КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Сакалоша Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 12 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про спонукання до вчинення певних дій,

в с т а н о в и в:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, в якому просила зобов`язати відповідача прийняти рішення та видати ордер про надання кімнати № 14-а, площею 11,7 кв. м, в гуртожитку по АДРЕСА_2 для неї з трьома дітьми.

На обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона з дітьми: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає в кімнаті № 7 гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 . Із 11 липня 2018 року у даному гуртожитку була звільнена кімната № 14-а, площею 11,7 кв. м, яка опломбована. Багатодітна родина потребує додаткової житловою площі, проте відповідач відмовив позивачу у надані цієї кімнати, посилаючись на те, що громадянам, які потребують поліпшення житлових умов та перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. Позивач не погоджується з такою позицією, оскільки в разі отримання житлової кімнати № 14-а, сім`я Вільчинських буде продовжувати проживати в тих самих умовах гуртожитку з коридорною системою, а поліпшення житлових умов не відбудеться.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 12 серпня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що спірна кімната № 14-а в гуртожитку призначена для тимчасового поліпшення житлових умов громадян, які перебувають в позачерговому списку на отримання житла, а позивач з родиною перебуває на квартирному обліку в пільговій черзі (першочерговій), тому правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Не погоджуючись з указаним судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, й порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В апеляційній скарзі позивач зазначила, що суд першої інстанції не надав належної уваги пункту 67 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, який передбачає можливість передачі ізольованого жилого приміщення, що звільнилося у квартирі, в якій проживає два або більше наймачі, на прохання наймача, що проживає в цій квартирі і потребує поліпшення житлових умов (пункти 13 і 14 Правил), незалежно від його перебування на квартирному обліку. Якщо розмір ізольованої кімнати, що звільнилася, є меншим рівня середньої забезпеченості жилою площею громадян у даному населеному пункті, зазначена кімната у всіх випадках передається наймачеві на його прохання. Вказані правила застосовуються незалежно від належності жилого будинку.

Відзив відповідача на апеляційну скаргу до суду не надійшов.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено та не заперечувалося сторонами, що з 18 лютого 2009 року ОСОБА_1 з родиною у складі чотирьох осіб перебуває на квартирному обліку в Голосіївській районній в м. Києві державній адміністрації у загальній черзі, а з 27 липня 2012 року у першочерговому списку за пільговою категорією «багатодітні сім`ї». Станом на 24 травня 2019 номер черги позивача на отримання житла серед першочерговиків району складає 1799, а за категорією обліку - 210.

На підставі ордеру № 184, виданого 10 квітня 2013 року Голосіївською районною в м. Києві державною адміністрацією згідно розпорядження № 914 від 4 квітня 2013 року, ОСОБА_1 разом з трьома дітьми: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована та проживає в кімнаті № 7, площею 18,3 кв. м, гуртожитку АДРЕСА_2 .

Листом Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації № 100-ОП/В-5645-1768 від 20 травня 2019 року позивачу відмовлено у наданні іншої житлової площі. Зазначено, що ордер на кімнату № 14-а в гуртожитку АДРЕСА_2 відповідачем не видавався. Згідно акту прийому-передачі дана кімната була передана Департаментом будівництва та житлового забезпечення до Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації для тимчасового поліпшення житлових умов громадян, які перебувають в позачерговому списку на отримання житла за пільговою категорією «діти-сироти», діти позбавлені батьківського піклування». Питання забезпечення родини житлом буде вирішуватися в порядку черговості та при надходженні житлових приміщень від Департаменту будівництва та житлового забезпечення.

Відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 4 ЦПК України кожна особамає право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією та законами України, у тому числі статтями 15, 16 ЦК України та статтями 4, 5, 19 ЦПК України і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право або право особи в інтересах якої вона звертається до суду порушено. У разі доведення в установленому законодавством порядку обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, особа має суб`єктивне матеріальне право на їх задоволення.

Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Так, правовідносини щодо користування жилою площею у гуртожитках врегульовані окремою главою 4 розділу ІІІ ЖК Української РСР.

Згідно зі статтею 127 ЖК Української РСР для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Тобто, гуртожитком є зареєстрована у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів як гуртожиток жила будівля, що відповідає певним вимогам, в якій особам у зв`язку з трудовими відносинами або навчанням в учбовому закладі надається за плату та за ордером, що видається власником гуртожитку, у тимчасове користування жила площа.

Відповідно до вимог статті 128 ЖК Української РСР жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету.

Стаття 129 ЖК Української РСР передбачає, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Відповідно до пункту 1 розділу 2 Положення про гуртожитки, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 27 квітня 2015 року № 84, вселення до гуртожитків проводиться власником гуртожитку або уповноваженою ним особою на підставі ордера, форма якого наведена у додатку до Положення, виданого відповідно до статті 129 ЖК Української РСР, з одночасним укладенням договору найму жилого приміщення в гуртожитку.

Отже, ордер на жилу площу в гуртожитку може бути видано лише за спільним рішенням адміністрації та відповідного профспілкового комітету підприємства, установи, організації, і цей ордер є єдиною підставою для вселення в жиле приміщення.

Таким чином, житлове законодавство України пов`язує виникнення права на користування жилим приміщенням в гуртожитках виключно з отриманням ордеру.

Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява не містить правових підстав для задоволення пред`явлених вимог за умов збереження права на користування приміщенням кімнати № 7 даного гуртожитку, в якому позивач зареєстрована і проживає по даний час.

Обгрунтовуючи позов про спонукання відповідача до вчинення певних дій, а саме прийняття рішення та видання ордеру про надання кімнати № 14-а, площею 11,7 кв. м, в гуртожитку по АДРЕСА_2 для неї з трьома дітьми, ОСОБА_1 зазначила, що в разі отримання цієї додаткової житлової кімнати її сім`я буде продовжувати проживати в тих самих умовах гуртожитку з коридорною системою, тобто поліпшення житлових умов не відбудеться.

Згідно зі статтею 43 ЖК Української РСР громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.

Порядок визначення черговості надання громадянам жилих приміщень встановлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР.

З числа громадян, взятих на облік потребуючих поліпшення житлових умов, складаються списки осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень.

Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень).

Законодавством Української РСР окремим категоріям громадян, які перебувають у загальній черзі, може бути надано перевагу в строках одержання жилих приміщень у межах календарного року взяття на облік.

Перелік громадян, які мають право на першочергове та позачергове отримання житлових приміщень, визначений статтями 45, 46 ЖК Української РСР.

Згідно зі статтею 46 ЖК Української РСР поза чергою жиле приміщення надається, зокрема, дітям-сиротам та дітям, позбавленим батьківського піклування, після завершення терміну перебування у сім`ї опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладах для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також особам з їх числа у разі відсутності житла або неможливості повернення займаного раніше жилого приміщення в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Також передбачено, що громадяни, які мають право на позачергове одержання жилих приміщень, включаються до окремого списку.

Порядок надання жилих приміщень громадянам, які перебувають на квартирному обліку, врегульовано Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, що затверджені постановою Ради Міністрів УРСР та Української республіканської ради професіональних союзів від 11 грудня 1984 року за № 470.

Відповідно до підпункту 1 пункту 39 зазначених Правил жилі приміщення надаються в порядку загальної черги, за винятком осіб, маючих право першочергового отримання цих приміщень.

Підпунктом 3 пункту 38 згаданих Правил встановлено, що черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття осіб, які потребують поліпшення житлових умов, на облік (включенням до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень).

Встановлено, що спірна кімната № 14-а в АДРЕСА_2 згідно акту прийому-передачі була передана Департаментом будівництва та житлового забезпечення до Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації для тимчасового поліпшення житлових умов громадян, які перебувають в позачерговому списку на отримання житла за пільговою категорією «діти - сироти, діти позбавлені батьківського піклування», а позивач з родиною перебуває на першочерговому квартирному обліку з 27 липня 2012 року як «багатодітна сім`я» під № 210.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції з дотриманням зазначених вимог матеріального права, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки надання житлового приміщення в гуртожитку позивачу раніше, ніж його отримують особи, що поставлені на квартирний облік перед нею у позачерговій черзі суперечитиме вищезазначеним нормам щодо черговості надання житла.

Зазначений правовий висновок міститься й у постановах Верховного Суду України від 2 жовтня 2013 року № 6-87цс13, від 4 червня 2014 року № 6-50цс14, від 3 червня 2015 року № 6-390цс15. Така правова позиція є незмінною і підстав для відступлення від неї колегія суддів не вбачає.

Пункт 67 зазначених вище Правил, на який посилається позивач в апеляційній скарзі, передбачає, що якщо в квартирі, у якій проживає два або більше наймачі, звільнилося неізольоване жиле приміщення, воно надається наймачеві суміжного приміщення. Ізольоване жиле приміщення, що звільнилося у квартирі, в якій проживає два або більше наймачі, на прохання наймача, що проживає у цій квартирі і потребує поліпшення житлових умов (пункти 13 і 14 Правил), незалежно від його перебування на обліку, надається йому, а в разі відсутності такого наймача - іншому наймачеві, який проживає в тій же квартирі. При цьому загальний розмір жилої площі не повинен перевищувати 13,65 кв.м на одну людину, крім випадків, коли наймач або член його сім`ї має право на додаткову площу. Якщо розмір ізольованої кімнати, що звільнилася є меншим рівня середньої забезпеченості жилою площею громадян у даному населеному пункті, зазначена кімната у всіх випадках передається наймачеві на його прохання. Вказані правила застосовуються незалежно від належності жилого будинку. Рішення про надання жилого приміщення приймає виконавчий комітет місцевої ради народних депутатів, підприємство, установа, організація, у віданні якої перебуває жилий будинок, у порядку,встановленому цими Правилами. У разі відмови в наданні жилого приміщення, що звільнилося, у випадках, передбачених цим пунктом, спір може бути в вирішено в судовому порядку. Якщо ізольоване приміщення, що звільнилося, не може бути відповідно до правил абзацу другого цього пункту передано наймачеві, який проживає в цій квартирі, його надають іншим особам у загальному порядку.

Зазначеному пункту Правил кореспондує стаття 54 ЖК Української РСР.

Із наведеного слідує, що законодавцем передбачено можливість передачі наймачеві звільненого неізольованого чи ізольованого жилого приміщення лише у випадку, якщо таке приміщення звільнилось саме у квартирі державного або громадського житлового фонду, в якій проживає два або більше наймачів, а не в гуртожитку (глава 1 розділу ІІІ ЖК Української РСР «Надання жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду).

Відповідно до положень статті 34 Української РСР потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни: 1) забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається в порядку, встановлюваному Радою Міністрів Української РСР і Українською республіканською радою професійних спілок; 6) які проживають у гуртожитках.

У порядку поліпшення житлових умов наведеним категоріям громадян житло надається із державного і громадського житлового фонду (глава 1 розділу ІІІ ЖК України «Надання жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду).

Отже, житлові умови громадян (стаття 34 ЖК Української РСР) не підлягають поліпшенню за рахунок жилої площі в гуртожитку, статус якого має будинок АДРЕСА_2 , а тому положення пункту 67 Правил і статті 54 ЖК Української РСР до спірних правовідносин не застосовуються та не можуть бути підставою задоволення позову ОСОБА_1 .

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статтей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до пункту 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, то розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 12 серпня 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду, крім випадків, визначених у частині третій статті 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: С.А. Голуб

Д.О. Таргоній