Постанова

Іменем України

09 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 328/3372/14-ц

провадження № 61-26933 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Кривцової Г. В.,

Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційного банку «ПриватБанк»;

відповідач - ОСОБА_1 ;

представник відповідача - ОСОБА_2;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну

скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - на заочне рішення Токмацького районного суду Запорізької області у складі судді Гавілей М. М. від 05 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області у складі колегії суддів: Гончар М. С., Кочеткової І. В., Маловічко С. В., від 27 липня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України

у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом, який було уточнено, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 25 червня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 2 тис. грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою

36,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті: www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

22 травня 2008 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська було винесено судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь банку заборгованості за кредитним договором у розмірі 2 122, 39 грн, який відповідачем не виконано.

Оскільки ОСОБА_1 умови вищевказаного договору як і судовий наказ належним чином не виконував, на вимоги банку не реагував, утворилася заборгованість за кредитом, яка станом на 31 серпня 2014 року з урахуванням стягнутої судовим наказом від 22 травня 2008 року заборгованості становить 8 387, 56 грн з яких: 1 250, 96 грн - заборгованість за тілом кредиту,

5 096, 90 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом,

1 402, 02 грн - заборгованість з пені та комісії за користування кредитом,

250 грн - штраф (фіксована частина), 387, 50 грн - штраф (процентна складова).

Посилаючись на викладене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути

з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором

у розмірі 8 387, 56 грн.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Заочним рішенням Токмацького районного суду Запорізької області

від 05 грудня 2014 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 8 387, 56 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позичальник свої кредитні зобов`язання належним чином не виконував, на вимоги банку не реагував, унаслідок чого утворилася заборгованість, розмір якої відповідає умовам договору та вимогам закону.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 у грудні 2016 року звернувся до Токмацького районного суду Запорізької області із заявою про перегляд заочного рішення суду.

Ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 15 грудня

2016 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 05 грудня 2014 року залишено без задоволення.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 27 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, заочне рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 05 грудня 2014 року залишено без змін.

Погоджуючись із висновком районного суду, апеляційний суд також зазначив, що з часу видачі судового наказу (22 травня 2008 року) про стягнення з

ОСОБА_1 кредитної заборгованості, який не виконано, і до повного погашення відповідачем кредитної заборгованості правовідносини сторін кредитного договору продовжувались, а тому вимоги банку про стягнення кредитної заборгованості станом на 31 серпня 2014 року є правомірними. Апеляційний суд вказав, що судовим наказом стягнуто позичальника на користь банку не всю суму кредитної заборгованості, а лише поточну прострочену заборгованість.

При цьому апеляційний суд відмовив у застосуванні строку позовної давності, заявленої відповідачем в апеляційній скарзі, оскільки нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції,

не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції, що узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник

ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову банку відмовити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у вищевказаній справі та витребувано її матеріали з Токмацького районного суду Запорізької області.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

У червні 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2019 року справу за позовом

ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували, що банк скористався правом на дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором і судовим наказом Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня

2008 року стягнуто на користь банку з ОСОБА_1 кредитну заборгованість

у розмірі 2 122, 39 грн, який останній виконав 01 вересня 2010 року. Таким чином, банк, пред'явивши до позичальника вимогу про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, змінив строк виконання основного зобов`язання. Отже, банк не мав права на отримання процентів у розмірі, передбаченим умовами кредитного договору, після спливу строку дії цього договору та виконання судового рішення, яким є судовий наказ, про стягнення заборгованості за кредитним договором. Крім того, суди не врахували, що відповідач був позбавлений можливості у суді першої інстанції заявити клопотання про застосування строку позовної давності, про застосування якого ним заявлено у суді апеляційної інстанції, оскільки розгляд справи у суді першої інстанції відбувався без його участі, а повідомлення про час і місце розгляду справи він не отримував.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

25 червня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредитні кошти

у розмірі 2 тис. грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті: www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

22 травня 2008 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська було винесено судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 2 122, 39 грн (а. с. 6).

Оскільки ОСОБА_1 умови вищевказаного договору як і судовий наказ належним чином не виконував, на вимоги банку не реагував, утворилася заборгованість за кредитом, яка станом на 31 серпня 2014 року з урахуванням стягнутої судовим наказом від 22 травня 2008 року заборгованості становить 8 387, 56 грн з яких: 1 250, 96 грн - заборгованість за тілом кредиту,

5 096, 90 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом,

1 402, 02 грн - заборгованість з пені та комісії за користування кредитом,

250 грн - штраф (фіксована частина), 387, 50 грн - штраф (процентна складова).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судові рішення не відповідають.

За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України.

За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У частині першій статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами

(з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такий правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10 цс 18); від 04 липня 2018 року у справі

№ 310/11534/13-ц (провадження № 14-154 цс 18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Установлено, що вимог згідно зі статтею 625 ЦК України банк до ОСОБА_1 не заявляв.

Отже, суди не врахували, що пред?явивши до позичальника вимогу та надавши до виконавчої служби для виконання судовий наказ про стягнення з нього кредитної заборгованості, який виконано, банк змінив строк виконання зобов?язань за кредитним договором (частина друга статті 1050 ЦК України), а томувідсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти та пеню до закінчення строку дії кредитного договору.

При цьому колегія суддів не погоджується з висновком апеляційного суду

про те, що судовим наказом від 22 травня 2008 року стягнуто не всю суму кредитної заборгованості, а лише поточну прострочену заборгованість, оскільки це не впливає із судового наказу, з якого чітко вбачається, що стягнуто всю кредитну заборгованість, як і з уточненої банком у грудні

2014 року позовної заяви (а. с. 42-44).

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку з цим з ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню 606, 34 грн на користь ОСОБА_1 на відшкодування судового збору, сплаченого ним за подання апеляційної скарги та 292, 32 грн грн на відшкодування судового збору, сплаченого представником ОСОБА_1 за подання касаційної скарги.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити.

Заочне рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 05 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 27 липня

2017 року скасувати.

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 898, 66 грн (вісімсот дев`яносто вісім гривень) 66 коп. на відшкодування судового збору, сплаченого ним за подання апеляційної та касаційної скарг.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова

Р. А. Лідовець