ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/9834/18 Головуючий суддя І інстанції Семіряд І. В.
Провадження № 22-ц/818/4529/19 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори про відшкодування шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2019 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії: Кіся П.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е., Мухатаєва Б.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою прокуратури Харківській області на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 липня 2019 року, ухвалене у складі судді Семіряд І.В., по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Харківській області, Державної казначейської служби України, треті особи: слідчий прокуратури Харківської області Жеваго Вадим Віталійович, прокурор прокуратури Харківської області Сорока Микола Костянтинович про відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною бездіяльністю органу державної влади,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до прокуратури Харківській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною бездіяльністю органу державної влади, в якій просив суд стягнути з відповідача Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України компенсацію моральної шкоди у розмірі 2300000 гривень, спричинену йому співвідповідачем прокуратурою Харківської області внаслідок протиправної бездіяльності, яка полягає в відсутності процесуального керівництва, що привело до прийняття протиправних рішень під час проведення досудового розслідування по кримінальному провадженні.

Свої позовні вимоги позивач ОСОБА_1 обґрунтовував тривалою бездіяльністю відповідача, який допустив тяганину у досудовому розслідуванні його заяви у скоєнні злочину, внаслідок чого позивачу було завдано моральної шкоди. Вказав, що 11.09.2017 він подав до відповідача - прокуратури Харківській області заяву про вчинення кримінального правопорушення службовими особами прокуратури Харківської області слідчим Корбань В.В. та прокурором Сорока М.К., однак відповідач, в порушення вимог ст. 214 КПК України, не вніс його повідомлення в ЄРДР, у зв`язку з чим він вимушений був оскаржувати бездіяльність відповідача у судовому порядку. Прокуратурою Харківської області на підставі ухвали слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22.11.2017, були внесені відомості до ЄРДР за його заявою від 11.09.2017 про вчинення відповідних кримінальних правопорушень.

Слідчим прокуратури Харківської області Жеваго В.В. 19.02.2018 без проведення необхідних слідчих дій по кримінальному провадженню було винесено постанову про закриття зазначеного кримінального провадження, внесеного до ЕРДР за № 0001385 від 29.11.2017 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діях слідчого прокуратури Харківської області Корбань В.В. та прокурора прокуратури Харківської області Сороки М.К . складу кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 364 ч. 1, 365 ч. 1. 366 ч. 1. 367 ч. 1, 382 ч. 3 КК України.

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 06.03.2018 його скарга на зазначену постанову слідчого про закриття кримінального провадження була задоволена, постанова слідчого прокуратури від 19.02.2018 була скасована у зв`язку з її незаконністю та не проведенням по кримінальному провадженню процесуальних дій, передбачених КПК України.

Слідчим прокуратури Харківської області Жеваго В.В. 20.03.2018 без проведення необхідних слідчих дій по кримінальному провадженню та усунення недоліків зазначених в ухвалі слідчого судді було винесено постанову про закриття зазначеного кримінального провадження, внесеного до ЕРДР за № 0001385 від 29.11.2017 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діях слідчого прокуратури Харківської області Корбань В.В. та прокурора прокуратури Харківської області Сороки М.К . складу кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 364 ч. 1, 365 ч. 1. 366 ч. 1. 367 ч. 1, 382 ч. 3 КК України.

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 07.06.2018 його скарга на зазначену постанову слідчого про закриття кримінального провадження була задоволена, постанова слідчого прокуратури від 19.02.2018 була скасована у зв`язку з її незаконністю та не проведенням по кримінальному провадженню процесуальних дій, передбачених КПК України.

Незаконним рішенням посадової особи прокуратури Харківської області, яка є органом державної влади, з приводу незаконного закриття зазначеного кримінального провадження, тривалого та неефективного проведення досудового розслідування, відсутності належного процесуального керівництва з боку відповідного прокурора, йому завдано душевних страждань від порушення його прав потерпілого, спричинені тим, що на протязі тривалого часу, був вимушений звертатися та відвідувати суди та прокуратуру, з метою захисту та поновлення своїх прав, як потерпілого. В результаті незаконних дій посадових осіб відповідача - прокуратури Харківської області, його стан здоров`я значно погіршився. Крім того, внаслідок вказаних неправомірних дій відповідача, був порушений його звичайний лад життя, що призвело до погіршання та позбавленню можливості в реалізації своїх звичок та бажань, принизило його честь, гідність та ділову репутацію, що в свою чергу вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

В результаті вказаних дій відповідача, він на протязі тривалого часу фізично та душевно страждає, тому вважає наявність достатніх підстав для встановлення такого факту, тому просить суд стягнути з відповідача - Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України на його користь у відшкодування моральної шкоди у розмірі 2300000 гривень, спричинену йому співвідповідачем прокуратурою Харківської області внаслідок протиправної бездіяльності.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 липня 2019 року частково задоволено позов ОСОБА_1

Стягнуто на користь ОСОБА_1 з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів у розмірі 5000 (п`ять тисяч ) гривень з єдиного казначейського рахунку у відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з Державної казначейської служби України та прокуратури Харківської області на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 352 гривни 40 копійок з кожного.

В іншій частині у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі прокуратура Харківської області просить зазначене рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування скарги зазначено, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права, та є необґрунтованим.

Вказано, що після скасування постанови про закриття кримінального провадження слідство відновлено та триває, проводяться слідчі дії.

Послалась на те, що постанови про закриття кримінального провадження були скасовані судом лише з формальних міркувань, їх описові частини не містять посилань на конкретні недоліки та прорахунки у проведенні досудового слідства.

Зауважила, що подальше виконання слідчих дій не може вплинути на результат досудового розслідування, спростувати висновки слідчого про відсутність у діях службових осіб ознак складу кримінального правопорушення, про які зазначив заявник.

Вказано, що в жодному разі дії органів прокуратури за результатами розгляду скарг на постанови про закриття кримінального провадження не визнавались судом незаконними.

Учасники справи не скористались правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції відповідно до норми ч. 3 ст. 360 ЦПК України.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , представника прокуратури Крупської К.М., за відсутності інших учасників судового засідання, належним чином повідомлених про розгляд справи, що не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності згідно положень ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Підстави для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін визначені у ст. 375 ЦПК України, за якою суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 11.09.2017 позивач ОСОБА_1 звернувся до відповідача - прокуратури Харківській області з заявою про вчинення кримінального правопорушення службовими особами прокуратури Харківської області слідчим Корбань В.В. та прокурором Сорока М.К., однак відповідач, в порушення вимог ст. 214 КПК України, не вніс його повідомлення в ЄРДР, у зв`язку з чим він вимушений був оскаржувати бездіяльність відповідача у судовому порядку (а. с. 8-9).

Прокуратурою Харківської області на підставі ухвали слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22.11.2017 були внесені відомості до ЄРДР № 0001385 від 29.11.2017 за заявою ОСОБА_1 від 11.09.2017 про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 364 ч. 1, 365 ч. 1. 366 ч. 1. 367 ч. 1, 382 ч. 3 КК України (а. с. 10, 11, 12).

Слідчим прокуратури Харківської області Жеваго В.В. 19.02.2018 без проведення необхідних слідчих дій по кримінальному провадженню було винесено постанову про закриття зазначеного кримінального провадження, внесеного до ЕРДР за № 0001385 від 29.11.2017, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях слідчого прокуратури Харківської області Корбань В.В. та прокурора прокуратури Харківської області Сороки М.К . складу кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 364 ч. 1, 365 ч. 1. 366 ч. 1. 367 ч. 1, 382 ч. 3 КК України. (а.с. 15-16 ).

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 06.03.2018 скарга ОСОБА_1 на зазначену постанову слідчого про закриття кримінального провадження, була задоволена, постанова слідчого прокуратури від 19.02.2018 була скасована у зв`язку з її незаконністю та не проведенням по кримінальному провадженню процесуальних дій, передбачених КПК України ( а.с. 13, 14).

Слідчим прокуратури Харківської області Жеваго В.В. 20.03.2018 без проведення необхідних слідчих дій по кримінальному провадженню та усунення недоліків зазначених в ухвалі слідчого судді було винесено постанову про закриття зазначеного кримінального провадження, внесеного до ЕРДР за № 0001385 від 29.11.2017, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях слідчого прокуратури Харківської області Корбань В.В. та прокурора прокуратури Харківської області Сороки М.К . складу кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 364 ч. 1, 365 ч. 1. 366 ч. 1. 367 ч. 1, 382 ч. 3 КК України ( а.с. 23-24).

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 07.06.2018 скарга ОСОБА_1 на зазначену постанову слідчого про закриття кримінального провадження була задоволена, постанова слідчого прокуратури від 19.02.2018 була скасована у зв`язку з її незаконністю та не проведенням по кримінальному провадженню процесуальних дій, передбачених КПК України ( а.с. 20, 21-22).

Зазначені обставини відповідачем не оспорювалися. При цьому представник відповідача у судовому засіданні не заперечував фактів неодноразового звернення позивача з відповідними заявами до прокуратури Харківської області з приводу вчинення у відношенні нього кримінальних правопорушень

Таким чином, зазначені обставини не підлягають доказуванню, як такі, що визнаються учасниками справи, відповідно до приписів ч. 1 ст. 82 ЦПК України.

У судовому засіданні встановлено факт порушення конституційних прав позивача, внаслідок бездіяльності посадових осіб прокуратури Харківської області, про що свідчать відповідні судові рішення.

Відповідно до наданих позивачем ОСОБА_1 на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди висновків спеціаліста від 09.07.2018, складеного психологом ОСОБА_5 , ситуація в якої опинився позивач ОСОБА_1 на протязі тривалого часу та внаслідок неправомірних дій прокуратури Харківської області є психотравмуючою для останнього та такою, що привела до заподіяння шкоди, а саме моральних та душевних страждань. Розмір моральної шкоди заподіяної позивачу ОСОБА_1 внаслідок неправомірний дій прокуратури Харківської області, за період часу з 11.09.2017 по 07.06.2018 в загальній сумі становить 2300000 гривень (а.с. 27-42).

Частково задовольнивши позовні вимоги, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що враховуючи характер і обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних), яких зазнав позивач ОСОБА_1 їх глибину, тривалість, характер немайнових витрат, тяжкість вимушених змін у його житті, - обґрунтованим, розумним і справедливим розміром відшкодування позивачу ОСОБА_1 спричиненої йому, неправомірними діями прокуратури Харківської області, моральної шкоди є сума в 5000 гривень.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органу місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ст.ст. 1173, 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно ст. 280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У п. 3 Постанові Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - Постанова) судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктом 5 вказаної Постанови роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Переглядаючи законність невнесення заяви про скоєння заяву про вчинення кримінального правопорушення, а згодом - постанов слідчого прокуратури про закриття кримінального провадження, - суди кожного разу встановлювали обставини на підставі яких доходили висновку, що органами досудового слідства була допущена бездіяльність: не зібрані усі можливі докази повного та всебічного дослідження зібраних доказів з проведенням їх аналізу в процесуальному рішенні не відбулось, а висновок про закриття провадження був зроблений передчасно, що на думку колегії суддів свідчить про тривале невиконання визначеного у вказаній нормі ст. 2 КПК України завдання кримінального провадження.

Колегія суддів за безпідставністю відхиляє посилання представника прокуратури на те, що позивачем не конкретизовано, у чому саме полягало порушення його прав, оскільки ОСОБА_1 зазначено, що шкода була завдана неправомірними закриттями провадження.

Постанови про закриття кримінального провадження були визнані безпідставними, а скарги, подані на них, відповідали завданню кримінального судочинства, визначеного у ч. 1 ст. 2 КПК України.

У статті 219 КПК України, в редакції на день внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, строки досудового розслідування визначались наступним чином:

1. Досудове розслідування повинно бути закінчено:

1) протягом одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку;

2) протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

2. Строк досудового розслідування може бути продовжений у порядку, передбаченому параграфом 4 глави 24 цього Кодексу. При цьому загальний строк досудового розслідування не може перевищувати:

1) двох місяців із дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку;

2) шести місяців із дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину невеликої або середньої тяжкості;

3) дванадцяти місяців із дня повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину.

3. Строк із дня винесення постанови про зупинення кримінального провадження до дня її скасування слідчим суддею або винесення постанови про відновлення кримінального провадження, а також строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому статтею 290 цього Кодексу, не включається у строки, передбачені цією статтею.

У заяві про порушення кримінальної справи та згідно з витягу з ЄРДР 0001385 прямо зазначено посадову особу, яку потерпілий звинувачує у порушенні його прав під час проведення слідчих дій по кримінальному провадженню № 0000291, а також - зміст таких дій (а. с. 8-9, 12).

Тому встановлена по цій справі тривалість досудового розслідування, більше дев`яти місяців, яка пов`язана з неодноразовою бездіяльністю службових осіб відповідача, що спричинило до правової невизначеності в питанні підтвердження чи спростування звинувачення посадових осіб, яке стосуються прав потерпілого ОСОБА_1 , зокрема на відшкодування шкоди, - не можна вважати розумним строком в розумінні ст. 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод 1950, яка передбачає позитивний обов`язок держави організувати діяльність досудових органів таким чином, щоби право кожного на справедливий суд впродовж розумного строку не було ілюзорним.

Тобто, відповідачем не було спростовано презумпцію неправомірності тривалості досудового розслідування.

Оскільки здійснення усіх необхідних заходів для повного та об`єктивного розслідування кримінальної справи та виконання вимог кримінально-процесуального законодавства належить до посадових обов`язків слідчого, зазначене вище свідчить про наявність підстав, передбачених частиною першою статті 1174 ЦК України, а саме прийняття незаконних рішень та бездіяльність посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень.

За правилами зазначеної статті шкода, яка при цьому була завдана фізичній або юридичній особі, відшкодовується державою незалежно від вини посадової чи службової особи.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами(статті 1173, 1174 ЦК України).

Саме до таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 15.05.2019, прийнятої за наслідками розгляду справи № 638/876/17-ц, яка є аналогічною за обставинами справі, що наразі переглядається апеляційним судом.

Такі висновки підлягають врахуванню з огляду на положення ч. 4 ст. 263 ЦПК України, за яким при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

З урахуванням загальних засад цивільного законодавства (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України), справедливості та розумності, відповідно до норми ст. 23 ЦК України, суд вірно визначив суму, що є достатньою для компенсації моральної шкоди позивачеві.

З огляду на те, що при ухваленні рішення районним судом було додержано норми матеріального і процесуального права, доводи скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України залишає скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Підстав для перерахунку судових витрат, передбачених ст. 141 ЦПК України, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу прокуратури Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 липня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня проголошення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення виготовлений 21.10.2019.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії П.В. Кісь.

О.М. Хорошевський.