КИЇВСЬКИЙАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції Марчук О.Л.
Єдиний унікальний номер справи № 362/649518
Апеляційне провадження №22-ц/824/8703/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Верланова С.М., Савченка С.І.,

секретар -Тютюнник О.І.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11 січня 2019 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги,колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2018 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 10 грудня 2013 року між нею та відповідачкою укладено договір позики . Відповідно до письмової розписки відповідач отримала від неї позику в сумі 44 800 доларів США і 7 500 Євро на строк до 10 жовтня 2016 року.

Відповідач ОСОБА_1 повернула всього 5 286,89 доларів США.

Відповідач, на день подачі позову в суд, не повернула позивачу суму позики в розмірі 39 513 ,11 доларів США , 7 500 Євро , які підлягають стягненню з відповідача .

На звернення позивача від 18 серпня 2014 року про необхідність повернення процентів за користування позикою, ОСОБА_1 направила відповідь, де визнала наявність боргу за розпискою, натомість була незгодна із визначеними позивачем процентами.

Крім того, позивач відповідно до ст. 625 ЦК України просила стягнути із відповідача 3% річних від простроченої суми заборгованості за період із 11 жовтня 2016 року по 01 листопада 2018 року в сумі 2 632 доларів США, та 464 Євро, відповідно до розрахунку , з врахуванням сплачених сум боргу відповідачем .

Враховуючи суми процентів, позивач просила стягнути з відповідача 39 513,11 доларів США та 7 500 Євро основної суми заборгованості, та 3% річних від простроченої суми заборгованості - 2 632 долари США , 464 Євро, а всього 42 145,11 доларів США , 7 964 Євро, судові витрати покласти на відповідача .

Одночасно із позовом, позивач ОСОБА_2 подала клопотання про забезпечення позову , шляхом накладення арешту на :

- домоволодіння за адресою : АДРЕСА_1 ,

- нежитлові приміщення ( в літ «А» ) з № 1 по № 10 ( групи приміщень № 251) загальною площею 181,50 кв.м. за адресою : АДРЕСА_2 , які належать на праві власності ОСОБА_1

Клопотання обґрунтовано тим, що на думку позивача невжиття таких заходів забезпечення позову зробить неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11 січня 2019 року відкрито провадження у справі. ( т.1 а.с. 21)

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11 січня 2019 року заяву задоволено .

Накладено арешт на належні на праві власності ОСОБА_1 :

- домоволодіння АДРЕСА_1 ;

- нежилі приміщення (в літ. А) з № 1 (один) по № 10 (десять) групи приміщень № 251 (двісті п`ятдесят один) , загальною площею 181,50 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 (шістдесят вісім) .

Не погоджуючись з ухвалою суду , відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати, посилаючись на порушення норм процесуального права, та постановити ухвалу про зняття арешту . В апеляційній скарзі зазначала , що суд постановив ухвалу на припущеннях, і позбавив відповідача можливості надати з цього приводу свої пояснення і обґрунтування, не повідомивши відповідача про день та час розгляду заяви.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи , які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав

Судом першої інстанції встановлено, позивач звернулась із позовом, в якому просила стягнути з відповідача 39 513 ,11 доларів США та 7 500 Євро основної суми заборгованості, та 3% річних від простроченої суми заборгованості - 2 632 долари США, 464 Євро, а всього 42 145,11 доларів США, 7 964 Євро, судові витрати покласти на відповідача.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України визначено види забезпечення позову, до яких, в томі числі, відносяться і такі види як накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; заборона вчиняти певні дії.

Згідно з ч. 3 ст.150 цього ж Кодексу заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.4 постанови №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв"язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Згідно ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Судовий захист повинен бути ефективним, що вимагає ст.13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Як видно із матеріалів справи , між сторонами існує спір, зокрема щодо стягнення заборгованості за договором позики, і сума цієї заборгованості є значною.

Аналіз обставин справи свідчить про те, що відповідач ОСОБА_1 може відчужити об`єкти нерухомого майна, які належать їй на праві власності, у власність інших осіб, внаслідок чого виконання рішення суду у разі задоволення позову про стягнення суми в розмірі 7 964 Євро та 42 145,11 доларів США, стане неможливим.

З метою забезпечення збалансованості інтересів сторін, суд вірно вважав, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню, оскільки у разі вчинення будь-яких дій відносно нерухомого, пов`язаних із розпорядженням або відчуженням, у випадку задоволення позову ОСОБА_2 , виконання рішення суду може бути утруднено, або взагалі буде неможливим.

Разом з тим, суд при вирішенні питання про забезпечення позову не врахував вартість майна, на яке накладається арешт, та положення ст. 48 , ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження». ( Закон України» Про виконавче провадження» N 1404-VIII, від 02 червня 2016 року )

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

У разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється. У такому разі виконавець зобов`язаний вжити заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

Виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника (стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження»).

Звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Разом із житловим будинком стягнення звертається також на прилеглу земельну ділянку, що належить боржнику.

У разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Відповідно до ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як роз`яснив Європейський суд з прав людини в пілотному рішенні «Іванов проти України», право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалось невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції»). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (рішення у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії»). Необґрунтована затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення становить порушення Конвенції (рішення у справі «Бурдов проти Росії»).

Враховуючи наведене, в даному випадку забезпечення позову щодо нерухомого майна (нежитлові приміщення), яке належить на праві власності ОСОБА_1 є втручанням у право відповідача на мирне володіння майном . Натомість , таке втручання є не тільки виправданим, але й необхідним, оскільки воно спрямовано на забезпечення виконання рішення суду. Крім того, таке забезпечення не перешкоджає відповідачу ОСОБА_1 вільно володіти та користуватись майном . Ці обставини свідчать про те, що такий вид забезпечення позову щодо нерухомого майна відповідає ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та не порушує ч.1 ст.1 Першого протоколу до цієї Конвенції.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи

Суд першої інстанції , дослідивши матеріали цивільної справи, вивчивши заяву про забезпечення позову, її обґрунтування та додані до неї матеріали у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, з урахуванням підстав ризиків невжиття заходів забезпечення позову та їх доказів, що може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, вид пропонованого забезпечення позову, вірно дійшов висновку за необхідне задовольнити заяву і вжити заходи забезпечення позову.

Натомість , враховуючи , наявні в матеріалах справи звіти щодо оцінки майна, та положення ст.ст. 48 , 50 Закону України « Про виконавче провадження» , колегія суддів вважає, що накладення арешту на нежитлові приміщення, буде співмірним із заявленими позовними вимогами та достатнім для забезпечення виконання майбутнього рішення суду. В частині накладення арешту на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 ухвалу слід скасувати.

Посилання апелянта ОСОБА_1 на ту обставину, що вона не була повідомлена про день та час розгляду заяви про забезпечення позову, а відтак ухвала постановлена з порушенням процесуального законодавства, є безпідставними .

Згідно із ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів чинних на час вчинення окремих процесуальних дій , розгляду і вирішення справ.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність в обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги .

Відповідно до ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права , бути законним і обґрунтованим ,

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону . Висновок суду підтверджується матеріалами справи, яким суд дав вірну оцінку , вимогам норм процесуального права не суперечить.

Доводи апелянта, що вона не була повідомлена про розгляд заяви про забезпечення позову, не впливають на правильність висновку суду першої інстанції ,щодо наявності підстав для забезпечення заходів забезпечення позову.

Відповідно до абзацу 2 ч.2 ст. 376 ЦПК України порушенням норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення , якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Крім того, слід зауважити , що відповідно до вимог ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи , а відтак будь-які порушення з боку суду в даному випадку відсутні і не привели до неправильного вирішення клопотання .

Європейський Суд з прав людини в рішеннях «Sutyazhnik v. Russia» від 29 липня 2009 року, «Esertas v. Lithuania» від 31 травня 2012 року зазначав ,що у справах можуть бути обставини, які свідчать про відсутність соціальної потреби чи нагальної суспільної необхідності, які б виправдовували відхилення від принципу правової визначеності . Не має потреби скасовувати правильне по суті рішення суду лише заради правового пуризму . Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Верховного Суду від 21 березня 2018 року ( справа № 235/3619/15-ц , провадження № 14 -11 цс 18) .

Керуючись ст.ст. 365, 367,369,374,376,381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11 січня 2019 року про забезпечення позову в частині накладення арешту на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , скасувати.

В іншій частині ухвалу залишити без змін .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції .

Повний текст постанови буде виготовлений не пізніше 15 жовтня 2019 року.

Головуючий

Судді