КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 381/3749/18 Головуючий у суді І інстанції Ковалевська Л.М.
Провадження № 22-ц/824/4922/2019 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Ігнатченко Н.В., Олійника В.І., Приходька К.П., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_7, про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2018 року ОСОБА_5 звернулася до суду з указаним вище позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_6 на її користь аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка продовжує навчання, у розмірі 1/6 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до закінчення дочкою навчання.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач є батьком їх спільної дитини ОСОБА_7, яка навчається на другому курсі денного відділення Навчально-наукового гуманітарного інституту Національного авіаційного університету на платній основі, що потребує значних витрат. Відповідач сплачував аліменти на дочку до досягнення нею повноліття. У зв'язку з тим, що в даний час відповідач в добровільному порядку відмовляється надавати допомогу на утримання дочки, хоча вона її потребує, а позивач не має змоги самостійно забезпечувати її усім необхідним, остання була змушена звернутися до суду.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28 грудня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із цим судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неповного з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального й порушенням норм процесуального права, та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

На обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначила, що суд належним чином не оцінив наявні у справі докази та її доводи, які свідчать про можливість відповідача надавати матеріальну допомогу дитині, незважаючи на те, що він здійснює догляд за своєю матір'ю ОСОБА_8, оскільки остання і раніше хворіла, але це не заважало відповідачу працювати та отримувати дохід, а виходячи з фактичних обставин справи не заважає й зараз. В порушення вимог статті 178 ЦПК України вона отримала відзив на позовну заяву безпосередньо в судовому засіданні 28 грудня 2018 року, у зв'язку з чим не змогла надати відповідь на відзив, в якому бажала вказати про те, що також має на утриманні непрацездатну матір ОСОБА_9, яка є інвалідом першої групи та потребує сторонньої допомоги, проте, маючи на утриманні двох дітей, вимушена працювати, а не доглядати за матір'ю. Крім того, спільна з відповідачем дочка має поганий стан здоров'я та потребує постійного підтримуючого лікування, зокрема у жовтні 2017 року перебувала на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні з приводу ускладнення хвороб хребта. Висновок суду про те, що відповідач не отримує доходу не відповідає обставинам справи, оскільки у грудні 2018 року та січні 2019 року відповідач перерахував на її користь заборгованість зі сплати аліментів на загальну суму 8 000 грн., що свідчить про його неофіційне працевлаштування та можливість сплачувати аліменти, у тому числі на користь утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання. Із змісту рішення суду випливає, що лише вона повинна утримувати спільних з відповідачем дітей, зокрема сплачувати за навчання повнолітньої доньки та забезпечувати її всім необхідним, а відповідач, маючи непрацездатну матір, не повинен допомагати своїм дітям. Позивач вважає, що відповідач не позбавлений можливості одночасно допомагати матері, яка потребує стороннього догляду, та працювати для матеріального забезпечення дітей.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, посилаючись на його законність і обґрунтованість.

Проте даний відзив не може бути прийнятий до уваги Київського апеляційного суду, оскільки в порушення вимог пункту 1 частини 2 статті 360 ЦПК України він адресований Апеляційному суду Київської області.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно із частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв'язку з наведеним, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону ухвалене у справі судове рішення не відповідає.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 16 листопада 1999 року по 23 вересня 2015 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають: дочку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_10., ІНФОРМАЦІЯ_2, які після припинення шлюбних відносин залишилися проживати разом з матір'ю по АДРЕСА_1 та знаходяться на її утриманні.

На підставі рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23 вересня 2015 року з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У зв'язку з досягненням дочкою повноліття, станом на 21 жовтня 2018 року стягнення аліментів на її утримання припинилося.

Натомість повнолітня ОСОБА_7 навчається на другому курсі денного відділення Навчально-наукового гуманітарного інституту Національного авіаційного університету, плата за навчання в якому згідно договору № 17-1/ОФ-1107 від 14 серпня 2017 року складає 10 170,00 грн. за один семестр та 81 360,00 грн. за весь запланований термін навчання до 30 червня 2021 року.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу дочці, яка навчається.

Однак із таким висновком повністю погодитися не можна.

Статтею 199 СК України передбачений обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов'язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов'язань, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Отже, обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

При цьому, СК України виходить з принципу рівності прав та обов'язків батьків (стаття 141 СК України). Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов'язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина.

Пред'являючи позов, ОСОБА_5 зазначала, що дочка потребує матеріальної допомоги батька, оскільки вона самотужки не в змозі нести усі витрати, пов'язані з оплатою навчання та проїздом дитини, забезпеченням її одягом, харчуванням лікуванням, купівлею навчальних посібників та канцелярського приладдя, тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, є особою працездатного віку без розумових та фізичних вад; 9 липня 2018 року звільнився з останнього місяця роботи у ТОВ «ЕКО» за власним бажанням та станом на 17 грудня 2018 року на обліку у Фастівській міськрайонній філії Київського обласного центру зайнятості не перебуває; постійно проживає без реєстрації по АДРЕСА_2 та здійснює догляд за своєї матір'ю ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, яка за станом здоров'я потребує стороннього догляду; як фізична особа-підприємець відповідач не зареєстрований.

Таким чином, зазначені обставини не можуть свідчити про наявність об'єктивних обставин, які беззаперечно унеможливлюють надання батьком щомісячної матеріальної допомоги своїй дитині, яка навчається. Тим паче, що у позивача теж є непрацездатна мати ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5, яка має статус інваліда першої групи та потребує сторонньої допомоги, однак їх спільна з відповідачем дитина перебуває на її повному матеріальному забезпеченні.

Колегія суддів враховує, що до суду не було подано доказів щодо незадовільного стану здоров'я відповідача чи неможливістю бути зайнятою або частково зайнятою особою з метоюотримання доходів, а як наслідок повноцінного утримання та забезпечення належного догляду за хворою матір'ю, а також підтримання повнолітньої дитини на час навчання.

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідач виконує свої аліментні зобов'язання за рішенням суду від 23 вересня 2015 року, погашаючи заборгованість по аліментам на утримання дітей на загальну суму 8 000 грн., а його матір отримує пенсію за віком.

Вирішуючи спір, суд не врахував вимоги вказаних вище норм права та обставин справи, дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову, адже повнолітня ОСОБА_7, яка є дочкою сторін у справі, перебуває на повному матеріальному забезпеченні матері, продовжує платне навчання і у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги батька, тому останній зобов'язаний утримувати її до досягнення двадцяти трьох років, оскільки може надавати таку матеріальну допомогу.

Не зайвим буде зазначити, що в порушення вимог 11, 12, 83, 127, 178, 179 ЦПК України суд прийняв до уваги відзив на позовну заяву, який подано з порушенням строку, встановленого в ухвалі про відкриття провадження у справі, не вирішивши питання про продовження процесуального строку для подання відзиву та надання можливості позивачу подати відповідь на відзив, чим порушив засади рівності учасників процесу перед судом.

Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Про продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу (частини 2, 6 статті 127 ЦПК України).

Згідно із частиною 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У справі встановлено, що ухвалу про відкриття провадження, в якій відповідачу було встановлено п'ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, останній отримав 24 листопада 2018 року, проте в судових засіданнях 29 листопада та 17 грудня 2018 року відповідач відповідних клопотань не заявляв, а відзив разом із заявою про продовження процесуального строку, яка так і не була розглянута судом, подав лише в судовому засіданні 28 грудня 2018 року, тобто уже після закінчення процесуального строку, встановленого судом для подання такого відзиву.

Відповідно до частини 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов'язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина 3 статті 181 СК України).

Відповідно допринципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого участині 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Визначаючи розмір аліментів, які підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача, колегія суддів звертає увагу на вартість навчання їх спільної дитини за контрактом, проживання на значній відстані від місця знаходження навчального закладу, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього непрацездатної хворої матері, іншого аліментного зобов'язання щодо сина сторін, принцип рівності обов'язку батьків в утриманні дитини, розмір середньомісячної заробітної плати по м. Фастові та Фастівському районі Київської області, а також на те, що з часу повноліття дитина стає працездатною, що зумовлює фізичну можливість додатково здійснювати своє утримання.

Зважаючи на це, з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 необхідно стягнути аліменти на утримання повнолітньої дочки у розмірі 1/12 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, який не є достатнім для потреб повнолітньої дитини у реальному життя, але відповідатиме можливостям батька надавати таку допомогу.

Відмовляючи у задоволенні іншої частини позову, колегія суддів вважає, що заявлений позивачем розмір аліментів є необґрунтованим, оскільки може поставити платника аліментів у скрутне матеріальне становище.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову не відповідає матеріалам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права і відповідно до вимог статті 376 ЦПК підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Позивач звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», тому відповідно до вимог статтей 141, 382 ЦПК України з ОСОБА_6 пропорційно до розміру задоволених позовних вимог на користь держави в особі Державної судової адміністрації України стягується судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій у загальному розмірі 881,00 грн.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28 грудня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/12 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 25 жовтня 2018 року до закінчення навчання у Навчально-науковому гуманітарному інституті Національного авіаційного університету, але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави в особі Державної судової адміністрації України 881,00 грн. (вісімсот вісімдесят одну гривню) судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: Н.В. Ігнатченко

В.І. Олійник

К.П. Приходько