Справа № 129/2309/17
Провадження № 22-ц/801/215/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бондар О. В.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2019 рокуСправа № 129/2309/17м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копаничук С. Г. (суддя-доповідач),

суддів: Голоти Л. О., Оніщука В. В.,

з участю секретаря судового засідання- Богацької О.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі засідань № 2 в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Продовольча компанія «Зоря Поділля» про розірвання договору оренди земельної ділянки, повернення земельної ділянки, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Гайсинського районного суду від 16 жовтня 2018 року,

в с т а н о в и в :

В серпні 2017 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Продовольча компанія «Зоря Поділля» (далі - ТОВ «ПК «Зоря Поділля») про визнання договору оренди землі розірваним, зобов'язання повернути земельну ділянку власнику.

Позовні вимоги обґрунтувано тим, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 1,7434 га, розташованої на території Чечелівської сільської ради Гайсинського району, і 16 вересня 2010 року вона уклала із ТОВ «ПК «Зоря Поділля» договір оренди вказаної земельної ділянки строком на 5 років, і при укладанні договору сторонами було визначено істотні умови договору, серед яких розмір і порядок отримання орендодавцем орендної плати за користування земельною ділянкою.

09 жовтня 2014 року у Реєстраційній службі Гайсинського РУЮ здійснено державну реєстрацію зазначеного договору.

За період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2015 року відповідач використовував земельну ділянку за призначенням і своєчасно сплачував позивачу орендну плату, однак станом на 17 серпня 2017 року - дату підписання позову ОСОБА_3, орендну плату за 2016 рік від ТОВ «ПК «Зоря Поділля» ОСОБА_3 не отримала, що і стало підставою для звернення до суду.

10 січня 2018 року позивач позовні вимоги змінила, як підставу для задоволення позовних вимог зазначила також те, що відповідач з 01 січня 2011 року фактично використовував об'єкт оренди до реєстрації договору оренди землі, і лише 9 жовтня 2014 року здійснив державну реєстрацію прав оренди землі, що також є порушенням істотних умов договору, додатковою підставою для дострокового розірвання спірного договору та повернення позивачу об'єкта оренди.

Виходячи з наведеного, ОСОБА_3 просила достроково розірвати договір оренди землі від 16 вересня 2010 року, укладений між нею та ТОВ «Продовольча компанія «Зоря Поділля», а також зобов'язати ТОВ «Продовольча компанія «Зоря Поділля» звільнити та повернути позивачу ОСОБА_3 об'єкт оренди - земельну ділянку площею 1,7434 га, розташовану на території Чечелівської сільської ради Гайсинського району.

Рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від16 жовтня 2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ТОВ «ПК «Зоря Поділля» допущено порушення пункту 11 договору про строки сплати орендодавцю ОСОБА_3 орендної плати за користування земельною ділянкою, а саме несвоєчасно виплачено орендну плату за використання земельної ділянки в 2016 році в сумі 4290,79 грн. шляхом здійснення поштового переказу на адресу її проживання 03 жовтня 2017 року, а не у встановлений в договорі строк з 1 грудня 2016 року по 31 грудня 2016 року, однак підставою для припинення права користування земельною ділянкою та розірвання договору є систематична несплата земельного податку або орендної плати, однак такі обставини в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження.

Суд також зазначив, що своєчасно звернутися до компетентного органу державної реєстрації права оренди земельної ділянки могли як орендар, так і орендодавець, чим ОСОБА_3 не скористалася, тому відсутні підстави вважати використання земельної ділянки відповідачем протягом 2011 - 2014 років порушенням істотних умов договору, оскільки істотні умови договору ним виконувалися належним чином.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду, фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що судом не з'ясовано обставини справи щодо порушення відповідачем істотних умов, зафіксованих пунктом 31 договору оренди земельної ділянки від 16 вересня 2010 року, яким встановлені обов'язки орендаря. Крім того, пунктом 38 договору оренди земельної ділянки від 16 вересня 2010 року передбачене припинення дії договору за рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною своїх обов'язків. Систематичність (неодноразовість) порушення відповідачем істотних умов договору оренди землі від 16 вересня 2010 року виразилася в порушенні двох істотних умов, визначених пунктами 9, 10, 11, 28, 31 договору, які узгоджені сторонами та у тривалості протягом значного часу цих порушень.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ПК «Зоря Поділля» посилаючись на необгрунтованість доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відзив обгрунтовано тим, що судом вірно встановлено, що відповідач розраховувавши, що позивачка звернеться за отриманням орендної плати в натуральній формі у звичайному місці її видачі, підготував для передачі відповідну кількість натуральної продукції, але по закінченню 2016 року позивач не вчинила будь-яких активних дій, спрямованих на отримання орендної плати в натуральній формі, не заявила про намір провести з нею розрахунки в грошовій формі. Таким чином, відповідачем було застосовано п. 9.2 договору, шляхом здійснення поштового переказу орендної плати в грошовій формі за 2016 рік на ім'я та адресу позивача. Несвоєчасна сплата орендної плати в конкретний проміжок часу, яка сталася не з вини відповідача, не є підставою для розірвання договору оренди земельної ділянки, оскільки не призводить до систематичної несплати відповідачем орендної плати.

В судовому засіданні позивач апеляційну скаргу підтримала з посиланням на викладені ив ній обставини.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу не визнав, вказавши на її безпідставність та законність і обгрунтованість рішення суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини.

ОСОБА_3 на праві власності належить земельна ділянка площею 1,7434 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Чечелівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області, кадастровий № :01:003:0100, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 14 вересня 2010 року та державним актом на право власності на землю ВН №108544 /а. с. 15, 16/.

Відповідно до договору оренди земельної ділянки від 16 вересня 2010 року ОСОБА_3 передала в строкове платне користування ТОВ «ПК «Зоря Поділля» земельну ділянку площею 1,7434 га строком на 5 років, що підтверджується копією вказаного договору оренди земельної ділянки з додатками та актом прийому-передачі об'єкта оренди від 16 вересня 2010 року /а. с. 9-10, 14/.

Пунктом 43 вказаного договору оренди земельної ділянки передбачено, що цей договір набирає чинності після його підписання сторонами та державної реєстрації /а. с. 9-10/.

9 жовтня 2014 року зазначений договір оренди зареєстровано Реєстраційною службою Гайсинського РУЮ Вінницької області, що підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно /а.с.17/.

Упродовж 2011-2014 років (до реєстрації) орендар ТОВ «ПК «Зоря Поділля» використовував орендовану земельну ділянку за призначенням, отримував прибутки від вирощування сільгосппродукції, сплачував ОСОБА_3 орендну плату відповідно до актів приймання-передачі орендної плати до договору оренди землі від 16 вересня 2010 року /а.с. 80-85/.

Відповідно до довідки ТОВ «ПК «Зоря Поділля» орендна плата, що підлягає виплаті ОСОБА_3, за період з 01 січня 2016 року по 30 листопада 2017 року складає 11 437,00 грн., за 2016 рік 5330,17 грн., до виплати - 4290,79 грн., за 2017 рік 6106,83 грн., до виплати 4916,00 грн. /а.с.79/; 14 серпня 2017 року ТОВ «ПК «Зоря Поділля» здійснено переказ на суму 4290,79 грн. ОСОБА_3 на адресу м.Дніпродзержинськ, Карпенка Карого-16/1 /а.с.70-71/; згідно платіжного доручення від 22 вересня 2017 року ТОВ «ПК «Зоря Поділля» повернуто 4290,79 грн. через те, що одержувач не проживає за зазначеною адресою /а. с.76/; 03 жовтня 2017 року повторно ТОВ «ПК «Зоря Поділля» здійснено переказ на суму 4290,79 грн. ОСОБА_3 на адресу м. Дніпропетровськ, Карпенка Карого - 16/1 /а. с.77, 78/; відповідно до реєстру 945 на виплату орендної плати по ТОВ «ПК «Зоря Поділля» с. Чечелівка за земельний пай станом на 02 вересня 2017 року п. 19 зазначено ОСОБА_3, сума до виплати 4965,16 грн. /а. с. 73-75/.

Відповідачем допущено несвоєчасну виплату орендної плати позивачу за використання її земельної ділянки в 2016 році в сумі 4290,79 грн., яку ОСОБА_3 було перераховано 3 жовтня 2017 року поштовим переказом, і яка була нею отримана, проте з порушенням встановленого договором строку - до 31 грудня 2016 року.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «ПК «Зоря Поділля» допущено порушення пункту 11 договору про строки сплати орендодавцю ОСОБА_3 орендної плати за користування земельною ділянкою, а саме несвоєчасно виплачено ОСОБА_3 орендну плату за використання земельної ділянки в 2016 році в сумі 4290,79 грн. шляхом здійснення поштового переказу на адресу її проживання 03 жовтня 2017 року, а не у встановлений в договорі строк з 1 грудня 2016 року по 31 грудня 2016 року, однак підставою для припинення права користування земельною ділянкою та розірвання договору є систематична несплата земельного податку або орендної плати, і така обставина в судовому засіданні не знайшла свого підтвердження.

Суд також зазначив, що своєчасно звернутися до компетентного органу державної реєстрації права оренди земельної ділянки могли як орендар, так і орендодавець, чим ОСОБА_3 не скористалася, тому відсутні підстави вважати використання земельної ділянки відповідачем протягом 2011 - 2014 років порушенням істотних умов договору, оскільки істотні умови договору ним виконувалися належним чином.

Висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ґрунтується на нормах матеріального права та обставинах справи, з таким висновком погоджується також суд апеляційної інстанції.

Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до вимог частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема Земельним Кодексом України та Законом України «Про оренду землі».

Відповідно до статей 125, 126 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно із частиною п'ятою статті 6 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Учасники правочину, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують відповідний письмовий документ, надаючи згоді встановленої форми.

Разом з тим цивільні права та обов'язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін під час укладення договорів оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації.

Виходячи з положень статті 638 ЦК України, статей 125, 126 ЗК України договір оренди землі набуває чинності з дня проведення його державної реєстрації.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 13 червня 2016 року у справі № 6-643цс16.

Положеннями статті 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

У статті 141 ЗК України серед підстав припинення права користування земельною ділянкою, зокрема в пункті «д» частини першої цієї статті передбачено систематичну несплату земельного податку або орендної плати.

Разом з тим згідно із частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Системний аналіз зазначених положень законодавства та враховуючи врегулювання відносин, пов'язаних з орендою землі, зокрема, положеннями ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні питання щодо розірвання договору оренди з підстави, передбаченої пунктом «д» статті 141 ЗК України, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України, згідно якої необхідна наявність істотного порушення стороною договору.

Статтею 5 ЗК України визначені основні принципи земельного законодавства, зокрема й принцип раціонального використання та охорони земель.

Раціональним вважається таке використання земель, у ході якого забезпечується одержання сталих високих урожаїв сільськогосподарських культур, запобігання необґрунтованому вилученню земель зі сфери сільськогосподарського виробництва для потреб інших галузей народного господарства, збереження та підвищення родючості ґрунтів, охорона навколишнього середовища.

За змістом частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Аналогічна правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 18 лютого 2019 року по справі № 541/727/17.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд апеляційної інстанції вважає, що відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції вірно виходив із відсутності підстав для розірвання договору оренди земельної ділянки, оскільки не встановлено систематичної несплати відповідачем орендної плати.

Разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання, але ж повторне порушення вже може свідчити про систематичність.

Наведене повністю узгоджується з правовими висновками, викладеними Верховним Судом України у постановах від 12 грудня 2012 року у справі № 6-146цс12 та від 28 вересня 2016 року у справі № 6-977цс16.

При цьому несвоєчасна сплата означає несплату певної суми грошових коштів у певний строк, зокрема, у цьому випадку, у строк, передбачений договором оренди землі.

Такі ж висновки викладені у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 587/118/15-ц (провадження № 61-1008св18) та від 11 липня 2018 року у справі №5874/186/15-ц (провадження № 61-13957св18).

Відтермінування реєстрації договору оренди також не є підставою для розірвання договору, оскільки у розумінні статті 651 ЦК України це не є таким порушенням ТОВ «ПК «Зоря Поділля», за яким позивач втратила те, на що вона розраховувала при укладенні договору, з огляду також і на те, що нею були отримані кошти за оренду землі за період, коли договір не був зареєстрований.

З огляду на встановлені фактичні обставини та з урахуванням положень законодавства стосовно врегулювання відносин, пов'язаних із орендою землі, зокрема, положень ЦК України, місцевий суд при вирішенні питання щодо розірвання договору оренди з підстави, передбаченої пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України, не встановивши систематичної несплати відповідачем орендної плати та істотності порушення ТОВ «ПК «Зоря Поділля», дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильні висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права, тому колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 375, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Гайсинського районного суду від 16 жовтня 2018 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Судді/підписи/

Згідно з оригіналом

суддя-доповідач С. Г. Копаничук