Провадження № 6/127/707/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2019 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Луценко Л.В.,

при секретарі судового засідання Мироненко В.В.,

за участю: державного виконавця Дзюбенка С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці цивільну справу за поданням головного державного виконавця Староміського відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Дзюбенка Сергія Миколайовича про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу до виконання нею зобов`язань за рішенням суду,-

В С Т А Н О В И В:

Головний державний виконавець Староміського відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Дзюбенко С.М. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу до виконання нею зобов`язань за рішенням суду.

Подання мотивоване тим, що на виконанні Староміського В ДВС міста Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області знаходиться виконавче провадження №54335692 з виконання виконавчого листа №127/17278/16-ц, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області 06.12.2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь КС «Юніон Вінниччина» боргу в розмірі 12 014,31 грн.

За вказаним виконавчим документом боржником є ОСОБА_1 .

Відповідно до вимог статтей 3, 4, 24, 25, 26 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постаново про відкриття виконавчого провадження, якою боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей, копію постанови направлено сторонам.

В ході проведення виконавчих дій по виконанню даного виконавчого документу державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника та на підставі якої було внесено відповідні записи про обтяження всього рухомого та нерухомого майна в Реєстри прав власності на рухоме та нерухоме майно.

За час перебування на виконанні даного виконавчого документу державним виконавцем з метою виявлення будь-яких джерел доходів боржника, наявності відкритих рахунків в банківських установах та наявності у боржника транспортних засобів були зроблені електронні запити в ПФУ, ДПІ (ДФС) та органи МВС (13.03.2018 року, 10.10.2018 року, 19.12.2018 року, 15.04.2019 року, 21.05.2019 року, 15.08.2019 року).

З отриманих відповідей на вищевказані запити встановлено, що боржник не працевлаштована, пенсію на даний час не отримує, транспортними засобами не володіє тощо.

На адресу боржниці надсилались виклики її до відділу для з`ясування причин невиконання рішення суду та строків його виконання в подальшому. На дані виклики боржниця не з`являлась, а конверт з викликом повернувся до відділу з відміткою про закінчення встановленого строку його зберігання.

Також, державним виконавцем разом із представником стягувача було неодноразово здійснено виходи за адресою проживання боржника, зазначеною у виконавчому документі, з метою перевірки майнового стану боржника, з`ясування причин неявки боржника у відділ та причин невиконання ним рішення суду.

В процесі візитів з`ясувалось, що за адресою: АДРЕСА_1 / АДРЕСА_2 , боржниця ОСОБА_1 фактично не проживає на протязі декількох років. За вказаною адресою проживає та завжди проживала мати боржниці. Мати боржниці повідомила, що ОСОБА_1 фактично за данною адресою не проживає вже тривалий час, так як постійно знаходиться в Російській Федерації на заробітках, приїжджає в Україну дуже рідко. Дана інформація зафіксована в актах державного виконавця від 03.04.2018 року, 14.11.2018 року, 24.04.2019 року.

Рішення на сьогодні не виконано, декларацію не надано, будь-яких дій, спрямованих на його виконання не здійснено.

З метою фактичного виконання боржником своїх боргових зобов`язань перед стягувачем в межах суми боргу, державний виконавець зобов`язаний вжити всіх заходів для забезпечення вчасного та повного виконання боржником вищезазначеної вимоги, а тому звернувся із даним поданням до суду.

В судовому засіданні головний державний виконавець Староміського В ДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області за довіреністю Дзюбенко С.М. вимоги подання підтримав та просив суд останні задовольнити з мотивів, викладених у поданні.

Заслухавши пояснення державного виконавця, дослідивши матеріали подання, суд приходить до висновку, що останнє не підлягає задоволенню з наступних міркувань.

Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що на виконанні Староміського В ДВС міста Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області знаходиться виконавче провадження №54335692 з виконання виконавчого листа №127/17278/16-ц, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області 06.12.2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь КС «Юніон Вінниччина» боргу в розмірі 12 014,31 грн.

За вказаним виконавчим документом боржником є ОСОБА_1 .

Відповідно до вимог статтей 3, 4, 24, 25, 26 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постаново про відкриття виконавчого провадження, якою боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей, копію постанови направлено сторонам.

В ході проведення виконавчих дій по виконанню даного виконавчого документу державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника та на підставі якої було внесено відповідні записи про обтяження всього рухомого та нерухомого майна в Реєстри прав власності на рухоме та нерухоме майно.

За час перебування на виконанні даного виконавчого документу державним виконавцем з метою виявлення будь-яких джерел доходів боржника, наявності відкритих рахунків в банківських установах та наявності у боржника транспортних засобів були зроблені електронні запити в ПФУ, ДПІ (ДФС) та органи МВС (13.03.2018 року, 10.10.2018 року, 19.12.2018 року, 15.04.2019 року, 21.05.2019 року, 15.08.2019 року).

З отриманих відповідей на вищевказані запити встановлено, що боржник не працевлаштована, пенсію на даний час не отримує, транспортними засобами не володіє.

На адресу боржниці надсилались виклики її до відділу для з`ясування причин невиконання рішення суду та строків його виконання в подальшому. На дані виклики боржниця не з`являлась, а конверт з викликом повернувся до відділу з відміткою про закінчення встановленого строку його зберігання.

Також, державним виконавцем разом із представником стягувача було неодноразово здійснено виходи за адресою проживання боржника, зазначеною у виконавчому документі, з метою перевірки майнового стану боржника, з`ясування причин неявки боржника у відділ та причин невиконання ним рішення суду.

В процесі візитів з`ясувалось, що за адресою: АДРЕСА_1 / АДРЕСА_2 , боржниця ОСОБА_1 фактично не проживає на протязі декількох років. За вказаною адресою проживає та завжди проживала мати боржниці. Мати боржниці повідомила, що ОСОБА_1 фактично за данною адресою не проживає вже тривалий час, так як постійно знаходиться в Російській Федерації на заробітках, приїжджає в Україну дуже рідко. Дана інформація зафіксована в актах державного виконавця від 03.04.2018 року, 14.11.2018 року, 24.04.2019 року.

Рішення на сьогодні не виконано, декларацію не надано, будь-яких дій, спрямованих на його виконання не здійснено.

Згідно ст.441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця. Суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Відповідно до 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання.

Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Права, викладені в пункті 1, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

У справі «Гочев проти Болгарії» Європейський Суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином:

У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку з неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78 - 82).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії » (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 121).

Надалі у пункті 50 вказаного рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості - виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (див. згадуване вище рішення європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 124 і згадуване вище рішення Європейського Суду «Фельдеш и Фельдешне Хайлик против Венгрии», § 35). Така перевірка має, як правило, проводитися судами принаймні, в останній інстанції, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості й законності процедури (див. Рішення Європейського Суду від 25 січня 2007 г. за справою «Сіссаніс проти Румунії»), скарга № 23468/02, § 70).

Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, що стосуються співмірності обмежувального заходу (див. з необхідним змінами Рішення Європейського Суду від 23 червня 1981 р. за справою «Ле Конт, Ван ОСОБА_2 і Де Мейере проти Бельгії» (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), Series A, N 43, § 60)...».

Тобто, застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Відтак, дотримання судами процесуального законодавства при ухваленні судових рішень з питань, що пов`язані з обмеженням конституційних прав і свобод громадян, зокрема - щодо обмеження їх у праві виїзду за межі України, є визначальним з огляду на дотримання законних прав людини і громадянина.

Законодавством встановлено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а при ухиленні боржника від їх виконання. Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань.

Поряд з цим, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч.5 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Саме державний виконавець зобов`язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

Разом з тим, матеріали справи, досліджені судом, не містять підтверджуючих доказів, що боржник вчиняє дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, безпідставно не з`являвся на виклики державного виконавця, тобто свідомо ухилявся від виконання судового рішення.

Документи, які надані державним виконавцем до суду, не підтверджують саме факт ухилення боржника від виконання зобов`язань. Державним виконавцем як при зверненні до суду із поданням, так і під час розгляду судом подання не надано доказів вжиття усіх передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів примусового виконання виконавчого листа, що спростовує ухилення боржника від виконання судового рішення.

Так, державним виконавцем не встановлено дійсне місце проживання (перебування) боржника, тоді як у разі неможливості встановлення останнього державний виконавець не позбавлений можливості на звернення до суду про оголошення розшуку такого боржника. Також, державним виконавцем не встановлено наявність у боржника рухомого майна, на яке може бути звернено стягнення, за адресою реєстрації місця проживання останньої тощо.

Отже, державним виконавцем на момент звернення до суду з поданням не надано доказів на підтвердження факту свідомого ухилення боржника від виконання зобов`язання за рішеннями суду, а відтак в задоволенні подання слід відмовити.

Керуючись ст.33 Конституції України, ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України та виїзду в Україну громадян України», ст.ст.260, 441 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні подання головного державного виконавця Староміського відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Дзюбенка Сергія Миколайовича про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу до виконання нею зобов`язань за рішенням суду, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Повний текст ухвали суду складено 17.10.2019 року.

Суддя: