Провадження № 2/344/1340/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Татарінової О.А.

секретаря Бухвак І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позовні вимоги мотивував тим, що 07 лютого 2018 року о 20 год. 50 хв. в м. Івано-Франківську по вул.Василіянок, 17, ОСОБА_3 керуючи автомобілем марки Тоуоtа Согоllа, д.н.з АТ 6700 АТ, не вибравши безпечної швидкості руху, не врахувавши дорожню обстановку, не дотримавшись безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1. В результаті ДТП автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень. Вина відповідача підтверджується даними з протоколу серії БД № 222420 від 07.02.2018 року про вчинення адміністративного правопорушення, схемою місця ДТП від 07.02.2018р., письмовими поясненнями учасників ДТП та Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області віл 12 березня 2018р. у справі № 344/1900/18 (провадження № 3/344/1236/18).

Протиправні дії відповідача заподіяли позивачу майнову шкоду у розмірі 34 600,00 гривень, що підтверджується протоколом з описом ДТП, схемою місця ДТП, рахунком від 13 березня 2018р. з переліком та вартістю запчастин (які було замінено), рахунком № 89 від 20 березня 2018р. з переліком та вартістю робіт, Актом виконаних робіт № 94 від 13 квітня 2018р. із відображенням проведених робіт та їх вартістю, а також квитанцією № 054047 від 13 квітня 2018р., що підтверджує факт понесених позивачем витрат з вини відповідача.

Страховою компанією проведено виплату страхового відшкодування за завдану майнову шкоду у розмірі 15 398,67 гривень, що підтверджується випискою по картці/рахунку 541597 за період 02.05.2018- 04.05.2018 року.

Таким чином, загальна вартість невідшкодованої (на день звернення до суду) майнової шкоди складає 19 301 грн. 33 коп. (включаючи вартість послуг банку за формування та друк довідки «виписка по картці», вартість вказаної послуги становить 100,00 грн.).

До сьогоднішнього дня позивач не отримав будь-якого відшкодування зі сторони відповідача, не дивлячись на мої постійні звернення до нього та прохання урегулювати це питання в добровільному порядку.

Зважаючи на те, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_3 позивач зазнав значних моральних переживань та стресів, зокрема: порушення звичайного способу життя, негативного впливу на стан здоровя, порушення стосунків з оточуючими людьми, тому моральну шкоду він оцінює у розмірі 20 000,00 грн.

Просить постановити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 19 301, 33 грн., моральну шкоду в розмірі 20 000 гривень 00 копійок та судові витрати по справі.

Позивач заявлені вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві, просив задоволити в повному обсязі.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав по мотивах викладених у відзиві на позов (а.с.46-48) та додаткових поясненнях на позовну заяву (а.с.57-59).

Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з копії схеми місця ДТП, 07 лютого 2018 року о 20 год. 50 хв. в м. Івано-Франківську по вул.Василіянок, 17, ОСОБА_3 керуючи автомобілем марки Тоуоtа Согоllа, д.н.з АТ 6700 АТ, не вибравши безпечної швидкості руху, не врахувавши дорожню обстановку, не дотримавшись безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1 (а.с.8-9,25-26).

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12.03.2018 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КупАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень ( а.с.78).

Як вбачається з полісу № АМ/2760677 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, автомобіль відповідача марки Тоуоtа Согоllа, д.н.з АТ 6700 АТ, застрахований (а.с.74).

Статтею 3 Закону №1961-IV передбачено, що обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяною життю, здоровю та (або) майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто, виходячи із суті такого страхування, названий Закон має на меті захист не лише прав потерпілих на відшкодування шкоди, але й захист інтересів страхувальника заподіювача шкоди.

Згідно ст. 5 Закону №1961-IV обєктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, які не суперечать законодавству України, повязані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Окрім того, за змістом ст. ст. 9, 22-31, 35, 36 Закону №1961-IV настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Згідно ремонтної калькуляції № 3741 від 09.03.2018 року вартість ремонту автомобіля НОМЕР_2 складає 90 059,79 грн. (а.с.61-62).

Згідно з розрахунком коефіцієнт фізичного зносу КТЗ Volkswagen Golf д.н.з АТ 6070 СЕ складає 0,7000. Ринкова вартість досліджуваного КТЗ становить 43 847,07 грн. (а.с.63).

Згідно з розрахунком №1019 визначення ринкової вартості плшкодженого транспортного засобу Volkswagen Golf д.н.з АТ 6070 СЕ, який виконано ТОВ «Професійна експертна компанія» на підставі проведених досліджень, зроблено висновок, що ринкова вартість транспортного засобу в пошкодженому стані становить (після ДТП) складає 28 371,25 грн. (а.с.64).

Відповідно до ремонтної калькуляції № 1019 від 16.03.2018 року вартість ремонту автомобіля НОМЕР_2 складає 113 493,49 грн. (а.с.65-66).

Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв'язок між ними, а також вину заподіювача шкоди. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч.1 ст. 1166 ЦК України).

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму ВС України від 27.03.1992 року №6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. П.4 вищезазначеної постанови передбачено, під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

На підставі ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Із змісту позовної заяви вбачається, що між сторонами виникли правовідносини з приводу відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, які регулюються Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон №1961-IV).

Пунктом 15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки від 01.03.2013 року №4 зазначено, що якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Пунктом 30.2 ст. 30 Закону №1961-IV передбачено, що якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Страховою компанією проведено виплату страхового відшкодування за завдану майнову шкоду у розмірі 15 475,82 гривень, що підтверджується випискою по картці/рахунку 541597 за період 02.05.2018- 04.05.2018 року (а.с.14-15, 30-31). Розрахунок заподіяної шкоди визначений різницею між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди.

Позивач не погодився із визнанням транспортного засобу фізично знищеним та відремонтував власний автомобіль.

Понесені витрати на ремонт автомобіля становлять 34700 грн. 00 коп., що підтверджується рахунком від 13 березня 2018р. з переліком та вартістю запчастин (які було замінено), рахунком № 89 від 20 березня 2018р. з переліком та вартістю робіт, Актом виконаних робіт № 94 від 13 квітня 2018р. із відображенням проведених робіт та їх вартістю, а також квитанцією № 054047 від 13 квітня 2018 року (а.с.10-13,27-29).

Однак, в даному випадку підстав для стягнення з відповідача на користь позивача вартості невідшкодованої майнової шкоди в розмірі 19 201 грн. 33 коп. суд не вбачає, оскільки розмір страхового відшкодування був виплачений відповідно до Пунктом 30.2 ст. 30 Закону №1961-IV. Крім того, ліміт відповідальності за договором страхування становить 200000 гривень, а вимог до стархової компанії позивачем заявлено не було.

На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що вимога про стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди задоволенню не підлягає.

Що стосується вимоги про стягнення моральної шкоди, то суд виходить з наступного.

Згідно ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, судам необхідно враховувати роз'яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди".

Відповідно до вимог п.5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Крім того, при визначенні розміру моральної шкоди судам слід виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності.

При цьому визначений розмір грошового відшкодування має бути співмірний із заподіяною шкодою.

Позивачем не доведено завдання йому значних душевних страждань, виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності суд прийшов до висновку, що в задоволенні вимог про стягнення з відповідача завданої моральної шкоди слід відмовити.

На підставі вищенаведеного, відповідно до постанови пленуму ВС України від 27.03.1992 року №6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки від 01.03.2013 року №4, Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів 01.07.2004 № 1961-IV, ст.ст. 15, 23, 280, 1166, 1172, 1187, 1188, 1192 ЦК України, керуючись ст.ст. ст. ст. 12, 13, 81, 133, 137, 141, 259, 263-266, 273, 354-355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів до Івано-Франківського Апеляційного суду з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 20 березня 2019 року.

Суддя Татарінова О.А.