ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2019 року

м. Харків

справа № 641/416/18

провадження № 22-ц/818/314/19

Категорія: житлові

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого: Кіся П.В.,

суддів: Бурлака І.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Пузікової Ю.С.,

учасники справи:

позивач 1 - ОСОБА_1,

яка також діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2

позивач 2 - ОСОБА_3

відповідач - ОСОБА_4

третя особа: Харківська міська рада Харківської області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Харкові апеляційну скаргу Харківської міської ради Харківської області

на заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23 липня 2018 року у складі судді Колодяжної І.М., -

в с т а н о в и в:

24 січня 2018 року ОСОБА_1, яка також діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3 звернулися з позовом до ОСОБА_4, третя особа: Харківська міська рада, в якому просила визнати ОСОБА_4, таким , що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.

Позов обґрунтовано тим, що квартира АДРЕСА_1 не приватизована, знаходиться в комунальній власності, в ній зареєстровані позивачі, неповнолітня ОСОБА_2 та відповідач.

Вказувала, що відповідач ОСОБА_4 зареєстрований у квартирі з 10.10.1991 року, однак близько 13 років, а саме з 2005 року, не проживає в спірній квартирі, не сплачує за комунальні послуги. Перешкод у користуванні квартирою йому ніхто не чинив.

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23 липня 2018 року позов задоволено.

Харківська міська рада в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволені позову відмовити з тих підстав, що судове рішення є незаконним, необґрунтованим, прийнято з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Апелянт вказує, що позивачем не доведено тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог, але судом помилково визнав встановленими обставини, наявність яких позивачем не доведено.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 проти задоволення апеляційної скарги заперечувала та пояснила, що відповідач є її рідним братом, який з дитинства проживав у спірній квартирі разом з нею та їх батьками. Всі вони проживали в зазначеній квартирі і займали різні кімнати. Коли брат одружився, то проживав зі своєю дружиною, а потім і дитиною в одній із кімнат спірної квартири. У подальшому, у зв'язку з конфліктами, які стали виникати між нею і дружиною відповідача, відносини між ними погіршилися і брат із дружиною і дитиною покинули квартиру і виїхали в інше орендоване ним житло.

Позивач стверджує, що місце роботи і місце проживання відповідача та дружини вона не знає, вважає, що реєстрація брата має формальний характер, оскільки в квартирі він тривалий час не мешкає, квартирою не цікавиться, не приймає участі в утриманні квартири та оплаті за спожиті комунальні послуги, а її матеріальний стан не дозволяє сплачувати за нього усі комунальні платежі.

Інші учасники, про дату, місце та час розгляду справи повідомлялися належним чином, відзиви на апеляційну скаргу не надали, в судове засідання не з'явилися, причину неявки не повідомили.

За таких обставин, зважуючи на положення ст.ст.371, 372 ЦПК України, апеляційний суд розглядає справу за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1, яка також діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за № 3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 2 ст. 15 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 47 Конституції України кожен має право на житло; ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону чи за рішенням суду.

Як зазначено у ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, які передбачено законом.

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого житла. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у це право (рішення ЄСПЛ від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» (McCann v. theUnitedKingdom), заява № 19009/04, п. 50; рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitsky v.Ukraine») заява № 30856/03, п. 41.

Згідно із ст.ст. 71, 72 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку.

У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України за № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

Виходячи зі змісту ст. 71 ЖК України, відповідно до вимог ст. 264 ЦПК України та роз'яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року за № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», при вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно встановити факт відсутності особи у жилому приміщення понад шість місяців та поважність причин такої відсутності.

Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначаються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил ЦПК України щодо оцінки доказів.

Суд має всебічно перевірити доводи сторін щодо поважності причин відсутності у жилому приміщенні понад зазначені у ст. 71 ЖК України строки.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі контрольного талону до ордера № 23445 серія А від 21 січня 1969, виданого виконавчим комітетом Ленінської районної ради народних депутатів міста Харкова ОСОБА_5 на склад сім'ї з чотирьох осіб ( ОСОБА_6 - дружина, сини - ОСОБА_7.(батько позивача і відповідача) та ОСОБА_8.), надано у користування трьох кімнатну квартиру житловою площею 35, 83 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 ( а.с. 14-15).

Згідно довідки КП «Жилкомсервіс», дільниця №21 від 02 січня 2018 року у квартирі АДРЕСА_1 кв.м.та 30,40 кв.м., що належить територіальній громаді м. Харкова, особовий рахунок відкрито на ім'я ОСОБА_9, зареєстровано 4 члена сім'ї : ОСОБА_4 , 1975 р. народження, з 10.10.1991 року; ОСОБА_1, 1977 року народження , з 07.04.1993 року; ОСОБА_3, 1995 року народження, з 13.07.2011 року , ОСОБА_2, 2001 року народження, з 01.07.2013 року. Сусідами по квартирі є ОСОБА_8, сім'я з 2 чоловік, займає 1 кімнату ( а.с. 12).

Відповідно до довідки КП «Жилкомсервіс», дільниця №21 від 19 січня 2018 року ОСОБА_3 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1, будівельна адреса цього дома відповідно до ордера 1969 року - АДРЕСА_2 ( а.с. 13).

Згідно пояснень позивача ОСОБА_1 в цих документах зазначена одна і та ж сама квартира, змінювалася лише її первинна, будівельна адреса.

На підтвердження позовних вимог ОСОБА_1 надала суду лише ксерокопії актів від 01 червня 2017 року та від 04 січня 2018 року, складених невизначеною особою із зазначенням мешканців квартир АДРЕСА_3, АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5, дійсність підписів яких не посвідчена у передбаченому законом порядку, в яких зазначено, що відповідач ОСОБА_4 з початку 2005 року по теперішній час у спірній квартирі не проживає, його місце знаходження невідомо (а.с. 17 - 18).

Також надано ксерокопії повідомлення Комінтернівського РВ ХМУ ГУМВСУ в Харківській області від 04.01.2018 р. про те, що ОСОБА_4 зі скаргами чи заявами про перешкоджання йому у користуванні квартирою за вищевказаною не звертався; повідомлення Прикордонної служби України від 23.04.2018р. про відсутність інформації щодо перетинання відповідачем державного кордону України у період з 17.04.2013 року і повідомлення КЗОЗ «Харківська міська клінічна лікарня №13» про те, що відповідач ОСОБА_4 з 01.05.2017 року не звертався за медичною допомогою. ( а.с. 19,54,62).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції посилався на вказані документи, що містяться у справі, вважаючи їх належними доказами та достатніми для вирішення справи про задоволення позову .

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, зважаючи на таке.

Під час вирішення питання про втрату відповідачем права на користування жилим приміщенням з'ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності. Однак доказів на підтвердження цих обставин позивачем не надано, а з огляду на вказані нею причини переїзду відповідача з дружиною і дитиною зі спірного житла, в якому за законом він має право проживати, в інше, вбачається недостатнім одного лише бажання позивача позбавити брата права на проживання в цій квартирі.

Надані позивачем до суду першої інстанції докази не є достатніми для задоволення позову, оскільки не свідчать про відсутність поважних причин непроживання ОСОБА_4 в зазначеному позивачем приміщенні. Крім того, її пояснення щодо обставин за яких він був змушений залишити квартиру, опосередковано вказують на вимушеність такого вчинку.

Сам факт не проживання відповідача у зазначеній квартирі та не сплата комунальних послуг, не є підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, оскільки відповідно до правил ст. 71 ЖК України, підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є не проживання понад шість місяців в житловому приміщенні без поважних причин.

Не є переконливим і доводи позивача ОСОБА_1 в тій частині, що вона не знає а ні фактичного місця проживання рідного брата та його дружини, а ні місця їх роботи.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що неповажності причин не проживання відповідача в спірній квартирі позивачем не доведено, тому вважати його таким, що втратив зв'язок зі спірною квартирою, не можна.

Вказані обставини є суттєвими для вирішення даної справи, однак судом першої інстанції вони помилково залишилися без уваги і належної правової оцінки, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому заочне рішення суду першої інстанції на підставі п.п.2, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про відмову у задоволенні позову у зв'язку з недоведеністю.

Відповідно до ст. ст. 141, 382 ЦПК України з позивачів на користь Харківської міської ради підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 057 грн. 20 коп. за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.367, 368, п. 2 ч.1 ст.374, ст.ст. 376, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Харківської міської ради Харківської області задовольнити

Заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23 липня 2018 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.

Відмовити в задоволені позову ОСОБА_3 та ОСОБА_1, яка також діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа: Харківська міська рада Харківської області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Харківської міської ради () судовий збір у розмірі по 528 п'ятсот двадцять вісім) грн.. 60 коп,, з кожного.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 березня 2019 року.

Головуючий - П.В. Кісь

Судді: І.В.Бурлака

В.Б. Яцина