Справа № 636/5322/18
Провадження № 2/636/18/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року м. Чугуїв

Чугуївський міський суд Харківської області у складі: головуючого судді Дьоміної О.П., при секретарі судового засідання Авраменко А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до Чугуївського міського суду Харківської області з позовною заявою до ОСОБА_1, в якій просив стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором б/н від 24.09.2014 року у розмірі 17 486,32 грн. та судові витрати у розмірі 1 762,00 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 24.09.2014 року відповідач отримав кредит у розмірі 2500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. В порушення умов кредитного договору відповідач свої зобовязання не виконує, внаслідок чого станом на 07.11.2018 року виникла заборгованість у розмірі 17 486,32 грн.

Відповідач позовні вимоги не визнала, у звязку з чим подала відзив на позов, в якому заявила про застосування строку позовної давності, перебіг якого в даному випадку необхідно рахувати з моменту останнього платежу по погашенню кредиту, посилаючись на норми ст. 264 ЦК України. Також, підставою відмови у задоволенні позовних вимог, відповідач вважає те, що банком перед оформленням договору відповідачу не був наданий час на ознайомлення із договором, не роз'яснено їй про реальну відсоткову ставку річних та про умови запропонованого кредитного договору, чим порушено принцип добросовісності. В таких випадках законодавством передбачено зменшення розміру збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Крім того, одночасне нарахування штрафу та пені забороняється законодавством в силу того, що вони є видами цивільно-правової відповідальності, а отже їх одночасне застосування свідчить про притягнення до відповідальності за одне й те саме правопорушення двічі.

Представник позивача надав відповідь на відзив. В даній відповіді йдеться про те, що підписанням заяви відповідач приєдналась до запропонованих банком Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів. Банком надано всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, підписавши Анкету-Заяву відповідач підтвердила, що була ознайомлена з умовами кредитування та погодилась з ними. Враховуючи, що законодавчо не встановлений обов'язок кредитора на відібрання підпису позичальника під наданою інформацією, доказом наявності факту ознайомлення відповідача з умовами кредитування є фактичне прийняття пропозиції до укладання договору дією (отримання кредиту боржником та сплата ним періодичних платежів). Банк вважає посилання відповідача на запропоновані несправедливі умови кредитування безпідставними, адже сторони досягли згоди щодо всіх умов, що засвідчили власними підписами. Доказів, що відповідач не мала можливості прочитати договір перед його укладанням до суду не надано. Окрім того, відповідач протягом тривалого часу належним чином виконувала зобов'язання за кредитним договором, що також свідчить про згоду з вказаними умовами. Відповідач неодноразово здійснювала погашення заборгованості, востаннє платіж внесений 26.02.2018 року. Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача 30.11.2018 року, у зв'язку з цим, строк позовної давності, як загальний так і спеціальний, позивачем дотримано. Відповідач не надала доказів про те, що саме поведінка банку унеможливлює виконання нею своїх зобов'язань, що призвело до збільшення обсягу загальної заборгованості за кредитним договором. Укладаючи договір позичальник не ставила під сумнів розумність і справедливість його умов, навпаки, укладаючи договір сторони розумно оцінювали умови, за яких він буде виконуватися, зокрема, зважувати відповідальність, яка настає згідно з умовами договору, при його невиконанні чи неналежному виконанні. Крім того, на думку позивача, Закон України «Про захист прав споживачів» не поширюється на дані спірні правовідносини, оскільки визначає поняття споживчого кредиту як кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

В даному ж випадку грошові кошти надавалися у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Позивач також звертає увагу, що при укладенні договору сторони визначили та погодили суму неустойки (штрафу та пені), тому пеня за неналежне виконання зобов'язань за договором в частині погашення сум кредиту та відсотків кредиту підлягає стягненню з відповідача, бо чинне законодавство не містить заборон щодо застосування такого виду правових наслідків у разі порушення зобов'язання, а пеня та штраф не є окремими видами відповідальності та взаємовиключними видами неустойки, а є різновидом штрафних санкцій. Цивільний кодекс України не містить обмежень і заборон на одночасне застосування стороною за договором до винної сторони таких штрафних санкцій як штраф і пеня. Враховуючи те, що відповідач ухилялась від виконання зобов'язань за кредитним договором, не надала суду жодного доказу важкого фінансового становища з моменту першого порушення умов кредитного договору, а саме прострочення сплати кредиту, банк просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Представник позивача у судове засідання не зявився, разом з позовною заявою надав клопотання про підтримання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності (а.с. 34).

Відповідач в судовому засіданні 07.02.2019 року підтвердила свою позицію щодо невизнання позовних вимог з підстав, викладених у відзиві, в судове засідання 13.03.2019 року не зявилась, про дату, час і місце цього засідання повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила. Неявка у судове засідання учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, випливає зі змісту ч. 1 ст. 223 ЦПК України.

Тому суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи за відсутності представника позивача та відповідачки.

Дослідивши позовну заяву, відзив та відповідь на відзив, а також оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку:

24.09.2014 року ОСОБА_1 отримала кредит в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у розмірі 2500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, підписавши анкету-заяву про приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку» (а.с. 8-9).

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідно до п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 "Умов та правил надання банківських послуг", відповідач при укладанні Договору дала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку.

Згідно з п. 2.1.1.5.7 "Умов та правил надання банківських послуг", власник картрахунку зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту короткострокового кредиту, який надається Банком Клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його рахунку в розмірі ліміту кредитування.

Відносини між банком та клієнтом, які регулюються договором про надання банківських послуг, можуть вирішуватися як шляхом підписання окремих договорів або додаткових угод до цього договору, так і шляхом обміну інформацією/узгодження по питанням банківського обслуговування з клієнтом через сайт банку або інший інтернет/смс-ресурс, зазначений банком.

Відповідно до положень «Умов та Правил надання банківських послуг» АТ КБ «ПРИВАТБАНК» публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує «Умови та правила надання банківських послуг», які є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг Банку.

При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Формулярами та стандартними формами є саме "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифи Банку", які викладені на банківському сайті, згідно яких обслуговується Відповідач.

Заявою Відповідачки підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі.

У відповідності з ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Згідно зі ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною 2 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною, тому акцептуючи пропозицію Банку відповідач підписом у Заяві про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг» визнає та погоджується на запропоновані Банком умови користування послугами Банку.

Також, одночасно із вищезазначеним, свідченням приєднання до угоди відповідача та дія Договору підтверджується фактом користування відповідачем картковим рахунком та використання кредитних коштів, що повністю узгоджується з ч. 2 ст. 642 ЦК України, згідно з якою особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору, яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції.

Пунктом 1.1.3.2.4 "Умов та правил надання банківських послуг" для АТ КБ «ПРИВАТБАНК» передбачена можливість зміни Тарифів та інших невід'ємних частин Договору, при цьому у сторін Договору виникають обов'язки: у Кредитора - інформування позичальника щодо внесених змін шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9 Договору; у Позичальника - отримання виписки про стан та про здійснені операції по карткових рахунках (п. 1.1.2.1.5 Договору).

На підставі п. 1.1.5.2 "Умов та правил надання банківських послуг", неотримання або несвоєчасне отримання Клієнтом виписок про стан рахунків не звільняє Клієнта від виконання його зобов'язань за даним Договором.

Згідно з п. 1.1.6.1, п. 1.1.6.2 "Умов та правил надання банківських послуг" зміни до цих Умов та Правил вносяться банком щомісячно в односторонньому порядку, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливо, банк повідомляє клієнтів про внесені зміни шляхом використання каналів зв'язку, серед яких офіційний сайт банку та розміщення інформації у відділеннях банку.

У разі незгоди зі змінами "Умов та правил надання банківських послуг" або "Тарифів Банку" клієнт має право надати Банку заяву про розірвання Договору виконавши умови п. 2.1.1.5.4 "Умов та правил надання банківських послуг".

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобовязання за Договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідачка не надавала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов'язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором (а.с.6-7).

Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Відповідачка зобовязання за вказаним договором не виконала, хоча ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідачка порушує зобов'язання за даним договором.

Згідно зі ст. 617 ЦК України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Відповідачка зобов'язалась на підставі п. 2.1.1.5.5 "Умов та правил надання банківських послуг" погашати заборгованість за Кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором; слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно з п. 2.1.1.5.7 "Умов та правил надання банківських послуг", а у разі невиконання зобов'язань за Договором, у відповідності до п. 2.1.1.5.6, на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку.

Пунктом 2.1.1.12.1 "Умов та правил надання банківських послуг" сторонами погоджено, що зобов'язання Клієнта з повернення тіла кредиту, процентів за користування кредитом, комісії, пені та штрафів, тобто загальна заборгованість клієнта є борговими зобов'язаннями.

Відповідно до п. 2.1.1.3.3 "Умов та правил надання банківських послуг" відповідачка доручила Банку списувати з карткового рахунку суми грошових коштів у розмірі здійснених ним операцій, а також вартість послуг, визначену Тарифами Банку при настанні термінів платежу, а при виникненні боргових зобов'язань згідно з п.п. 2.1.1.12.9 "Умов та правил надання банківських послуг", списувати з будь-якого рахунку відкритого в Банку (у т.ч. з карткового рахунку) грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов'язань, у тому числі Мінімального обов'язкового платежу. Списання коштів здійснюється відповідно до встановленого законодавством порядку.

На підставі п. 2.1.1.12.2 "Умов та правил надання банківських послуг", сплату процентів за користування Кредитом Клієнт здійснює шляхом надання доручення Банку про списання грошей з його поточного рахунку в розмірі нарахованих процентів (договірне списання). Якщо на дату нарахування процентів Клієнт використав всю суму кредиту, сторони узгодили збільшення розміру кредиту на розмір боргових зобов'язань за кредитом, що мала місце на дату нарахування процентів. В разі непогашення Клієнтом боргових зобов'язань за Кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування Кредитом Клієнт сплачує Банку проценти в розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 "Умов та правил надання банківських послуг".

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У разі виникнення прострочених зобов'язань за кредитом згідно з п. 2.1.1.12.2.1 "Умов та правил надання банківських послуг" Клієнт сплачує Банку проценти в подвійному розмірі від зазначених в Тарифах, що діють на дату нарахування.

При непогашенні суми простроченого кредиту згідно п. 2.1.1.12.6.1 "Умов та правил надання банківських послуг" на суму від 100 грн., Клієнт сплачує Банку пеню відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті. Пеня нараховується в день нарахування відсотків за кредитом.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 549 ЦК України та п. 2.1.1.7.6 "Умов та правил надання банківських послуг" при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору.

Відповідно до п.п. 2.1.1.4.2, 2.1.1.4.6. "Умов та правил надання банківських послуг", Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обовязків за цим Договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Відповідно до розрахунку заборгованості за Кредитним договором б/н від 24.09.2014 року та виписки за карткою, з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, відповідачка станом на 07.11.2018 року має заборгованість у розмірі 17 486,32 грн., що складається з:

- 9710,74 грн. нараховані відсотки за користування кредитом;

- 6466,71 грн. нарахована пеня;

- 500,00 грн. штраф (фіксована частина);

- 808,87 грн. штраф (процентна складова) (а.с. 5-7, 72-80).

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до п. 1.1.7.11. "Умов та правил надання банківських послуг", Договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання. Якщо на протязі цього строку жодна з сторін не проінформує другу сторону про розірвання даного договору, він автоматично лонгується на той же строк.

Пунктом 1.1.7.43. "Умов та правил надання банківських послуг" сторони визнали, що дія договору закінчується в момент закриття останнього рахунку/депозиту Клієнта, відкритого в рамках Договору або підпадаючого під дію Договору, а також при закінченні використання послуг Банка, передбачених договором. За наявної у Клієнта в момент закриття останнього рахунку Клієнта непогашеної заборгованості перед Банком по Договору, в тому числі по овердрафту, а також заборгованості по сплаті комісії перед Банком, дія договору закінчується після повного погашення заборгованості.

На даний час відповідачка продовжує ухилятись від виконання своїх зобов'язань і не погашає заборгованість за Договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав та інтересів АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Не виконуючи належним чином зобовязання за договором, відповідачка порушила зазначені норми законодавства та умови кредитного договору.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Щодо посилання відповідачки на неможливість одночасного застосування штрафу та пені за несвоєчасне виконання грошових зобовязань, суд зазначає наступне:

Виходячи зі змісту статей 546, 548, 549 ЦК України - виконання зобов'язання може забезпечуватися відповідно до вимог закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі порушення зобов'язання.

Відповідно до частини першої ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Визначаючи характер спірних правовідносин та норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, перевіривши умови кредитного договору, звертає увагу на те, що умовами договору встановлено у випадку неналежного виконання умов кредитного договору з боржника підлягає стягненню неустойка (штраф, пеня).

Проте, одночасне стягнення двох різновидів штрафу за одне і те саме порушення умов договору, не відповідають вимогам закону з огляду на таке.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у разі стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами спірного договору, а саме п. 2.1.1.12.6.1 "Умов та правил надання банківських послуг", передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення.

У той самий час, згідно з п. 2.1.1.7.6 "Умов та правил надання банківських послуг" при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Такий же правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 серпня 2018 року у справі № 761/25925/15-ц, з посиланням на правовий висновок Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15.

Розглядаючи заявлене відповідачкою клопотання про застосування строку позовної давності, суд виходить з наступного:

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У справі, яка переглядається, установлено, що відповідачка взяла на себе зобов'язання повернути суму кредиту частинами, щомісячними платежами до 25 числа кожного календарного місяця, та сплачувати нараховані проценти за користування кредитом, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого строку для пред'явлення вимог до боржника з урахуванням того, що умови кредитного договору б/н від 24.09.2014 року про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення зобов'язань в розумінні статті 251 ЦК України.

Оскільки умовами договору установлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу.

Отже, у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14.

Судом установлено, що останній платіж за кредитним договором по сплаті тіла кредиту відповідачка здійснила 26.02.2018 року. З позовом до суду банк звернувся 13.12.2018 року. Тобто, трирічний строк загальної позовної давності не порушено.

Судом перевірено розрахунок відсотків та встановлено, що він зроблений банком з урахуванням Умов та правил надання банківських послуг та Тарифами банку, загальна заборгованість по відсоткам складає 9 710, 74 грн.

Відповідно до вимог ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду та починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 19 листопада 2014 року у справі № 6-160цс14.

Ураховуючи зазначене, суди суд приходить до висновку, що пеня підлягає нарахуванню лише за останні 12 місяців перед зверненням позивача до суду, тобто за період з 13.12.2017 року по 13.12.2018 року, що складає: 4 866,71 грн. +900 грн.=5 766,71 грн.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 липня 2018 року у справі № 755/15614/15-ц.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, а також зважаючи на те, що заявлена до стягнення сума пені за період з 05.11.2014 року 07.11.2018 року у розмірі 6 466,71 грн. та встановлена судом - у розмірі 5 766,71 грн. не виходить за межі безпосередньої заборгованості за кредитними зобов'язаннями, не перевищує суму процентів за користування кредитом, суд не вбачає очевидну невідповідність розміру пені розміру збитків, які АТ КБ «ПриватБанк» поніс внаслідок прострочення виконання позичальником зобов'язання щодо своєчасного та у повному обсязі повернення боргу та процентів за користування позикою, та бажання збагачення позикодавця таким чином за рахунок позичальника, тому суд не приходить до висновку про необхідність зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню за кредитним договором.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню частково, а саме, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача заборгованість за кредитним договором б/н від 24.09.2014 року станом на 07.11.2018 року у розмірі 15 477,45 грн., що складається з: заборгованості по відсоткам у розмірі 9710,74 грн. та пені у розмірі 5 766,71 грн. В іншій частині позовних вимог відмовити.

При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 1762 грн. (а.с. 1), відповідно до Закону України "Про судовий збір". Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. У зв'язку з тим, що позовні вимоги майнового характеру задоволено частково, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 1559, 57 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 133, 141, 259, 263, 265, 268, 272, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь Акціонерного товариства Комерційного Банку «ПРИВАТБАНК» (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, , р/р 3111, МФО 305299) заборгованість за кредитним договором № б/н від 24.09.2014 року у розмірі 15 477 грн. 45 коп., що складається: заборгованість по відсоткам у розмірі 9710,74 грн. та пені у розмірі 5 766,71 грн.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь Акціонерного товариства Комерційного Банку «ПРИВАТБАНК» (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, , р/р 3111, МФО 305299) судовий збір пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 1559 грн. 57 коп.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в загальному порядку до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.П. Дьоміна