ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року

м.Суми

Справа №591/2089/18

Номер провадження 22-ц/816/1458/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенко В. І. , Левченко Т. А.

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

сторони:

позивач - Публічне акціонерне товариство «ПроКредит Банк»,

відповідачі - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк»

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 20 грудня 2018 року в складі судді Кривцової Г.В., ухвалене у м. Суми, повний текст якого складений 02 січня 2019 року,

в с т а н о в и в:

29 березня 2018 року Публічне акціонерне товариство «ПроКредит Банк» (далі - ПАТ «ПроКредитБанк») звернулось з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5, в якому просило: стягнути з відповідачів в солідарному порядку 32104,20 доларів США (835030,24 грн) боргу з відсотків за користування кредитом за період з 27 грудня 2011 року по 15 березня 2018 року; звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_2 шляхом її реалізації на прилюдних торгах з початковою ціною 817601 грн; виселити відповідачів зі спірної квартири без надання їм іншого житлового приміщення та зняти їх з реєстраційного обліку.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що в результаті неналежного виконання ОСОБА_1 зобов'язань за укладеними кредитними договорами виникла заборгованість, тому банк 21 січня 2011 року надіслав боржнику вимогу про дострокове повернення заборгованості, яку позичальник отримав 27 січня 2011 року, проте борг не повернув. У забезпечення виконання ОСОБА_1 кредитних зобов'язань 04 квітня 2008 року між банком та поручителями ОСОБА_3 і ОСОБА_2, а 25 лютого 2009 року - з ОСОБА_4 були укладені договори поруки.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 14 листопада 2011 року з ОСОБА_1, як з фізичної особи-підприємця, на користь банку було стягнуто кредитну заборгованість. Крім того, рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 26 грудня 2011 року борг було стягнуто також і з поручителів, проте, після часткового виконання цього рішення залишилась несплаченою заборгованість з процентів за користування коштами за кредитним договором № 15.6991/С-713/09.04 від 15 жовтня 2007 року, яку банк просив стягнути зі всіх солідарних боржників. Крім того, на підставі п. 5.1 укладеного з позичальником договору іпотеки банк просив задовольнити його вимоги шляхом звернення стягнення на квартиру відповідачів, вартість якої становить 817601 грн, виселивши їх зі спірної квартири без надання іншого житла та знявши їх з реєстрації у цій квартирі.

02 травня 2018 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 звернулись до суду із зустрічним позовом до ПАТ «ПроКредитБанк», в якому просили зобов'язати банк зарахувати 1475937,30 грн у рахунок належного виконання кредитних зобов'язань ОСОБА_1 за виконавчим написом нотаріуса № 972 від 29 березня 2011 року, рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 26 грудня 2011 року та рішенням Господарського суду Сумської області від 14 листопада 2011 року.

Вказані вимоги обґрунтували тим, що в порядку виконання судових рішень та виконавчого напису нотаріуса ОСОБА_1 було сплачено в рахунок погашення кредитної заборгованості всього 1475937,30 грн, проте банк ці кошти безпідставно зараховував на виконання кредитних угод, а не судових рішень.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 20 грудня 2018 року у задоволенні позову ПАТ «ПроКредит Банк» відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 задоволено.

Зобов'язано ПАТ «ПроКредит Банк» зарахувати кошти у сумі 1475937,30 грн у рахунок належного виконання зобов'язання ОСОБА_1 за виконавчим написом № 972 від 29 березня 2011 року, рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 26 грудня 2011 року у справі № 2-2860/11 та рішенням Господарського суду Сумської області від 14 листопада 2011 року у справі № 5021/1951/2011 про стягнення заборгованості по договорах про надання траншу № 15.6991 від 15 жовтня 2007 року, № 15.7700 від 04 квітня 2008 року та № 15.6978 від 15 жовтня 2007 року.

Стягнуто з ПАТ «ПроКредит Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 704,80 грн.

ПАТ «ПроКредит Банк» з вказаним рішенням суду не погодився та, посилаючись на його незаконність і необґрунтованість, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову.

Свої вимоги мотивує тим, що з моменту виникнення кредитної заборгованості до повного погашення боргу позичальник має обов'язок сплачувати банку проценти за користування кредитними коштами. Стягнення кредитного боргу на виконання судового рішення, повне виконання якого не було здійснено, від зазначеного обов'язку позичальника не звільняє. Отже, оскільки після ухвалення рішення Зарічним районним судом м. Суми 26 грудня 2011 року позичальник продовжував користуватись кредитним коштами, тому вважає, що за період з 27 грудня 2011 року по 15 березня 2018 року мав повне право нараховувати проценти, сума заборгованості по яких підлягає стягненню з солідарних боржників. Крім того, вказує, що направлення боржнику вимоги про дострокове повернення кредитного боргу у досудовому порядку не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час до суду за захистом своїх порушених прав. На думку банку, позовні вимоги про виселення мешканців з іпотечної квартири та знаття їх з реєстрації ґрунтуються на законі та не суперечать судовій практиці. Стосовно зустрічних позовних вимог, вказав, що всі кошти, які надходили на рахунок позичальника, банк зараховував на виконання умов кредитного договору, тому повторно приймати виконання зобов'язань по судових рішеннях немає необхідності.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. При цьому вказує, що на виконання судових рішень і виконавчого напису нотаріуса ним було перераховано банку всього 1480183,30 грн, що на 20281,61 грн більше, ніж розмір кредитної заборгованості, яка утворилась станом на 08 червня 2011 року і була стягнута Зарічним районним судом м. Суми 26 грудня 2011 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ПАТ «ПроКредит Банк» - адвоката Кордюка В.П., який підтримав апеляційну скаргу, ОСОБА_1, який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що 20 вересня 2004 року між банком та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було укладено рамкову кредитну угоду № С-713/09.04 на суму 200000 доларів США зі строком кредитування до 180 місяців (т. 1, а.с. 46-57).

Для виконання вказаної угоди та отримання кредитних коштів між банком і ОСОБА_1 були укладені кредитні договори, а саме: 15 жовтня 2007 року договір № 16.6991 про надання траншу у сумі 63500 доларів США зі сплатою 14% річних на строк 48 місяців; 04 квітня 2008 року договір № 15.7700 на суму 50000 доларів США зі сплатою 13,5% річних на строк 60 місяців; 15 жовтня 2007 року договір № 15.6978 на суму 85000 доларів США зі сплатою 13,5% річних на строк 121 місяць (т. 1, а.с. 58-88).

У забезпечення виконання кредитних зобов'язань 20 вересня 2004 року між ПАТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки № 1-713/09.04-ІД2, предметом якого є належна іпотекодавцям квартира АДРЕСА_2 (т. 1, а.с. 89-99).

15 жовтня 2007 року між банком і фізичною-особою підприємцем ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки № С-713/09.04/1140-ІД, предметом якого є телятник цегляний літ. «В-І», загальною площею 1307,5 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (т. 3, а.с. 9).

04 квітня 2008 року між банком та поручителями ОСОБА_3 і ОСОБА_2, а 25 лютого 2009 року - з ОСОБА_4, були укладені договори поруки.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником кредитних зобов'язань виникла заборгованість, тому 21 січня 2011 року ПАТ «ПроКредит Банк» надіслав на адресу ОСОБА_1 повідомлення про розмір заборгованості по кредитних угодам, а також вимоги про повне дострокове погашення кредиту за всіма укладеними угодами (т. 1, а.с. 105-110, 123-128).

Того ж дня банк надіслав на адресу поручителів ОСОБА_2, ОСОБА_3 і позичальника ОСОБА_1 повідомлення про виникнення кредитної заборгованості, в якому також зазначив, що позичальнику була направлена вимога про дострокове повернення кредиту і що поручителі задля недопущення примусової реалізації іпотечного майна (квартири АДРЕСА_2) мають право власними коштами повернути борг (т. 1, а.с. 111-116).

Крім того, 21 січня 2011 року банк надіслав поручителям ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 вимоги про виконання зобов'язань за договорами поруки, в яких вказав суми заборгованості по кожній кредитній угоді (т. 1, а.с. 117-122).

Вказані повідомлення про заборгованість та вимоги про дострокове повернення кредиту позичальник та поручителі отримали 27 січня 2011 року (т. 1, а.с. 129-153).

29 березня 2011 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Слоневською Д.В. було видано виконавчий напис № 972 про звернення стягнення на предмет іпотеки - телятник цегляний літ. «В-І», загальною площею 1307,5 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_1 (т. 3 зворот, а.с. 12).

Крім того, питання стягнення заборгованості, яка виникла у ОСОБА_1 за кредитними договорами, у тому числі і за рахунок поручителів, було предметом судового розгляду.

Так, рішенням Господарського суду Сумської області від 14 листопада 2011 року з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 стягнуто на користь ПАТ «ПроКредит Банк» заборгованість за трьома кредитними договорами, а саме:

- борг по капіталу за кредитним договором № 15.6991 від 15 жовтня 2007 року в сумі 335693,36 грн, 35647,29 грн боргу по процентах, 11203,80 грн комісії та 5674,09 грн пені;

- борг по капіталу за кредитним договором № 15.7700 від 04 квітня 2008 року в сумі 331897,24 грн, 33232,99 грн боргу по процентах, 22841,53 грн комісії та 373,54 грн пені;

- борг по капіталу за кредитним договором № 15.6978 від 15 жовтня 2007 року в сумі 614112,27 грн, 52535 грн боргу по процентах, 10427,11 грн комісії та 3200,07 грн пені.

Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 26 грудня 2011 року з ОСОБА_4, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 стягнуто в солідарному порядку на користь банку заборгованість за кредитним договором № 15.6991 від 15 жовтня 2007 року в сумі 388218,54 грн та заборгованість за кредитним договором № 15.6978 від 15 жовтня 2007 року в сумі 680274,45 грн. Стягнуто з ОСОБА_4 і ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь банку заборгованість за кредитним договором № 15.7700 від 04 квітня 2008 року в сумі 391408,40 грн.

З копії матеріалів виконавчого провадження вбачається, що 24 жовтня 2017 року закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса № 972, виданого 29 березня 2011 року, тобто звернуто стягнення на телятник цегляний літ. «В-І», загальною площею 1307,5 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, а кошти від продажу цього нерухомого майна у сумі 5800 грн та 1289770 грн 18 жовтня 2017 року перераховано банку (т. 3 зворот, а.с. 213).

Як встановлено Апеляційним судом Сумської області у постанові від 11 жовтня 2018 року, боржником ОСОБА_1 та поручителями ОСОБА_3 і ОСОБА_2 на виконання заочного рішення Зарічного районного суду м. Суми від 26 грудня 2011 року, рішення Господарського суду Сумської області від 14 листопада 2011 року та за рахунок продажу іпотечного майна на погашення заборгованості за кредитними договорами було перераховано банку всього 1480183,30 грн, що на 20281,61 грн перевищує розмір заборгованості за кредитними договорами, яка утворилась станом на 08 червня 2011 року і була стягнута заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 26 грудня 2011 року.

Рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог первісного позову мотивоване тим, що борг за кредитними договорами, який виник станом на 08 червня 2011 року був повністю повернутий, тому відповідачі у справі не мають обов'язку перед банком повертати 1459901,39 грн, оскільки позивачу було повернуто на 20281,61 грн більше. Відтак, суд вважав, що вимога ПАТ «ПроКредит Банк» про стягнення з відповідачів в солідарному порядку відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 32104,20 доларів США, що утворилась за період з 27 грудня 2011 року по 15 березня 2018 року задоволенню не підлягає. У зв'язку із відсутністю боргу суд також відмовив у задоволенні решти позовних вимог банку.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції та, крім того, вважає за необхідне зазначити наступне.

Як зазначалось вище, в порушення умов укладених між банком і ОСОБА_1 кредитних договорів, відповідач своїх зобов'язань не виконав, що призвело до утворення заборгованості.

ПАТ «ПроКредит Банк» відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України реалізував право достроково стягнути з позичальника заборгованість за кредитними договорами, надіславши 21 січня 2011 року відповідні повідомлення і вимоги боржнику ОСОБА_1, які він отримав 27 січня 2011 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 91-93 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Отже, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог про дострокове повернення кредиту. При цьому, наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів за кредитним договором, оскільки право банку застосовувати умови договору щодо нарахування процентів за користування кредитними коштами припинене.

Таким чином, після пред'явлення ОСОБА_1 вимоги про дострокове повернення всієї суми заборгованості за кредитним договором, банк мав право на стягнення з відповідача лише сум, передбачених положенням ч. 2 ст. 625 ЦК України, а не на стягнення з відповідачів в солідарному порядку 32104,20 доларів США (835030,24 грн) боргу по відсотках за користування кредитом за період з 27 грудня 2011 року по 15 березня 2018 року.

З висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні решти позовних вимог, зокрема, щодо звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_2 шляхом її реалізації на прилюдних торгах з початковою ціною 817601 грн, а також про виселення відповідачів зі спірної квартири без надання їм іншого житлового приміщення та зняття їх з реєстраційного обліку, колегія суддів апеляційного суду повністю погоджується. Так, оскільки відповідачі боргу по процентах за користування кредитом за спірний період перед банком не мають, тому, як правильно вказав суд першої інстанції, правові підстави для задоволення цих вимог, як похідних, відсутні.

У зв'язку з викладеним вище доводи апеляційної скарги, якими банк обґрунтовує незаконність оскаржуваного рішення в частині відмови у задоволенні вимог первісного позову, є безпідставними.

Вирішуючи вимоги зустрічного позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що банк повинен був зараховувати кошти, які надходили на виконання рішень судів та виконавчого напису нотаріуса не у порядку, передбаченому умовами кредитних договорів, а лише на погашення заборгованості. Таким чином, суд вважав за необхідне захистити порушене право позивачів за зустрічним позовом в обраний ними спосіб.

Проте, з таким висновком суду колегія суддів апеляційного суду погодитись не може.

Факт виконання боржниками судових рішень та виконавчого напису нотаріуса, зокрема факт перерахування банку у рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами 1480183,30 грн, що на 20281,61 грн більше від заявленої банком вимоги про стягнення боргу у сумі 1459901,39 грн станом на 08 червня 2011 року, тобто після пред'явлення вимоги про дострокове повернення кредиту, встановлений постановою Апеляційного суду Сумської області від 11 жовтня 2018 року, яка набрала законної сили (т. 4, а.с. 54 - 57).

Крім того, постановою Апеляційного суду Сумської області від 11 жовтня 2018 року встановлено обставини безпідставного зарахування банком коштів, які надходили від позичальника на виконання судових рішень та від продажу іпотечного майна, на визначених кредитними договорами умовах, а не на виконання судових рішень.

Тож, ураховуючи, що вимоги банку про стягнення заборгованості по процентах за користування кредитними коштами є безпідставними, вимоги зустрічної позовної заяви про зобов'язання ПАТ «ПроКредит Банк» зарахувати 1475937,30 грн у рахунок належного виконання кредитних зобов'язань ОСОБА_1 за виконавчим написом нотаріуса № 972 від 29 березня 2011 року, рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 26 грудня 2011 року та рішенням Господарського суду Сумської області від 14 листопада 2011 року також є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

За таких обставин, оскаржуване рішення в частині задоволення вимог зустрічного позову, стягнення з ПАТ «ПроКредит Банк» на користь ОСОБА_1 судового збору у сумі 704,80 грн, на підставі п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, слід скасувати.

Оскільки вимоги апеляційної скарги задовольняються частково, тому на підставі ч. ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України сплачений ПАТ «ПроКредит Банк» судовий збір у сумі 1057,20 грн в апеляційному суді слід компенсувати за рахунок відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 у дольовому порядку, стягнувши по 264,30 грн з кожного.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» задовольнити частково.

Скасувати рішення Зарічного районного суду м. Суми від 20 грудня 2018 року в частині задоволених вимог зустрічного позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» про зобов'язання зарахувати 1475937,30 грн у рахунок належного виконання кредитних зобов'язань ОСОБА_1 за виконавчим написом нотаріуса № 972 від 29 березня 2011 року, рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 26 грудня 2011 року та рішенням Господарського суду Сумської області від 14 листопада 2011 року, стягнення з ПАТ «ПроКредит Банк» на користь ОСОБА_1 судового збору у сумі 704,80 грн та відмовити у задоволенні цих вимог.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» по 264 грн 30 коп з кожного судового збору за апеляційний перегляд справи.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - О.Ю. Кононенко

Судді: В.І. Криворотенко

Т.А. Левченко