Провадження № 2/161/591/19
У Х В А Л А

12 березня 2019 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Олексюка А.В.

при секретарі Шумиводі О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку заяву фізичної-особи підприємця ОСОБА_1 про відшкодування витрат на правничу допомогу в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної-особи підприємця ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди,

в с т а н о в и в :

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення матеріальної шкоди.

В ході розгляду справи відповідач подав заяву про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Свої вимоги мотивує тим, що в провадженні Луцького міськрайонного суду Волинської області перебуває справа за позовом ОСОБА_2 до нього про стягнення матеріальної шкоди. Оскільки ним понесено витрати на правничу допомогу в сумі 4500,00 грн., просить суд стягнути їх з позивача в його користь.

Заявник- відповідач фізична-особа підприємець ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, проте подав заяву про розгляд заяви без його участі за наявними матеріалами спрвави.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, проте подала заяву про розгляд заяви без її участі, проти задоволення заяви заперечує.

Суд, враховуючи вимоги ч. 4 ст. 270 ЦПК України, якою передбачено, що неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду не перешкоджає розгляду справи, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених вимог, прийшов до наступного висновку.

В провадженні Луцького міськрайонного суду Волинської області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до фізичної-особи підприємця ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди.

В ході розгляду справи відповідач подав заяву про відшкодування витрат на правничу допомогу.

01.03.2019 року позивачем подано заяву про залишення даної позовної заяви без розгляду.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01.03.2019 року позовну заяву ОСОБА_2 до фізичної-особи підприємця ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди залишено без розгляду.

Питання про стягнення витрат на правничу допомогу, під час винесення зазначеної ухвали не вирішувалося.

Відповідно до ч. 3 ст. 257 ЦПК України, в ухвалі про залишення позову без розгляду можуть бути вирішені питання про розподіл між сторонами судових витрат.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до п.48 постанови Пленуму ВССУ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Склад та розмір таких витрат є предметом доказування у справі. Доказами витрат є: договір доручення або про надання правової допомоги, акт приймання-передачі виконаних робіт та документи, які свідчать про оплату гонорару (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу, відповідачем надано акт-здачі-прийняття виконаних робіт (надання послуг) від 12.02.2019 року, платіжне доручення № 304 від 12.02.2019 року та договір про надання юридичної допомоги та консультаційних послуг від 11.02.2019 року.

Суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п'ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв'язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев'ятої статті 141 цього Кодексу.

Згідно з ст.142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених витрат, пов'язаних з розглядом справи, внаслідок необгрунтованих дій позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, сторони користуються рівними процесуальними правами . Крім прав та обов'язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Подання заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, так як це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації. Крім того, звернення до суду з позовом є суб'єктивним правом позивача, гарантованим ст. ст. 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Позивач, скористалась своїм правом і подала заяву про залишення позову без розгляду.

Отже подання заяви про залишення позову без розгляду є правом позивача і формою закінчення справи без ухвалення рішення та без з'ясування обставин, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються, що не свідчить про необґрунтованість дій та зловживання правами зі сторони позивача.

Таким чином, звернення до суду з позовом за захистом порушених цивільних прав та подальше залишення позову без розгляду не може вважатись необґрунтованими діями особи.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення заяви фізичної-особи підприємця ОСОБА_1 відсутні.

Керуючись ст. ст. 13,43,49, 137, 142, 270 ЦПК України,суд-

п о с т а н о в и в:

В задоволенні заяви фізичної-особи підприємця ОСОБА_1 про відшкодування витрат на правничу допомогу в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної-особи підприємця ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків зазначених у частині другій статті 358 ЦПК Кодексу України.

Суддя Луцького міськрайонного суду А.В. Олексюк