П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2019 року

м. Рівне

Справа № 2-631/09

Провадження № 22-ц/4815/415/19

Головуючий у суді першої інстанції: Назарук В.А.

Ухвалу постановлено Острозьким районним судом

у м. Острог Рівненської області

о 10 год. 24 хв. 22.12.2018

Повний текст ухвали складено: 02.01.2019

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Бондаренко Н.В., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання: Шептицька С.С.

учасники справи:

заявник: Державна іпотечна установа;

стягувач: Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та кредит";

боржник 1: ОСОБА_2;

боржник 2: ОСОБА_3;

представники учасників справи (в суді першої інстанції):

заявника: Подольна Ольга Миколаївна;

за участі (в апеляційному суді): представника Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" - адвоката Шпатуська Руслана Володимировича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" - адвоката Шпатуська Руслана Володимировича на ухвалу Острозького районного суду Рівненської області від 22 грудня 2018 року у справі за заявою Державної іпотечної установи про заміну сторони у виконавчому провадженні,

в с т а н о в и в:

У вересні 2018 року в суд звернулася Державна іпотечна установа із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні ВП №18477550 про стягнення заборгованості з ОСОБА_2, а саме стягувача - Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" (далі - ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" або банк) на заявника. Мотивуючи заяву вказувалося про те, що Державна іпотечна установа є правонаступником банку відповідно до кредитного договору №17/4, договору застави майнових прав №17/4-З та договору відступлення права вимоги №17/4-В, що укладені 11 лютого 2015 року. Тому заявником набуто прав і обов'язків щодо боржників ПАТ "Банк "Фінанси та кредит", в т.ч. і щодо ОСОБА_2

Ухвалою Острозького районного суду від 22 грудня 2018 року заяву задоволено і замінено стягувача у виконавчому провадженні за виконавчим листом №2-631 (ВП №18477550), що виданий Острозьким районним судом Рівненської області про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно на користь ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" 130 427, 37 гривень боргу за кредитним договором з банку (місцезнаходження: м. Київ, вулиця Січових Стрільців, 60; ) на Державну іпотечну установу (місцезнаходження: м. Київ, вулиця Лесі Українки, 34, офіс 201; ).

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" передало свої права та обов'язки на підставі договору відступлення права вимоги №17/4-В від 11 лютого 2015 року на користь Державної іпотечної установи, внаслідок чого первісний кредитор відступив, а новий - набув усі права вимоги за договорами, що зазначені у додатках до нього, зокрема і щодо договору про відкриття кредитної лінії №Ф1-08/59705-29 від 25 лютого 2008 року та іпотечним договором №59705-29 від 25 лютого 2008 року, що укладені з ОСОБА_2

На ухвалу суду банком через свого представника - адвоката Шпатуська Р.В. подано апеляційну скаргу, де покликається на її незаконність та необґрунтованість, що полягають у неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи; недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав установленими; невідповідності висновків суду обставинам справи; неправильному застосуванні норм матеріального права та порушенні норм процесуального права.

На її обґрунтування зазначалося про неврахування судом тих обставин, що між ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" і Державною іпотечною установою після укладення 11 лютого 2015 року кредитного договору №17/4, договору застави майнових прав №17/4-З та договору відступлення права вимоги №17/4-В, 20 січня 2016 року Господарським судом м. Києва було затверджено мирову угоду між ними ж. Умовами цієї угоди було передбачено складання між сторонами акту звіряння заборгованості , однак на час вирішення питання про заміну сторони у виконавчому провадженні їх так виконано не було. Зокрема, не підписано остаточний акт звіряння заборгованості з банком, що може призвести до виключення кредитних договорів, які відповідають визначеним сторонами критеріям, з переліку заставлених кредитних договорів права, за якими підлягають відступленню на користь Державної іпотечної установи.

Вважає, що з урахуванням незавершеності процедури оцінки всіх прав вимоги за договорами, зазначеними у додатках до договору відступлення права вимоги №17/4-В від 11 лютого 2015 року, в т.ч. і невизначеність оцінки вартості прав вимоги кредитним договором №Ф1-08/59705-29 від 25 лютого 2008 року, умови мирової угоди, затвердженої судом, унеможливлюють будь-яку зміну стягувача у виконавчому провадженні №18477550 з банку на Державну іпотечну установу про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 і ОСОБА_3

За цих обставин наполягає на тому, що суд повинен був зупинити провадження у справі до виконання заявником мирової угоди, затвердженої ухвалою Господарського суду м. Києва від 20 січня 2016 року, про що ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" зазначав у судовому засіданні.

Окрім того, суд повинен був залучити до участі в справі Острозький районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, який провадить примусове виконання рішення про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 Також необхідно було залучити і Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, який виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, передбачених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

З наведених міркувань просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, постановивши нову - про відмову повністю у задоволенні вимог Державної іпотечної установи про заміну стягувача у виконавчому провадженні за виконавчим листом №2-631 (ВП 18477550) про стягнення з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на користь банку заборгованості за кредитним договором.

У поданому відзиві Державна іпотечна установа, вважаючи оскаржувану ухвалу законною і обґрунтованою, просить залишити її без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. При цьому посилається на належність висновків, яких дійшов суд попередньої інстанції, правильне застосування норм матеріального права та додержання норм процесуального права.

Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 11 лютого 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника банку - адвоката Шпатуська Р.В. та роз'яснено учасникам справи їхнє право подати відзив до 22 лютого 2019 року.

Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 28 лютого 2019 року призначено справу за зазначеною апеляційною скаргою на 13 год. 00 хв. 19 березня 2019 року та зупинено дію ухвали Острозького районного суду від 22 грудня 2018 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі та з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи представника ПАТ "Банк "Фінанси та кредит", колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.

Як установлено матеріалами справи, рішенням Острозького районного суду від 29 грудня 2009 року, що набрало законної сили, солідарно стягнуто з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на користь ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" 130 427, 37 гривень заборгованості за кредитним договором, 1 304, 27 гривень судового збору і 120 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Незабаром, 15 січня 2010 року на адресу банку направлено виконавчі листи про стягнення вказаних сум, які згодом пред'явлені та прийняті до виконання місцевим органом державної виконавчої служби в Острозькому районі.

В подальшому, 11 лютого 2015 року між Державною іпотечною установою та банком укладено договір відступлення прав вимог за № 17/4-В, за умовами якого первісний кредитор відступив, а новий - набув права вимоги за договорами (кредитними, іпотеки, поруки тощо), зазначених у додатках до нього, в т.ч. і за договором про відкриття кредитної лінії №Ф1-08/59705-29 від 25 лютого 2008 року та іпотечним договором № 59705-29 від 25 лютого 2008 року. Дані правочини - кредитний та іпотечний укладено 25 лютого 2008 року між ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" і ОСОБА_2

При цьому судом правильно звернуто увагу, що договір відступлення прав вимоги набрав чинності 17 вересня 2015 року, тобто з дня віднесення Правлінням Національного банку України ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" до категорії неплатоспроможних і запровадження Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб тимчасової адміністрації та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку, про що винесено відповідне рішення №612.

Тобто права вимоги за основним та забезпечувальним договорами, де стороною є ОСОБА_2, перейшли від ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" до Державної іпотечної установи.

Згодом, 20 січня 2016 року ухвалою Господарського суду м. Києва у справі №910/21864/15 затверджено мирову угоду між банком в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації і Державною іпотечною установою. За її умовами, ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" визнало і підтвердило заборгованість перед Державною іпотечною установою за кредитним договором №17/4 від 11 лютого 2015 року, яка складає 187 864 220, 55 гривень, з яких 155 285 654, 67 гривень - заборгованість за кредитом; 6 444 141, 95 гривень - заборгованість за відсотками за користування кредитом; пеня, що нарахована на суму заборгованості за кредитом і на суму заборгованості за процентами за користування кредитом - 24 847 396, 44 гривень; 1 270 027, 49 гривень суми трьох процентів річних на суму заборгованості за кредитом і на суму заборгованості за процентами за користування кредитом; 1 700 гривень штрафу; 73 080 гривень - судовий збір.

18 вересня 2015 року проведено звіряння суми заборгованості, про що складено відповідний акт.

Окрім того, сторони домовилися кожного першого числа відповідного місяця, починаючи з 01 січня 2016 року, здійснювати звіряння платежів, що зазначатимуться у відповідному реєстрі.

Посилаючись на правила ч. 5 ст. 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", вони домовилися, що з дня опублікування відомостей про відкликання ліцензії та ліквідацію банку Державна іпотечна установа вправі заявити Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про свої вимоги у розмірі, що дорівнює загальній сумі заборгованості ПАТ "Банк "Фінанси та кредит", що зазначений у пункті 1 цієї мирової угоди, включаючи і судовий збір.

Після складання реєстру про погодження переліку кредитних договорів та договорів забезпечення права вимоги сторони повинні укласти зміни (додаткову угоду/додатки) до договору відступлення права вимоги, за якими уточнюють відступлені права вимоги за наведеними у реєстрі договорами.

Повно і правильно з'ясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні процесуального питання необхідно застосувати норми матеріального права, на застосуванні яких наполягала Державна іпотечна установа, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив заяву, замінивши стягувача у виконавчому провадженні із ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" на заявника.

Щодо доводів апеляційної скарги про необхідність зупинення провадження у справі з міркувань невиконання умов мирової угоди сторонами, що унеможливлення заміни сторони у виконавчому провадженні з огляду на відсутність точного розміру заборгованості та прав, які будуть передані, то колегія суддів з ними не погоджується.

Так, зазначені доводи були предметом перевірки та оцінки суду попередньої інстанції, а покликання на них вже є повторенням обставин, які правильно були ним відхилені.

Згідно зі ст.ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду своєю правовою позицією, що висловлена у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 6-1355/10, провадження №61-12076св18, вказував, що заміна осіб в окремих зобов'язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

У зв'язку з заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, з огляду на що припиняється її статус сторони виконавчого провадження, і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до положень Закону України "Про виконавче провадження" та норм Цивільного процесуального кодексу України за заявою заінтересованої особи зобов'язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов'язки у зобов'язанні, у т.ч. й право бути стороною виконавчого провадження.

Підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов'язків сторони, яка вибула, в цих правовідносинах.

Заміна сторони виконавчого провадження внаслідок відступлення права вимоги до боржників можлива як під час виконання судового рішення, так і поза межами виконавчого провадження.

Тобто самі по собі довільні тлумачення банку про суперечність висновків суду умовам договору відступлення права вимоги від 11 лютого 2015 року № 17/4-В є домислами, які не ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Також спростовуються правильністю висновків суду й аргументи автора апеляційної скарги про передчасність заміни стягувача у виконавчому провадженні з міркувань незавершеності процедури оцінки всіх прав вимоги за договорами, зазначеними у додатках до договору відступлення права вимоги №17/4-В від 11 лютого 2015 року, в т.ч. і невизначеність оцінки вартості прав вимоги кредитним договором №Ф1-08/59705-29 від 25 лютого 2008 року.

Приходячи до переконання про відхилення апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги, що твердження ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" про обов'язковість залучення до участі в справі місцевого органу державної виконавчої служби, на виконанні якого знаходиться виконавче провадження, а також Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Так, оскаржуваною ухвалою питання про права чи обов'язки зазначених осіб жодним чином не вирішувалося, тобто їх участь у справі носила би виключно формальний характер та не породжувала би юридичних наслідків для учасників справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України "Про виконавче провадження" у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов'язковими тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Такі ж положення закону містяться і в ч. 1 ст. 442 ЦПК України.

Поготів, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України). Оскільки для заміни сторони виконавчого провадження не важлива наявність згоди боржника чи її відсутності, тому хибними є аргументи банку про залучення до участі в справі Острозького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Покликається банк й на неповноту з'ясування обставин, що мають значення для справи, однак в чому ця неповнота полягала і як вона вплинула би на вирішення процесуального питання ним наведено не було та доказів з цього приводу не подано, а апеляційним судом не було встановлено.

Не можна погодитися і з аргументами про порушення положень процесуального законодавства при вирішенні питання щодо заміни сторони виконавчого провадження.

Так, згідно із абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Частина 3 цієї статті передбачає повний і вичерпний перелік підстав для обов'язкового скасування судового рішення та ухвалення нового.

Між тим, будь-яких засобів доказування про існування таких процесуально-правових дефектів, які би свідчили про наявність фактів, що були би підставою для задоволення апеляційної скарги в цій частині, банком надано не було.

Норми ч. 1 ст. 367 ЦПК України визначають перегляд справи судом апеляційної інстанції за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевірку законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Щодо зупинення дії ухвали Острозького районного суду від 22 грудня 2018 року, про що Рівненським апеляційним судом 28 лютого 2019 року постановлено відповідну ухвалу, то її дія поновлюється з набранням законної сили постановою апеляційного суду, якою визнано апеляційну скаргу представника банку такою, що не підлягає до задоволення.

Підставою для залишення оскаржуваної ухвали без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є постановлення її судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" - адвоката Шпатуська Руслана Володимировича залишити без задоволення, а ухвалу Острозького районного суду Рівненської області від 22 грудня 2018 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: о 14 год. 55 хв. 19.03.2019.

Головуючий С.В. Хилевич

Судді: Н.В. Бондаренко

Н.М. Ковальчук