Дата документу 13.03.2019 Справа № 310/8617/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 310/8617/17 Головуючий у 1-й інстанції: Полянчук Б.І.
Провадження № 22-ц/807/1085/19 Суддя-доповідач Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних:

Головуючого Кочеткової І.В.,

Суддів Маловічко С.В.,

Гончар М.С.,

Секретар Остащенко О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Бердянський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 листопада 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення неустойки (пені) у розмірі 13 401, 41 грн. від 43 484, 62 грн. - суми заборгованості несплачених аліментів за період з травня 2013р. по травень 2017р., посилаючись на неналежне виконання відповідачем судового наказу про стягнення аліментів на її користь на утримання малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 листопада 2018 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 13 401,41 грн. пені за прострочення сплати аліментів. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ухиляється від виконання судового рішення про стягнення аліментів, станом на 01.06.2017 року має заборгованість, яка згідно довідки державного виконавця становить 43 484, 62 грн. Проте суд не погоджується з таким розміром боргу, оскільки виконавцем не враховані платежі за травень-жовтень 2015р. на загальну суму 7 000 грн., за червень і липень 2016р. - на 3 000грн. Фактичний розмір боргу становить 33 484 грн., а розмір неустойки, передбаченої ст. 196 СК України, з урахуванням вказаних платежів, становить 257 992,88 грн., проте в межах заявлених позовних вимог з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню неустойка на суму 13 401, 41 грн.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що не був обізнаний про відкриття виконавчого провадження, що підтвердив у суді державний виконавець, а тому відсутня його вина у виникненні заборгованості зі сплати аліментів. Протягом 2015-2016р.р. він переказував позивачці грошові кошти на утримання доньки, проте суд першої інстанції вказані обставини залишив поза увагою та здійснив нарахування пені за відповідні місяці. Суд також не врахував, що у 2015-2016р.р. він приймав участь в АТО, про що надав суду відповідні письмові докази, що також виключає його вину у неналежному виконанні судового рішення. Просить рішення суду скасувати і ухвалити нове про відмову у позові.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Вислухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставин справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на такі обставини.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно статті 375 ЦП К України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з матір'ю - позивачкою ОСОБА_3 і знаходиться на її утриманні (а.с.6).

Судовим наказом Приморського районного суду Запорізької області від 31 травня 2013 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, у розмірі 30 % від усіх видів заробітку, але не менше тридцяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.05.2013 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.7).

Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного державним виконавцем Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби 16.06.2017, за період з 29.05.2013 по 29.05.2017 ОСОБА_4 має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 43 484,62 грн. (а.с.9).

У передбаченому законом порядку боржник розрахунок не оскаржував, хоча при його складанні виконавцем не були враховані платежі за 21.05.2015 на суму 2000 грн.; 22.06.2015 на суму 1000 грн.; 21.07.2015 - 1 000 грн.; 28.08.2015 - 1 000 грн.; 23.09.2015 - 1 000 грн.; 21.10.2015 - 1 000 грн.; 08.06.2016 - 2 000 грн.; 01.07.2016 - 1 000 грн. (а.с.35-37).

Отже, фактичний розмір заборгованості за аліментами станом на 29.05.2017 становив 33 484, 62 грн.

Надані ОСОБА_4 копії платіжних документів від 06.03.2018 на суму 393,02 грн., 03.02.2017 на суму 2 200 грн. та від 09.03.2017 на суму 25 доларів США (а.с.38,39), суд визнав неналежними доказами сплати аліментів, оскільки позивачка заперечувала факт отримання цих грошових коштів.

Звертаючись з позовом до суду ОСОБА_3 вважала, що розмір неустойки слід розраховувати відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року по справі №6-81цс13, відповідно до якого за змістом ст. 196 СК України суд повинен з'ясувати розмір не сплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити термін, до якого кожне з цих зобов'язань мало бути виконано, і з урахуванням встановленого розрахувати розмір пені, виходячи із суми не сплачених аліментів за кожен місяць окремо з дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до для винесення судом рішення про стягнення аліментів, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожний з прострочених платежів і визначивши їх загальну суму.

Позивачем здійснено нарахування пені за період з травня 2013 по травень 2017 пені на суму 13 401,41 грн., виходячи із розрахунку заборгованості державного виконавця та з урахуванням вказаної правової позиції Верховного суду України.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України, в редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені), у розмірі 1 відсотка від суми несплачених аліментів, за кожен день прострочення.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов'язання боржником. Після порушення боржником свого обов'язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов'язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою ?p=(A1?1%?Q1)+(A2?1%?Q2)+……….(An?1%?Qn), де:

?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2 - кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An - нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Пеня на заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при вирішенні спору про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів слід з'ясувати розмір не сплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Розраховуючи пеню за несплату та несвоєчасну сплату аліментів, суд застосував зазначену вище формулу і з урахуванням сплачених відповідачем грошових коштів на погашення заборгованості, обрахував розмір пені помісячно за період з травня 2013 по травень 2017 на суму 257 992, 88 грн., проте обмежив розмір стягнення сумою, заявленою позивачкою у відповідності із позовними вимогами.

Доводи апеляційної скарги про відсутність вини боржника у виникненні заборгованості, про його необізнаність про відкриття виконавчого провадження, не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Як вбачається із апеляційної скарги, про відкриття виконавчого провадження із примусового виконання судового рішення боржник був обізнаний з 16.04.2015. Отже, починаючи з травня 2015 стягувач має право на отримання пені у відповідності до вимог ст.196 СК України на суму заборгованості, що утворилася з травня 2015 до травня 2017.

Починаючи з травня 2015 по жовтень 2015, ОСОБА_4 щомісячно переказував ОСОБА_3 грошові кошти, проте їх розмір був меншим, ніж 30% всіх видів заробітку (доходів) боржника, а з листопада 2015 виплати припинилися, у червні і липні 2016 боржник сплатив 2 000грн. і 1 000грн. відповідно, до травня 2017 виплати знову не здійснював. Загальний розмір пені, обрахованої за вищевказаною формулою за період з листопада 2015 по травень 2017 становить: за листопад 2015 року - 6693,24 грн.; за грудень 2015 року - 6345,84 грн.; за січень 2016 року - 5242,38 грн.; за лютий 2016 року - 4928,04 грн.; за березень 2016 року - 4633,98 грн.; за квітень 2016 року - 5205,72 грн.; за травень 2016 року - 4839,12 грн.; за серпень 2016 року - 3724,00 грн.; за вересень 2016 року - 3344,25 грн.; за жовтень 2016 року - 3224,61 грн.; за листопад 2016 року - 2813,24 грн.; за грудень 2016 року - 2415,14 грн.; за січень 2017 року - 2003,77 грн.; за лютий 2017 року - 1592,4 грн.; за березень 2017 року - 1220,84 грн.; за квітень 2017 року - 809,47 грн.; за травень 2017 року - 200,88 грн., а всього загальний розмір пені за період з листопада 2015 року по травень 2017 року складає 59 236, 92 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції у відповідності до ст. 13 ч.1 ЦПК України обмежив суму штрафних санкцій і стягнув її у межах позовних вимог.

Перебування боржника у 2015 році в АТО не звільняє його від обов'язку утримувати свою малолітню доньку і не є підставою для звільнення від відповідальності, передбаченої ст. 196 СК України.

Крім того, фактичні обставини свідчать, що в період участі боржника в АТО останній регулярно здійснював виплату аліментів.

У пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення аліментів.

Обставин, які б звільняли боржника від сплати неустойки, по справі не встановлено.

Помилкові висновку суду першої інстанції про те, що нарахування пені має здійснюватися не з часу, коли боржник дізнався про відкриття виконавчого провадження, а з часу ухвалення судового рішення, не призвело до неправильного вирішення спору, а тому передбачених законом підстав для зміни судового рішення апеляційний суд не вбачає.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду першої інстанції вимогам закону є безпідставними.

Отже, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляції, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 268, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 листопада 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено і підписано 14 березня 2019 року.

Головуючий:

Судді: