КИЇСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи: 759/4129/19
Головуючий у суді першої інстанції: Величко Т.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Ящук Т.І., Чобіток А.О.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Крилової Олени Леонідівни на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18 червня 2019 року,

встановив:

у березні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованістьв розмірі 125 973 грн. 51 коп. та судові витрати в розмірі 1 921 грн., посилаючись на те, що між сторонами 21 вересня 2011 року було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 3 000 грн. 00 коп. у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку. Внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору станом на 31 січня 2019 року утворилась заборгованість, яка складається з 2 981 грн. 93 коп. тіла кредиту та 122 991 грн. 58 коп. процентів за користування кредитними коштами.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 18 червня 2019 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що між ним та ОСОБА_1 21.09.2011 було укладено договір про надання банківських послуг. За умовами договору позичальник отримав кредитний ліміт на картковий рахунок в розмірі 3 000 грн. зі сплатою за користування кредитом 30% за рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач порушив взяті на себе зобов`язання щодо внесення коштів на погашення кредиту, в результаті чого виникла заборгованість по тілу кредиту в розмірі з 2 981 грн. 93 коп. та за відсотками у розмірі 122 991 грн. 58 коп.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 18 червня 2019 року у задоволенні позову було відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано доказів на підтвердження надання відповідачеві кредитних коштів та строку дії кредитного договору..

Такий висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та послався на положення статей 525, 526, 611, 629, 1046, 1048, 1049, 1054 ЦК України.

У своїй апеляційній скарзі позивач посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано те, що між сторонами було укладено кредитний договір шляхом приєднання відповідача до Умов та правил надання банківських послуг, а про отримання ОСОБА_1 кредитних коштів свідчить розрахунок заборгованості. Однак, такі доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

В частинах 1 та 2 статті 207 ЦК України закріплено, що правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до ч. 1 статті 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

В ч. 1 та 2 ст. 1054 ЦК України закріплено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 шляхом заповнення Анкети-заяви 22.09.2011 уклав з ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», договір про надання банківських послуг (а.с.6). Зі змісту даної Анкети-заяви вбачається, що відповідач погодився з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, а також Тарифами, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Надана до суду Анкета-заява містить персональні дані відповідача, інформацію щодо його трудової діяльності та сімейного стану, а також інформацію щодо виявлення ОСОБА_1 бажання оформити платіжну картку «Кредитка «Універсальна» та отримати на неї кредитний ліміт у розмірі 5 000 грн. Крім того, хоча Умови та правила надання банківських послуг підпису відповідача і не містять, ОСОБА_1 було погоджено з банком умови кредитування, про що свідчить його підпис у Довідці про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна» (а.с.7).

Разом з тим, з наданої до суду першої інстанції Анкети-заяви відповідача неможливо встановити, що ним було отримано кредитну картку із встановленням кредитного ліміту, як про те зазначає позивач, а сам по собі розрахунок заборгованості не є беззаперечним доказом отримання клієнтом банку кредитних коштів.

При зверненні до суду апеляційної інстанції зі скаргою позивачем було надано виписку по рахунку, відкритому на ім`я ОСОБА_1 , та довідку про видачу йому кредитної картки. Вказані докази всупереч вимогами ч. 5 ст. 177 ЦПК України, якою встановлено обов`язок позивача додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, до суду першої інстанції не надавались, як і докази, які б свідчили про фактичне отримання відповідачем кредитної картки із встановленням кредитного ліміту.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідні докази судом першої інстанції у банку не витребовувались є неспроможними, оскільки позивач при зверненні до суду з позовом просив суд розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, про наявність у нього будь-яких доказів, які не надано до позовної заяви, не заявляв. Доводів про те, чим була викликана неможливість подачі таких доказів до суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

Частиною 3 ст. 367 ЦПК України встановлено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. За таких обставин у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для прийняття та оцінки доданих до апеляційної скарги доказів.

З наданих до суду першої інстанції копій документів неможливо встановити чи відкривався відповідачу рахунок та чи видавалась кредитна картка, а також, відповідно, строк дії такої картки, що позбавило суд першої інстанції можливості перевірити період нарахування відсотків за користування кредитом та встановити на яке тіло кредиту відповідні відсотки нараховувались.

Зміст розрахунку заборгованості, в свою чергу, не узгоджується з доводами позовної заяви, оскільки позивач стверджував, що тіло кредиту становить 2 981 грн. 93 коп., тоді як у розрахунку вказується станом на 30 квітня 2014 року поточна заборгованість у розмірі 2 981 грн. 93 коп., прострочена заборгованість - 0 грн., в період з 30 червня 2014 року по 29 січня 2018 року поточна заборгованість 2 836 грн. 05 коп., а прострочена заборгованість 145 грн. 88 коп. а розмір простроченої заборгованості 2 981 грн. 93 коп. виникає лише з січня 2018 року, що також позбавляє суд можливості перевірити правильність нарахування відсотків з урахуванням зазначення у розрахунку про відсутність сплати коштів на погашення та відсутності доказів щодо руху коштів по рахунку.

Таким чином, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, перевірено їх доказами, правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Крилової Олени Леонідівни залишити без задоволення, а рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18 червня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді