ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2019 року

м.Суми

Справа №592/7924/18

Номер провадження 22-ц/816/4679/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Орлов І. В.

сторони:

позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач Державна казначейська служба України,

треті особи Військова частина НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 - перший заступник Відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Білгород-Дністровського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Державної казначейської служби України

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 02 липня 2019 року у складі судді Фоменко І.М., ухвалене у м. Суми, повний текст якого складено 12 липня 2019 року,

в с т а н о в и в :

03 липня 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись з позовом до Державної казначейської служби України про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної протиправними діями першого заступника Відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Білгород-Дністровського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України Баранова А.І.

Вимоги мотивували тим, що 24 червня 2015 року в пункті перетину державного кордону «Конотоп» старшим лейтенантом начальником ІІ-го відділення ІПС Відділу прикордонної служби «Конотоп» Сумського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України Барановим А.І. було прийнято рішення про відмову у перетинанні державного кордону України та здійсненні поїздки до Російської Федерації їх сину та онуку малолітньому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за наявності відповідних проїзних та дозвільних документів, а саме: згоди батька ОСОБА_5 на виїзд сина ОСОБА_6 з України до РФ із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, посвідченої нотаріусом Люберецького нотаріального округу Московської області Кісєльовим О.О. від 28 травня 2015 року, номер в реєстрі № 2-1736. У подальшому постановою Сумського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2016 року рішення про відмову у перетинанні державного кордону України від 24 червня 2015 року скасованою.

Уточнивши позов, просили стягнути з Державної Казначейської служби України на користь ОСОБА_1 1553 грн 32 коп на відшкодування матеріальної шкоди - вартості проїзних документів, по 5000 грн кожному позивачу на відшкодування моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, спричинених необхідністю вживати заходів щодо відновлення порушених прав на свободу пересування та виїзд за межі України, та витрати на професійну правничу допомогу.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 02 липня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану протиправним рішенням в розмірі 1553 грн 32 коп та моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

Стягнуто з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 2500 грн.

Стягнуто з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн.

Стягнуто з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн.

Стягнуто з Державної казначейської служби на користь держави судовий збір в розмірі 1436 грн 80 коп.

В апеляційній скарзі Державна казначейська служба України, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та відмовити у задоволенні позову.

Посилаючись на ст. ст. 2, 176 ЦК України, доводить, що Державна казначейська служба України є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, печатку, власні бланки, рахунки, самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, а тому є окремим учасником цивільних відносин та не несе відповідальності за дії органів державної влади, держави або інших суб`єктів. Вказує, що Казначейство не порушувало жодних прав та інтересів позивачів, а тому не може нести відповідальність за дії інших суб`єктів.

Зазначає, що позивачами не надано доказів того, які саме послуги з правової допомоги та в якому обсязі були їм надані, а тому суд безпідставно стягнув з Казначейства витрати за надання професійної правової допомоги.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачі просять залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, оскільки воно є законним та обгрунтованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на 1 січня 2018 року: 1762 грн х 100 = 176200 грн), тому розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Відповідно до п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідно до Свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Відділом РАЦС по м. Ромни Роменського міськрайонного управління юстиції Сумської області від 23 серпня 2005 року, ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , актовий запис № 251, його батьками є: мати ОСОБА_1 , батько ОСОБА_5 (а.с. 6).

24 червня 2015 року, з метою поїздки малолітнього ОСОБА_4 до батька ОСОБА_5 , який мешкає у Російській Федерації, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , придбавши проїзні документи, сіли на потяг Конотоп-Москва (а.с. 7-8).

Відповідно до вимог чинного законодавства України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, ОСОБА_5 надав згоду на виїзд сина Даніїла з України до РФ із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі.

24 червня 2015 року рішенням старшого лейтенанта начальника ІІ-го відділення ІПС Відділу прикордонної служби «Конотоп» Сумського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України Баранова А.І. відмовлено у перетинанні державного кордону України на виїзд з України малолітньому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки згода батька, видана нотаріусом Російської Федерації, не дійсна для перетину державного кордону, у зв`язку з не завіренням її у закордонній дипломатичній установі України (а.с. 9).

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2016 року, залишеною без змін Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2016 року у справі № 818/226/19, адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення від 24 червня 2015 року про відмову у перетині державного кордону України громадянину України, який не досяг 16-річного віку, ОСОБА_4 (а.с. 11-12, 13-15).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що рішенням старшого лейтенанта начальника ІІ-го відділення ІПС Відділу прикордонної служби «Конотоп» Сумського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України Баранова А.І. від 24 червня 2015 року про відмову у перетинанні державного кордону України на виїзд з України малолітньому ОСОБА_4 , яке визнане протиправним та скасовано у судовому порядку, позивачу ОСОБА_1 було завдано матеріальної шкоди у розмірі вартості проїзних документів, відшкодування якої у порядку ст. 1174 ЦК України, ч. 1 ст. 25 Бюджетного кодексу України, покладено на державу в особі Державної казначейської служби України, а також відповідно до ст. 23, 1167 ЦК України підлягає відшкодуванню моральна шкода, заподіяна позивачам протиправним рішенням та необхідністю відновлення порушених прав.

Проте, з таким висновком місцевого суду повністю погодитись не можна.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема, незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, визначені ст. 1174 ЦК України і відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно з п. 3 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМ України № 845 від 03 серпня 2011 року, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства.

Відповідно до ст. ст. 23, 1167 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає , зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

За встановлених обставин, суд першої інстанції зробив висновок, що завдана позивачам матеріальна та моральна шкода та понесені витрати на професійну правничу допомогу підлягають стягненню з Державної казначейської служби України.

У той же час, відповідно до ст. 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі ст. 1174 ЦК України є держава Україна.

Відповідно до п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (ч. 2 ст. 2 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Такими органами у цій справі є Державна казначейська служба України (яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює повернення коштів з державного бюджету) та Військова частина НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (дії посадової особи якого призвели до заподіяння шкоди). Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16).

На вказані обставини суд першої інстанцій уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про стягнення коштів на відшкодування матеріальної, моральної шкоди та витрат на професійну правничу допомогу безпосередньо з Державної казначейської служби України.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції залишається таким, що ухвалено на користь позивачів, проте резолютивна частина рішення підлягає зміні в частині стягнення коштів. Кошти підлягають стягненню не з Державної казначейської служби України, а з Державного бюджету України.

Відповідний висновок зробив Верховний Суд у постанові від 06 лютого 2019 року у справі № 199/6713/14-ц, який в силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України підлягає застосуванню судом до спірних правовідносин.

У матеріалах справи наявні належні докази витрат позивачів на професійну правничу допомогу, тому стягнуті судом першої інстанції обґрунтовано. Доводи апеляційної скарги про протилежне є безпідставними.

Виходячи з положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України та, враховуючи роз`яснення, надані Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у ч. 2 п. 35 постанови № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», судові витрати підлягають компенсації за рахунок держави.

Отже, рішення суду в частині стягнення з Державної казначейської служби України судового збору в розмірі 1436 грн 80 коп» на користь держави підлягає скасуванню.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 02 липня 2019 року змінити, виклавши його резолютивну частину в такій редакції:

«Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану протиправним рішенням, в розмірі 1553 грн 32 коп, моральну шкоду в розмірі 5000 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 2500 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн».

Скасувати рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 02 липня 2019 року в частині стягнення з Державної казначейської служби України судового збору на користь держави в розмірі 1436 грн 80 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді : О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко

І.В. Орлов