РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:755/709/19

Провадження №: 2/755/983/19

"09" жовтня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді - Марфіної Н.В.,

за участі секретаря - Міроненко С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, про вселення та визначення порядку користування житловим приміщенням, -

у с т а н о в и в :

04.01.2019 року позивачка у своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини звернулась до суду із позовом до відповідача, у якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить суд: вселити неповнолітню ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з її матір`ю ОСОБА_1 , у житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 а; визначити порядок користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , виділивши неповнолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з її матір`ю ОСОБА_1 окрему кімнату житловою площею 20 кв.м.

Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є донькою сторін у справі. ОСОБА_2 зареєстрована у будинку АДРЕСА_1 , власником якого є відповідач. За твердженням позивачки, спільна донька сторін також є співвласницею будинку, однак відповідач відмовляється надати правовстановлюючі документи на це житлове приміщення. Сторони разом зі своєю донькою ОСОБА_4 проживали у зазначеному приватному будинку, однак внаслідок сімейних непорозумінь та сварок, відповідач примусово, без вільної згоди на це позивача та доньки, змусив останніх залишити вказане житлове приміщення, внаслідок чого позивач та дитина проживають за місцем реєстрації позивача: АДРЕСА_2 . Позивачка стверджує, що відповідач чинить перешкоди в користуванні позивачем житловим приміщенням, в якому також зареєстрована донька сторін у справі. Неправомірні дії відповідача, зокрема, виражаються в умисному уникненні обговорення можливості потрапити до даного житлового приміщення. Відповідач відмовляється надати позивачеві ключі від зміненого замку на вхідних дверях будинку, який було змінено без відома та у відсутність позивача. Перешкоди у користуванні приміщенням також виявляються у висловлюваннях відповідача про відмову не чинити перешкод в законному праві користування позивача та її дитини житловим будинком і проживанні в ньому. Донька сторін у справі пережила кілька оперативних утручань, має певні розлади здоров`я, у зв`язку із цим дитина потребує належних житлово-побутових умов, однак відповідач безпідставно перешкоджає дитині та позивачу проживати у вказаному житловому приміщення. Крім того, позивачка також і сама потребує лікування. Позивачка вказує, що ніколи не втрачала інтересу до спірного житлового приміщення, а відсутність за місцем спірного проживання пов`язана з поважними причинами, що викликані тим, що відповідач вигнав позивачку з дитиною із дому та перешкоджає позивачу та дитині проживати за місцем реєстрації. Відповідач безпідставно позбавив позивача та їх спільну дитину можливості користуватись спірним приміщенням, перешкоджає їх вільному проживанню за адресою реєстрації, що виражається в тому, що відповідач одноособово змінив замки на вхідних дверях будинку, забороняє та не дає можливості зайти до приміщення та проживати в ньому. Дитина сторін на момент подання позову досягла 17 років, і у зв`язку з цим самостійно має можливість визначити, з ким із батьків вона має намір проживати, а саме, дитина визначає місце свого проживання разом із матір`ю - позивачем у справі. При цьому, дитина за місцем своєї реєстрації не має можливості проживати разом із матір`ю внаслідок неправомірних дій відповідача, який перешкоджає їй вільно та безперешкодно зайти до житлового приміщення та проживати в ньому.

Ухвалою суду від 22.01.2019 року позовну заяву було залишено без руху.

12.02.2019 року до суду надійшла заява позивача про виправлення недоліків позовної заяви та позовна заява в новій редакції про вселення.

Ухвалою суду від 13.02.2019 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін, залучено до участі у справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Службу у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації.

13.03.2019 року до суду надійшли письмові пояснення третьої особи у справі щодо поданого позову зі змісту яких вбачається, що третя особа просить розглядати справу за відсутності представника, позовні вимоги третя особа підтримує та просить прийняти рішення з урахуванням інтересів неповнолітньої дитини і згідно чинного законодавства України.

30.05.2019 року до суду надійшла нова редакція позовної заяви в порядку збільшення позовних вимог.

Ухвалою суду від 02.07.2019 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів.

До початку проведення судового засідання у справі представник позивача звернувся до суду із заявою про проведення судового засідання по справі без участі сторони позивача.

Відповідач до початку проведення судового засідання у справі звернувся до суду із заявою, у якій просить провести судове засідання у справі без його участі, позовні вимоги не визнає та зазначає, що ніколи не чинив перешкод своїй дитині у користуванні майном. Крім того, відповідач зазначає, що не може бути відповідачем у справі, оскільки власником кв. 2 будинку 4а, який поділений на три квартири, є мати відповідача ОСОБА_5 , а не відповідач.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, всебічно та об`єктивно встановивши обставини справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що сторони у справі перебувають в зареєстрованому шлюбі з 28.09.2017 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 12).

ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_2 , батьками якої є: ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 38).

Прізвище позивача з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 » змінене у зв`язку з реєстрацією шлюбу.

Неповнолітня ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання (а.с. 8).

Відповідач у справі також зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відомостями електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» (а.с. 17).

За наявними в матеріалах справи медичними документами, неповнолітня ОСОБА_2 має діагноз: хронічна нестабільність лівого наколінка на тлі дисплазії колінних суглобів, ушкодження хряща латеральної фасетки лівого наколінка 2 ступеня, вільне хрящове тіло №1, синовіт (а.с. 9-11).

За даними КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації», що містяться у листі №062/14-12342 (И-2019) від 10.09.2019 року, згідно реєстрових книг, житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстрований на праві власності за: 17/100 частин ОСОБА_10 на підставі договору дарування від 31.03.1992 року; Ѕ частина ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 06.02.2009 року; 33/100 частин ОСОБА_11 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 06.10.2012 року (а.с. 121-125).

У підсумку вказаних частин будинку АДРЕСА_1 АДРЕСА_1 , вбачається ціла частка нерухомого майна, і жодна з цих часток відповідачу, позивачу, або їх неповнолітній дитині не належать на праві власності.

За змістом копії Державного акту на право власності на земельну ділянку, власником 33/100 частин земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_12 (а.с. 133-134).

За змістом копії Державного акту на право власності на земельну ділянку, власником 1/2 частини земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_5 (а.с. 135-136).

За змістом копії Державного акту на право власності на земельну ділянку, власником 17/100 частин земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_10 (а.с. 137-138).

У підсумку вказаних частин земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , вбачається ціла частка земельної ділянки по АДРЕСА_1 , і жодна з цих часток відповідачу, позивачу, або їх неповнолітній дитині не належать на праві власності.

Відповідно до положень ст.ст. 76-80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З матеріалів справи вбачається, що неповнолітня ОСОБА_2 та її батько - відповідач у справі, зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , однак вони не є власниками вказаного житлового будинку та/або земельної ділянки за цією адресою.

Як зазначає сама позивачка у своїй позовній заяві, вона не зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , а має реєстрацію за адресою: АДРЕСА_2 . При цьому, з матеріалів справи вбачається, що позивачка не є власницею чи співвласницею житлового будинку та/або земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .

Неповнолітня ОСОБА_2 станом на час розгляду справи досягла віку 17 років.

Відповідно до положень ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

За змістом ч. 2 ст. 29 ЦК України, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ст.ст. 395, 396 ЦК України, речовими правами на чуже майно є, зокрема, право користування (сервітут). Особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Так, у главі 29 ЦК України міститься ст. 391 за змістом якої, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.ст. 401, 403, 405 ЦК України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

За змістом ст. 9 ЖК УРСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно ст.ст. 150, 156 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Вирішуючи спір по суті, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Неповнолітня ОСОБА_2 будучі зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 , як і її батько - відповідач у справі, має сервітутне право користування вказаною житловою нерухомістю.

При цьому, судом не встановлено, а стороною позивача не доведено будь-яким належним, достатнім та достовірним доказом жодного факту дійсного чинення відповідачем перешкод своїй неповнолітній дитини у користуванні спірним житловим приміщенням. Як відсутні і належні дані про чинення відповідачем перешкод самому позивачу, хоча позивачка не маючи місця реєстрації у спірному житловому приміщенні та не будучи власником або співвласником будинку чи земельної ділянки, не має і сервітутного права користування або права користування, як складової частини права власності, вказаним будинком.

Таким чином, чинення перешкод у користуванні житловим приміщенням відповідачем або власником житлового будинку та земельної ділянки не доведено. Натомість у своїй заяві відповідач стверджує, що не чинить дитині перешкод у користуванні будинком, що стороною позивача не спростовано.

На думку суду, стороною позивача невірно тлумачяться норми матеріального права щодо вибору неповнолітньою дитиною свого місця проживання.

В віці 17 років особа вільно обирає своє місце проживання та в даному випадку має право проживати за адресою: АДРЕСА_1 , але наведене, в даному випадку, жодним чином не стосується матері дитини, і відсутні правові норми, які б дозволяли матері 17-річної дитини вселитись у приміщення, в якому зареєстрована дитина, разом із нею без дозволу власника цього приміщення. Не надають такого права і медичні документи надані стороною позивача щодо стану здоров`я дитини. Крім того, із цих документів не вбачається наявності у дитини інвалідності, необхідності її стороннього догляду, або факту неможливості батьком забезпечити дитині необхідний догляд у відповідності до її віку.

Наведені норми чинного законодавства свідчать, що житлове приміщення в якому має проживати дитина визначається власником цього приміщення, однак власник приміщення не є співвідповідачем у справі, не зазначено стороною позивача чи наявна незгода самого власника на проживання дитини та на визначення конкретного житлового приміщення. Крім того, в матеріалах справи відсутній технічний паспорт на житлове приміщення, що саме по собі вказує не вмотивованість вимог про встановлення порядку користування житловим приміщенням.

Враховуючи наведені норми чинного законодавства України та з огляду на встановлені судом обставини, відсутні підстави для задоволення позовних вимог у зв`язку з їх непідтвердженим та не відповідністю нормам матеріального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 76-81, 89, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 29, 391, 395, 396, 401, 403, 405 ЦК України, ст. 160 СК України, ст.ст. 9, 64, 150, 156 ЖК УРСР, суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, про вселення та визначення порядку користування житловим приміщенням - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складений 11.10.2019 року.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 );

Позивач - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 );

Відповідач - ОСОБА_3 ( АДРЕСА_5 );

Третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації (02094, м. Київ, вул. Краківська, 20).

Суддя -