Головуючий у 1-й інстанції Костромітіна О.О.
Суддя-доповідач Мироненко І.П.
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

12 березня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Мироненко І.П.

суддів: Мальцевої Є.Є., Принцевської В.П.

секретаря Тулянкіної М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 листопада 2017 року у справі за поданням державного виконавця Лівобережного відділу Державної виконавчої служби м.Маріуполя Головного територіального управління юстиції в Донецькій області, заінтересована особа: публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», про оголошення у розшук ОСОБА_2, -

в с т а н о в и в:

У серпні 2017 року Лівобережний відділ Державної виконавчої служби м.Маріуполя Головного територіального управління юстиції в Донецькій області (далі-Лівобережний ВДВС м.Маріуполя ГТУЮ в Донецькій області) звернувся до суду з поданням про оголошення у розшук ОСОБА_2

Подання Лівобережного ВДВС м.Маріуполя ГТУЮ в Донецькій області обґрунтовано тим, що на їх виконанні перебуває виконавче провадження № 51043110 з примусового виконання виконавчого листа № 2/265/147/14 від 14 лютого 2014 року, виданого Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 315 208 грн. 92 коп., витрат по сплаті судового збору у розмірі 3152 грн. 09 коп., а всього 318 361 грн. 01 коп., проте на час звернення до суду із зазначеним поданням, відсутні відомості про фактичне місце проживання (мешкання) боржника ОСОБА_2

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 листопада 2017 року подання державного виконавця Лівобережного ВДВС м.Маріуполя ГТУЮ в Донецькій області про оголошення розшуку ОСОБА_2 задоволено. Оголошено у розшук ОСОБА_2 Виконання ухвали доручено Лівобережному ВП Центрального ВП ГУНП в Донецькій області.

Задовольняючи подання суд виходив з того, що немає відомостей про фактичне місце проживання (мешкання) боржника ОСОБА_2, що підтверджується актом державного виконавця, у зв'язку з чим є підстави відповідно до ст.375 ЦПК України та ст.36 Закону України «Про виконавче провадження» оголосити її розшук за останнім відомим місцем проживання.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та відмовити у задоволенні подання про оголошення у розшук.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що суд не мав повноважень оголошувати у розшук боржника за виконавчим документом, оскільки цивільно-процесуальним законодавством не передбачено здійснення розшуку боржників за виконавчими документами про стягнення заборгованості за кредитним договором. Цивільним процесуальним кодексом України, у редакції на час постановлення оскаржуваної ухвали суду, та Порядком розшуку боржника-фізичної особи, затвердженого наказом МВС від 27 серпня 2008 року №408, встановлено вичерпний перелік предметів спору за якими можливе оголошення у розшук і до якого даний спір не входить.

Висновок суду щодо відсутності відомостей про місце перебування боржника є необґрунтованим, оскільки в акті державного виконавця від 22 червня 2017 року, відповідно до якого встановлено, що боржник за адресою АДРЕСА_1 не мешкає тривалий час, виїхала до АР Крим і місце мешкання не відоме, не зазначено джерел отримання даної інформації, відомостей відповідно до яких виконавцем були дані обставини встановлені та не зазначено час здійснення виходу виконавцем на дану адресу. Одна з понятих зазначених у акті, ОСОБА_4, проживає на відстані 4 км. від місця проживання боржника. Проте, судом не досліджено чи була вона знайома із боржником, і чому саме її запрошено бути пойнятою.

Державним виконавцем не було надано доказів щодо надсилання боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження, повісток про необхідність з'явитися до відділу.

Довіреність, видана ВДВС виконавцю не датована та не містить інформації про дату початку та закінчення дії повноважень на направлення подання до суду.

Судом не було здійснено належного виклику боржника в судове засідання.

У відзиві на апеляційну скаргу Лівобережний відділ ДВС міста Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області просить апеляційну скаргу залишити без задоволення посилаючись на те, що всі дії щодо виконавчого провадження Лівобережним відділом ДВС міста Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області відповідають Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Стягувач ПАТ «Укрсоцбанк» відзив на апеляційну скаргу не подав та в судове засідання свого представника не направив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Боржник ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, про поважність причин своєї неявки суд не повідомила.

З огляду на вимоги ст.ст.371, 372 ЦПК України апеляційний суд розглянув справу за відсутністю осіб, що не з'явились.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5, яка підтримала доводи апеляційної скарги, заперечення державного виконавця Трушкіної А.Ю., дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

Згідно ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.

За положеннями п.9 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції 2010 року чинній на час відкриття виконавчого провадження, визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які проводяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що визначений цим Законом, іншими нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 та п.1 ч.2 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції 2010 року, виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; державний виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Пунктом 1 ч.6 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції 2010 року, встановлено, що боржник зобов'язаний утримуватися від вчиненні дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

Частиною 1 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції 2016 року, передбачено, що у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини.

Відповідно до положень ч.1 ст.375 ЦПК України в редакції до 15 грудня 2017 року, розшук боржника або дитини, привід боржника оголошуються за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання (перебування) боржника або дитини чи місцезнаходженням їхнього майна, або за місцем проживання (перебування) стягувача.

Аналогічні положення закріплено у ч.1 ст.438 ЦПК України в редакції з 15 грудня 2017 року.

Аналіз вищенаведених норм права дає підстави для висновку, що звернення державного виконавця до суду із поданням про розшук боржника повинно бути підтверджене відповідними документами, що підтверджують підстави та наявність невиконаного виконавчого провадження з вини боржника.

З матеріалів справи вбачається, що 14 лютого 2014 року Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя було видано виконавчий лист №2/265/147/14 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 315 208 грн. 92 коп., витрат по сплаті судового збору у розмірі 3152 грн. 09 коп., а всього 318 361 грн. 01 коп.

Виконавчий лист вдруге надійшов на виконання до Лівобережного ВДВС м.Маріуполя 10 травня 2016 року за заявою стягувача.

12 травня 2016 року державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, виконавче провадження №51043110.

Частиною 1 ст.31 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції 2010 року чинній на час відкриття виконавчого провадження, встановлено, що копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, доводяться державним виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до ст.47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішення, якщо йому було надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. При цьому Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено обов'язкового вручення боржнику документів виконавчого провадження, як підстави для можливості вчинення подальших виконавчих дій. Достатнім є лише наявність факту направлення боржнику документів, які повинні бути доведені до його відома.

У виконавчому документі адреса боржника ОСОБА_2 зазначена: м.Маріуполь, пр.Перемоги, буд.№28 кв.№25.

Проте, доказів направлення державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження та викликів боржнику ОСОБА_2, матеріали справи не містять.

Також не містять цих доказів і матеріали виконавчого провадження №51043110, наданого для огляду в судовому засіданні апеляційного суду.

Так само, матеріали справи не містять доказів чи відомостей, з яких державним виконавцем було зроблено висновок про відсутність перебування та проживання боржника ОСОБА_2 за вказаною у виконавчому документі адресою.

Акт державного виконавця від 08 червня 2016 року, складений в присутності одного понятого ОСОБА_6 (АДРЕСА_2), останнім не підписаний. Наступний акт державного виконавця складено через рік 22 червня 2017 року у присутності двох понятих ОСОБА_4.(АДРЕСА_3) та ОСОБА_7 (АДРЕСА_4), які мешкають на відстані, проте не зазначено про ступень їх знайомства та обізнаність місця знаходження боржника. В акті не зазначено час відвідування боржника.

Самі по собі виклики державного виконавця, адресовані боржнику, з вимогою явки, не свідчать про те, що державним виконавцем вживались усі передбачені законодавством заходи щодо встановлення фактичного місця знаходження боржника ОСОБА_2 та ухилення останнього від виконання рішення суду.

Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, що, відповідно до п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України, є підставою для її скасування з прийняттям постанови про відмову в задоволенні подання державного виконавця.

Окремо колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що відмова у задоволенні подання про оголошення у розшук боржника не перешкоджає його повторному зверненню до суду першої інстанції у випадку доведеності ним необхідності застосування судом такого заходу до боржника.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 листопада 2017 року скасувати.

У задоволенні подання державного виконавця Лівобережного відділу Державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції в Донецькій області, заінтересовані особи: публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», про оголошення у розшук ОСОБА_2 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 18 березня 2019 року.

Головуючий І.П. Мироненко

Судді: Є.Є. Мальцева

В.П. Принцевська