Справа № 462/6700/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2019 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Палюх Н.М.

при секретарі Колобич О.О.

з участю позивачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у місті Львові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання,

в с т а н о в и в:

Позивачка у жовні 2018 року звернулася з позовом у суд про визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою №18 у будинку № 134 по вул.Городоцькій у м.Львові та зняття його з реєстрації за місцем проживання. Свої позовні вимоги позивачка мотивує тим, що квартира АДРЕСА_1 належить їй на праві приватної власності і в такій зареєстровані вона, її неповнолітній син ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2 Відповідач з дня реєстрації у спірній квартирі не проживає та не приймають участі в утриманні такої. Відтак, вона змушена сплачувати за нього житлово-комунальні послуги. За наведеного, на підставі ст.ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України, просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняти його з реєстрації за місцем проживання.

Позивачка у судовому засіданні позов підтримала, надала пояснення аналогічні наведеним у позовіній заяві та додатково пояснила, що квартира АДРЕСА_1 була придбана нею у ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу від 16.08.2018р. Відповідач по даній справі є рідним братом попередньої власниці квартири - ОСОБА_4 і по даний час він не знятий з реєстраційного обліку у зазначеній квартирі. Просить позов задовольнити.

Відповідач у судове засідання не зявився, хоча належно повідомлявся про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності на підставі наявних у справі матеріалів та постановити заочне рішення.

Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦК України кожна особа в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Зміст права власності, відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України, складає право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд ч.1 ст. 319 ЦК України.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб і будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відповідно до ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. З ч. 1 ст. 346 ) із зняттям останнього з реєстрації.

Судом встановлено, що 16.08.2018р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі за №4940.

За умовами п.12 договору купівлі-продажу продавець ОСОБА_4 зобовязується звільнити відчужувану за цим договором квартиру та зняти з реєстрації третіх осіб до 20 серпня 2018 року.

Однак, ОСОБА_4 у визначений в договорі купівлі-продажу термін не зняла з реєстрації ОСОБА_2, який є її рідним братом.

Також встановлено, що трьохкімнатна квартира АДРЕСА_1, загальною площею 56,0 кв.м, належить на праві приватної власності ОСОБА_1, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

З довідки з місця проживання та склад сімї від 06.09.2018 року, виданої ЛКП «Богданівка» /а.с.8/ вбачається, що у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано троє осіб: власник ОСОБА_1, її син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та відповідач ОСОБА_2

З акту ЛКП «Богданівка» від 26.09.2018р., складеного головним інженером ОСОБА_6 та майстрами з експлуатації ж/ф ОСОБА_7, ОСОБА_8 вбачається, що ними було обстежено квартиру АДРЕСА_1 і виявлено, що у квартирі зареєстрований, але не проживає ОСОБА_2, що також підтвердили сусіди /а.с.5/.

Оскільки відповідач не є та не був членом сім'ї позивачки, то вимога позивачки про визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою підлягає розгляду, а відповідне право позивачки захисту в межах права власності особи на нерухоме майно.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що відповідач, будучи членом сім'ї попередньої власниці житла, втратив право користування квартирою №18 у будинку № 134 по вул.Городоцькій у м.Львові, а тому суд приходить до висновку, що дана позовна вимога ОСОБА_1 є підставною та підлягає до задоволення.

Щодо вимоги позивачки про зняття відповідача з реєстрації за місцем проживання, то така до задоволення не підлягає, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Отже, наявність остаточного рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є підставою для зняття її з реєстраційного обліку відповідними державними органами при пред'явленні їм такого рішення без додаткового зобов'язання рішенням суду здійснити державними органами такі дії.

Наведена позиція, зокрема, відображена у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав».

За наведених обставин у задоволенні позовних вимог про зняття ОСОБА_2 з реєстрації за місцем проживання необхідно відмовити, оскільки реалізуючи свої повноваження державний орган зобов'язаний після набрання цим рішенням стосовно визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняти цю особу з реєстраційного обліку без будь-якого зазначення про це в рішенні суду.

В порядку ст.141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивачки704 грн. 80 коп. судового збору.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.12, 89, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою №18 у будинку № 134 по вул.Городоцькій у м.Львові.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 704 грн. 80 коп. судового збору.

В решті вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржене позивачем шляхом подання в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Повний текст рішення складено 11.03.2019 року.

Суддя: