про доцільність надання дозволу на зняття з реєстрації дитини без згоди батька.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_8 та її представник ОСОБА_9 вимоги апеляційної скарги підтримали в межах доводів, викладених у ній, просили скаргу задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки не повідомив.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Служби у справах дітей Вінницької міської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки не повідомив.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

По справі встановлено, та не заперечується сторонами, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , записані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 14.02.2017 року Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Вінницької області, актовий запис №3969 (а.с. 5).

Шлюб ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12.11.2012 року (а.с.7).

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.12.2012 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої вінницької державної нотаріальної контори Ковальською Л.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1-4836, ОСОБА_1 належить 1/3 частина квартири під номером АДРЕСА_2 , що знаходиться в житловому будинку, який розташований в АДРЕСА_2 , яка належала спадкодавцеві - матері позивача ОСОБА_10 (а.с.11).

Відповідно до копії особового рахунку № НОМЕР_3 міського комунального підприємства «Управляюча компанія «Господар Люкс» в АДРЕСА_2, зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 (а.с.9).

Як видно з Акту про тимчасову відсутність особи в житловому приміщенні від 24.01.2019 року, складеного мешканцями будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 , 2007 року народження, не проживає за адресою: АДРЕСА_2 з лютого 2013 року (а.с.10).

Сторонами не заперечується, що неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає разом з батьком по АДРЕСА_1 .

Згідно з свідоцтвом про шлюб, виданого 19.08.2016 року Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, ОСОБА_1 , 19.08.2016 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 . Після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на « ОСОБА_1 » (а.с.8).

Згідно з копією договору про наміри від 28.12.2018 року, укладеного в простій письмовій формі, між ОСОБА_11 (продавець) та ОСОБА_4 (покупець), сторони домовилися про купівлю-продаж квартири АДРЕСА_4 в строк до 28.03.2019 року включно з правом продовження цього терміну за згодою сторін (а.с. 21).

Згідно з Висновком органу опіки і піклування Вінницької міської ради «Про доцільність зняття дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , та реєстрацію дитини без згоди батька за адресою: АДРЕСА_4 » від 30.05.2019 року № 01-00-011-27038, орган опіки і піклування Вінницької міської ради вважає доцільним зняття дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , та реєстрацію дитини без згоди батька за адресою: АДРЕСА_4 , за умови придбання матір`ю дитини- ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_4 (а.с.66).

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 та ч.5 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч.3 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до ч.2 ст. 160 СК України визначено, що місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Як зазначено у ст.3 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної Асамблей ООН від 20.11.1989 р. № 44/25, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

У випадку наявності будь-якої правової колізій, неповноти, нечіткості або суперечливості законодавства, що регулює спірні правовідносини, що стосуються інтересів дитини, пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Статтею 155 Сімейного кодексу України передбачено, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов`язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст.2 протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно обирати місце проживання в межах цієї території.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно зі ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Як встановлено ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Згідно із ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників.

Відповідно до пунктів 18, 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. № 207, у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).

У разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами зняття з реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним із батьків здійснюється за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

За змістом частин першої та четвертої статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору.

Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором.

Суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам, а саме тій обставині, що позивачеві належить лише 1/3 частина квартири під номером АДРЕСА_2 , що знаходиться в житловому будинку, який розташований в АДРЕСА_2 , за рахунок якої , як стверджує ОСОБА_1 остання має намір придбати інше житло і в якій зареєстрована дитина.

При цьому, договір про наміри купівлі-продажу квартири від 28.12.2018 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_11 не є попереднім договором у розумінні статей 635,657 ЦК України, оскільки не дотримано нотаріальну форму при його укладенні, а тому не є належним і допустимим доказом придбання квартири АДРЕСА_4 .

Судом першої інстанції було враховано висновок органу опіки і піклування Вінницької міської ради «Про доцільність зняття дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , та реєстрацію дитини без згоди батька за адресою: АДРЕСА_4 » від 30.05.2019 року № 01-00-011-27038, згідно з яким орган опіки і піклування визнав доцільним зняття дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , та реєстрацію дитини без згоди батька за адресою: АДРЕСА_4 , за умови придбання матір`ю дитини- ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_4 .

Доказів набуття позивачем цієї квартири не надано.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів збереження гарантованого дитині права на житло у випадку зняття з реєстрації неповнолітньої ОСОБА_3 .

При цьому в апеляційній скарзі позивач заперечує порушення прав малолітньої ОСОБА_3 на житло з підстав, що остання не є власником чи співвласником квартири АДРЕСА_4 .

Аргументи позивача про те, що оскільки з 2013 року малолітня ОСОБА_3 не проживає в належній позивачу квартирі та зареєстрована у ній лише формально, не заслуговують на увагу, оскільки через свій вік ОСОБА_3 не може самостійно обирати місце проживання, тому сам по собі факт її непроживання у спірній квартирі не є безумовною підставою для зняття її з реєстрації у вказаному житловому приміщенні.

Суд першої інстанції з урахуванням забезпечення якнайкращих інтересів дитини, збереження права останньої на житло дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Рішення суду є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 374, 375, 381,382, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 14 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 18 жовтня 2019 року

Головуючий І.В. Міхасішин

Судді: Ю.Б. Войтко

О.С. Панасюк