ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 29 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "Дніпрогаз", товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" про захист прав споживачів, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ "Дніпрогаз", ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" про захист прав споживачів.

Вказувала, що вона зареєстрована та проживає в квартирі АДРЕСА_1 і є побутовим споживачем природного газу за вказаною адресою. Квартира обладнана одним єдиним газовим приладом - газовою плитою, яка використовується для приготування їжі, за наведеною адресою закріплено особистий рахунок НОМЕР_1. В зазначеній квартирі не встановлено індивідуального приладу обліку газу. АДРЕСА_2 знаходиться в управління та на балансі КП «Жилсервіс-2» ДМР. З 01 травня 2017 року побутовим споживачам газу за вищевказаною адресою, які не мають індивідуальних лічильників газу, в тому числі й їй, здійснюються нарахування за показаннями загальнобудинкового лічильнику газу. Вважає, що нарахування їй обсягів спожитого газу за показаннями загальнобудинкового лічильника газу та нарахування плати за газ на підставі такого визначення його обсягу неправомірними.

Посилаючись на вказані обставини, просила суд:

- визнати незаконними дії ПАТ «Дніпрогаз» щодо нарахування обсягу спожитого газу по особовому рахунку НОМЕР_1 ОСОБА_1 за адресою - АДРЕСА_1, за показниками загальнобудинкового газового лічильника з 01 травня 2017 року;

- визнати незаконними дії ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» щодо нарахування плати за спожитий газ по особовому рахунку НОМЕР_1 ОСОБА_1 за адресою - АДРЕСА_1, за показниками загально будинкового газового лічильника з 01 травня 2017 року;

- зобов'язати ПАТ «Дніпрогаз» здійснити перерахунок обсягу спожитого газу по особовому рахунку НОМЕР_1 ОСОБА_1 за адресою - АДРЕСА_1, виходячи із діючих з 01 травня 2017 року та у відповідні періоди, норм споживання газу населенням у разі відсутності газових лічильників на плиту газову; - зобов'язати ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» здійснити перерахунок плати за газ по особовому рахунку НОМЕР_1 ОСОБА_1 за адресою - АДРЕСА_1, виходячи із діючих з 01 травня 2017 року та у відповідні періоди норм споживання газу населенням у разі відсутності газових лічильників на плиту газову.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 29 грудня 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що відсутність лічильника газу саме на об'єкті окремого побутового споживача виключає облік природного газу, спожитий таким споживачем за даними будь-якого іншого ніж лічильника газу, встановленого на об'єкті побутового споживача; законодавством передбачено встановлення виключно індивідуальних лічильників; висновок суду про погодження між ПАТ "Дніпрогаз" та КП "Жилсервіс-2" ДМР, як балансоутримувача, не відповідає критерію обґрунтованості.

ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" та ПАТ "Дніпрогаз" надали відзиви на апеляційну скаргу, в яких просили залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 29 грудня 2018 року залишити без змін.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що позивач зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 та отримує послуги з газопостачання, особовий рахунок НОМЕР_1.

Балансоутримувачем багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 є КП «Жилсервіс-2» ДМР.

Згідно з актом на установку газового лічильника від 18 квітня 2018 року в будинку АДРЕСА_2 встановлено лічильник Є25 №21067.

З травня 2017 року ТОВ «Дніпропетровсьгаз збут» почало здійснювати облік спожитого газу споживачам, в квартирах яких відсутні індивідуальні лічильники, за показниками загальнобудинкового лічильника.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у зв'язку з обладнанням будинку АДРЕСА_2 будинковим вузлом обліку, правомірним є визначення відповідачами обсягу спожитого позивачем природного газу в період з травня 2017 року відповідно до Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року N620.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», суб'єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов'язані:

1) забезпечити встановлення лічильників газу: а) для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - до 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - до 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - до 1 січня 2018 року. У разі невстановлення населенню у строки, зазначені у цьому підпункті, лічильників газу з вини суб'єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України; б) для інших споживачів - до 1 липня 2011 року;

2) припинити розподіл природного газу споживачам, які використовують природний газ без його комерційного обліку, у разі відмови таких споживачів від встановлення лічильників газу, а саме: а) для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - з 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - з 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - з 1 січня 2018 року; б) для інших споживачів - з 1 липня 2011 року. Фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок коштів газорозподільних підприємств, що передбачені в структурі тарифу за послуги розподілу природного газу.

Згідно п.1 гл.5 розд ІХ Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2494, за ініціативи балансоутримувача (управителя) або Оператора ГРМ та за їх рахунок в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків (гуртожитків), мешканці яких в повному обсязі чи частково розраховуються за нормами споживання, або для цілей складання загального балансу споживання природного газу може бути організований та встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу.

Згідно Тимчасового положення, обсяги спожитого мешканцями будинку (будинків) природного газу, обладнаного будинковим вузлом обліку, визначаються:

1) у будинках, де не встановлено квартирних лічильників газу, - за показаннями будинкового вузла обліку з подальшим розподілом обсягів спожитого газу між споживачами пропорційно кількості осіб, зареєстрованих у квартирі або іншому ізольованому житловому приміщенні;

2) у будинках, де крім будинкового вузла обліку частково встановлено квартирні лічильники газу: для споживачів, що мають квартирні лічильники газу, - за показаннями таких лічильників; для споживачів, що не мають квартирних лічильників газу, - за показаннями будинкового вузла обліку, з яких виключаються сумарні показання квартирних лічильників газу, встановлених у цієї групи споживачів, з подальшим розподілом такої різниці оператором газорозподільної системи між споживачами, які не мають квартирних лічильників газу, пропорційно кількості осіб, зареєстрованих у квартирі або іншому ізольованому житловому приміщенні.

У разі незгоди власника квартири (будинку) розраховуватися за спожитий газ за показаннями будинкового вузла обліку на будинок (групу будинків) він може встановити квартирний лічильник газу (вузол обліку) окремо на квартиру (будинок) за власні кошти.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що законодавством передбачено встановлення виключно індивідуальних лічильників є необґрунтованими, на час виникнення спірних правовідносин ні Законом, ні підзаконними нормативними актами не було передбачено встановлення лише індивідуальних лічильників газу, а визначено обов'язок суб'єкта господарювання, що здійснює розподіл природного газу на відповідній території про забезпечення приладовим комерційним обліком газу, яким в тому числі є загальнобудинковий лічильник газу.

Відповідно до ч.2 ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством.

Відповідно до п. 5 глави 8 розділу Х Кодексу ГРМ, я разі, якщо на період зняття лічильника газу на повірку неможливо встановити інший, розрахунки за споживачем здійснюються залежно від середньомісячного (середньодобового) обсягу споживання природного газу.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що матеріали справи не містять доказів звернення позивача із заявою про встановлення їй індивідуального лічильника до постачальника послуг, як не містять і будь-яких звернень, в яких містяться заперечення позивача проти встановлення загальнобудинкового лічильника газу в будинку АДРЕСА_2.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 29 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 15 березня 2019 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.