Справа № 483/812/19 Суддя першої інстанції Шевиріна Т.Д.
Провадження № 22-ц/812/1737/19 Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 жовтня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Прокопчук Л.М., Самчишиної Н.В.,

із секретарем Цуркан І.І.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 серпня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Шевиріної Т.Д., в залі судового засідання в м. Очаків, о 10 год. 47 хв., повний текст якого складений 22 серпня 2019 року, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

23 травня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

Доводи позовної заяви обґрунтовувала тим, що у період з 25 січня 2003 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, якій було розірвано 24 вересня 2018 року за рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області. Під час спільного проживання з відповідачем у період з 12 липня 2003 року по січень 2018 року вони придбали декілька автомобілів (мікроавтобусів) для надання послуг з пасажирських перевезень, саме:

- MERCEDES-BENZ 311CDI 2151, 2002 року, № двигуна НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 ;

- MERCEDES-BENZ SPRINTER 313CDI 2148, 2005 року, № двигуна НОМЕР_4 , № кузова НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_6 ;

- MERCEDES-BENZ 814, 4250, 2000 року, № двигуна НОМЕР_7 , № шасі WDB6703532N085961, реєстраційний номер НОМЕР_8 ;

- БОГДАН А-091 4590, 2003 року, № двигуна НОМЕР_9 , № кузова НОМЕР_10 , реєстраційний номер НОМЕР_11 .

Вказані автомобілі знаходилися у їх з відповідачем спільній сумісній власності та були зареєстровані органом реєстрації транспортних засобів за ОСОБА_3 .

Оскільки після розлучення вирішити питання поділу цього спільного майна в досудовому порядку не вдалося, вона звернулася до суду з даним позовом, в якому просила поділити вказане майно, виділивши їй у власність транспортні засоби 2003 та 2005 років випуску.

Між тим в подальшому, з відзиву ОСОБА_3 на позов, їй стало відомо що вказані транспортні засоби без її відома відповідач на підставі договорів купівлі-продажу передав своїй матері ОСОБА_5 .

У зв`язку з чим ОСОБА_1 уточнила позовні вимоги, де просила суд стягнути з ОСОБА_3 на її користь грошову компенсацію у розмірі Ѕ частки вартості придбаних ними у шлюбі транспортних засобів, а саме 424 585 грн.

Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 серпня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільно набутого майна подружжя задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 компенсацію Ѕ частки ринкової вартості транспортних засобів: MERCEDES-BENZ SPRINTER 313CDI 2148, 2005 року, № двигуна НОМЕР_4 , № кузова НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_6 ; БОГДАН А-091 4590, 2003 року, № двигуна НОМЕР_9 , № кузова НОМЕР_10 , , реєстраційний номер НОМЕР_11 ., MERCEDES-BENZ 311CDI 2151, 2002 року, № двигуна НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 ; MERCEDES-BENZ 814 4250, 2000 року, № двигуна НОМЕР_7 , № шасі НОМЕР_12 , реєстраційний номер НОМЕР_8 , в розмірі 424 585 грн.

Задовольняючи позовні вимоги районний суд виходив із того, що, як було встановлено судом і не заперечувалось сторонами під час розгляду справи, сторони у період з 2003 по 2018 роки перебували у зареєстрованому шлюбі та за період спільного проживання придбали у власність чотири автомобілі (мікроавтобуса) для здійснення послуг з пасажирських перевезень, саме: транспортні засоби: MERCEDES-BENZ SPRINTER 313CDI 2148, 2005 року, № двигуна НОМЕР_4 , № кузова НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_6 ; БОГДАН А-091 4590, 2003 року, № двигуна НОМЕР_9 , № кузова НОМЕР_10 , реєстраційний номер НОМЕР_11 ; MERCEDES-BENZ 311CDI 2151, 2002 року, № двигуна НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 ; MERCEDES-BENZ 814 4250, 2000 року, № двигуна НОМЕР_7 , № шасі WDB6703532N085961, реєстраційний номер НОМЕР_8 .

Оскільки сторони не заперечували того факту, що за час спільного проживання вони обидва працювали, дбали про родину та придбали транспортні засоби в інтересах сім`ї, а також жодна зі сторін не наводила доводів та не надала доказів на підтвердження обставин, що можуть вплинути на зміну часток у праві спільної сумісної власності подружжя, суд дійшов висновку, що частки сторін у спільно набутому майні є рівними.

Вирішуючи спір щодо вартості спірних автомобілів, районний суд надав правову оцінку наданим сторонами доказам та встановив, що позивачка вжила всіх можливих в її ситуації заходів для доведення дійсної вартості транспортних засобів, тоді як відповідач, маючи реальний доступ до автомобілів (так як відчужив їх своїй матері), не надав жодного доказу, який би спростував заявлену позивачкою ринкову вартість.

Крім того, зазначена відповідачем вартість чотирьох автомобілів на рівні 40 000 грн. є поза розумним сумнівом договірною, а не дійсною ринковою вартістю транспортних засобів.

З урахуванням викладеного, а також того факту, що позивачка свій процесуальний обов`язок доказування виконала надала суду докази, що підтверджують орієнтовну ринкову вартість транспортних засобів (витяги з веб-сайту з продажу автомобілів), а також середньостатистичну ринкову вартість автомобілів конкретної марки, моделі та характеристик (звіти про оцінку), а відповідач жодного доказу на підтвердження іншого не надав, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення в повному обсязі.

Не погодившись із рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 серпня 2019 року, ОСОБА_3 оскаржив його в повному обсязі шляхом подання апеляційної скарги, де посилаючись на його незаконність, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просив суд скасувати оскаржене рішення місцевого суду та ухвалити по справі нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 та стягнути з останньої на його користь судові витрати, що складаються із суми судового збору сплаченого ним за подачу апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що, за думкою скаржника та зроблених ним висновків щодо резолютивної частини повного тексту оскарженого судового рішення, суд стягнув з нього 424 585 грн., які за ствердженням суду є Ѕ часткою ринкової вартості лише двох транспортних засобів, а саме MERCEDES-BENZ SPRINTER 313CDI 2148, 2005 року, № двигуна НОМЕР_4 , № кузова НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_6 та БОГДАН А-091 4590, 2003 року, № двигуна НОМЕР_9 , № кузова НОМЕР_10 , реєстраційний номер НОМЕР_11 .

Крім цього, як зрозуміли відповідач та його представник, суд визнав за відповідачем право власності на транспортні засоби: MERCEDES-BENZ 311CDI 2151, 2002 року, № двигуна НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 та MERCEDES-BENZ 814 4250, 2000 року, № двигуна НОМЕР_7 , № шасі НОМЕР_12 , реєстраційний номер НОМЕР_8 , хоча така позовна вимога, станом на момент ухвалення рішення ніким із сторін не висувалася. Отже ухвалюючи таке рішення суд фактично вийшов за межі позовних вимог ОСОБА_1 .

При цьому, визнавши за відповідачем право власності на зазначені вище два транспортні засоби продані ним раніше, суд фактично вирішив питання про права і обов`язки особи, яку не було залучено до участі у справі в якості відповідача, а саме покупця цих автомобілів ОСОБА_5 .

Крім того, скаржник наголошував на тому, що він не погоджувався з розміром вартості транспортних засобів, встановленої судом взагалі, а також зокрема, виходячи зі звітів про оцінку колісного транспортного засобу станом на 10 липня 2019 року, яка загалом становить 849 170 грн.

Так, для визначення розміру грошової компенсації Ѕ частки спільного сумісного майна необхідно було встановити не вартість цього майна на момент розгляду справи, а вартість майна на момент його відчуження відповідачем, тобто станом на 12 березня 2018 року та на 17 березня 2018 року відповідно.

Крім того, для визначення грошової компенсації частки майна подружжя при його поділі, має визначатися не «орієнтована ринкова вартість майна», а ринкова, тобто дійсна його вартість.

Також вказані звіти не можуть бути враховані як допустимі докази, оскільки вони одержані з порушенням порядку, встановленого Законом, а саме ст. 78 ЦПК України, оскільки таку оцінку проведено з порушенням навіть тих нормативних актів, на які він посилається у вказаних звітах, в тому числі й Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів.

З огляду на наведене вище, суд не мав права визнавати відомості про вартість транспортних засобів, зазначену у наданих позивачкою Звітах, допустимими доказами, оскільки їх вартість це припущення особи, яка визначала цю вартість.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу доводів скарги не визнала, просила залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши надані докази та перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 січня 2003 року по 25 жовтня 2018 року (день набрання законної сили судового рішення про розлучення).

За період спільного проживання набули у власність транспортні засоби: MERCEDES-BENZ SPRINTER 313CDI 2148, 2005 року, № двигуна НОМЕР_4 , № кузова НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_6 ; БОГДАН А-091 4590, 2003 року, № двигуна НОМЕР_9 , № кузова НОМЕР_10 , реєстраційний номер НОМЕР_11 ; MERCEDES-BENZ 311CDI 2151, 2002 року, № двигуна НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 ; MERCEDES-BENZ 814 4250, 2000 року, № двигуна НОМЕР_7 , № шасі НОМЕР_12 , реєстраційний номер НОМЕР_8 .

Згідно з висновками звітів експертної оцінки колісних транспортних заходів № 13062, № 13063, № 13064 та № 13065 від 10 липня 2019 року, складених судовим експертом автотоварознавцем ОСОБА_6 В ОСОБА_7 за наданими реєстраційними документами експертом визначено, що середньостатистична ринкова вартість транспортного засобу MERCEDES-BENZ SPRINTER 311 CDI, 2002 року випуску, становить 248 030 грн., транспортного засобу Богдан А-091, 2003 року випуску 147 530 грн., транспортного засобу MERCEDES-BENZ SPRINTER 313 CDI, 2005 року випуску 318 440 грн., транспортного засобу MERCEDES-BENZ 814 135 170 грн.

Отже, загальна вартість чотирьох транспортних засобів, становить 849 170 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 грудня

2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина 4 ст. 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортних засобів датою реєстрації спірних автомобілів є 27 березня 2007 року, 03 квітня 2008 року, 04 червня 2009 року та 29 вересня 2012 року.

Таким чином, суд встановив, що спірні автомобілі набуто відповідачем за час шлюбу з позивачем. Колегія суддів вважає, що відсутність судового рішення про визнання спірних автомобілів особистою приватною власністю ОСОБА_3 підтверджує, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав вважати, що таке майно належить виключно відповідачу, оскільки докази на спростування презумпції спільності майна, набутого подружжям у шлюбі, відсутні.

Більш того ці обставини не заперечувалися й відповідачем.

За інформацією Управління Укртрансбезпеки у Миколаївській області спірні транспортні засоби протягом 2015-1017 років були передані у користування Виробничому кооперативу Очаківській транспортний кооператив «Фаєтон» та Товариству з обмеженою відповідальністю «Альянс-Сервіс».

Відповідно до даних реєстраційних посвідчень на зазначені транспортні засоби встановлено, що 12 та 17 березня 2018 року всі автомобілі були перереєстровані на іншу особу матір відповідача ОСОБА_5 .

За вимогами ч.ч.1, 2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Згідно з ч. 3 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

У разі використання одним із подружжя спільних коштів усупереч ст. 65 СК України іншій із подружжя має право на компенсацію вартості його частки (п. 28 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року).

Статтею 68 СК України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України (п. 30 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року).

У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Суд першої інстанції, не встановив наявності іншої згоди ОСОБА_1 , вчиненої не у письмовій формі, на відчуження спірних автомобілів, а тому виходячи з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що за відсутності згоди позивача на відчуження спірних автомобілів вона має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна.

Отже суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів правильно встановив, що внаслідок відсутності згоди позивача на відчуження спірних автомобілів, право власності позивача на спільне майно подружжя було порушено, а тому задовольнив позов, захистивши права позивача компенсувавши Ѕ частку вартості відчуженого не в інтересах сім`ї спільного майна подружжя.

Посилання в апеляцій скарзі на недоведеність вартості спірних транспортних засобів у зв`язку з тим, що на підтвердження такої вартості позивачем надано звіти товарознавчого дослідження, які не відповідають Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фондом державного майна України від 24 серпня 2009 року (далі Методика), колегія суддів не приймає до уваги з огляду на таке.

Однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Обґрунтовуючи вартість транспортних засобів позивач посилався на звіти експерта товарознавця ОСОБА_6 В ОСОБА_7 від 10 липня 2019 року, згідно з якими вартість автомобілів досліджувалась відповідно до наданих реєстраційних документів.

З поданих звітів вбачається, що оцінка здійснювалася експертом оцінювачем відповідно до підходів, методів та принципів, які визначені в наведених експертом нормативних документах, зокрема Методики.

Більш того, відповідач, заперечуючи проти наданих товарознавчих досліджень, не скористався своїм правом щодо надання інших доказів на спростування визначеного розміру вартості автомобілів та підтвердження іншої їх вартості, а також правом ініціювання перед судом призначення відповідної експертизи для з`ясування таких обставин.

Отже, суд першої інстанції при визначенні вартості рухомого майна обґрунтовано виходив з висновків товарознавчого дослідження, наданих позивачем.

Помилковим є твердження скаржника, що вартість вказаного рухомого майна треба було встановлювати не на момент розгляду справи, а на момент його відчуження відповідачем, тобто станом на 12 березня 2018 року та на 17 березня 2018 року, оскільки за загальним правилом цивільного законодавства оцінка майна, що підлягає поділу між подружжям проводиться на час звернення особи з відповідним позовом до суду за захистом своїх прав.

При розгляді справи в апеляційній інстанції представник відповідача заявив клопотання про долучення до матеріалів справи копії договорів купівлі-продажу та відповідних договорів комісії до цих договорів спірних транспортних засобів, які представник не взмозі був додати до суду першої інстанції у зв`язку з відмовою їх видачі на його адвокатський запит. Це клопотання було підтримано відповідачем та не заперечувалося іншою стороною у справі. За такого колегія суддів ухвалила задовольнити таке клопотання, визнавши причини не надання цих доказів до районного суду поважними.

Як вбачається з копій вказаних договорів транспортні засоби були відчужені MERCEDES-BENZ SPRINTER 313CDI 2148, 2005 року, № двигуна НОМЕР_4 , № кузова НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_6 за договором купівлі-продажу № 2/964 від 12 березня 2018 року, укладеного між комісіонером (продавцем) ТОВ «АВТОСКАЙ» та комітентом (покупцем) ОСОБА_5 ; за аналогічними договорами купівлі продажу, укладеними між тими ж сторонами було відчужено транспортний засіб БОГДАН А-091 4590, 2003 року, № двигуна НОМЕР_13 HG1970345, № кузова НОМЕР_10 , реєстраційний номер НОМЕР_11 17 березня 2018 року договір № 2/991; MERCEDES-BENZ 311CDI 2151, 2002 року, № двигуна НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 17 березня 2018 року договір № 2/990; MERCEDES-BENZ 814 4250, 2000 року, № двигуна НОМЕР_7 , № шасі WDB6703532N085961, реєстраційний номер НОМЕР_8 12 березня 2018 року договір № 2/965.

Ціна договору, тобто вартість транспортного засобу, в усіх наданих договорах зазначається 10 000 грн. та саме з цієї вартості транспортних засобів відповідач та його представник вважали за необхідне компенсувати частку позивача у реалізованому спільному майні подружжя.

Між тим колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні спору правильно не прийняв зазначену у договорах вартість транспортних засобів, оскільки така ціна є договірною, а не дійсною ринковою вартістю транспортних засобів.

З наданих апеляційному суду договорів комісії, а саме зі змісту п. 4 цих договорів, вбачається, що продаж майна вчинено за ціною узгодженою сторонами у розмірі 10 000 грн.

Отже, договірна ціна зазначена сторонами у договорах не відображає ринкової ціни транспортних засобів. Інших доказів за правилами ст.ст. 76-81 ЦПК України відповідачем не надано.

Твердження відповідача в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог та визнав право власності на два транспортні засоби за відповідачем є безпідставними, оскільки за змістом повного тексту рішення та оголошеної вступної та резолютивної частини вбачається, що фраза в резолютивній частині повного тексту рішення «визнання за відповідачем права власності на транспортні засоби» є технічною опискою при виготовленні судом першої інстанції повного тексту рішення та не є правовою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції.

Таким чином, апеляційний суд дійшов переконання, що суд першої інстанції розглянув спір з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 269, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 серпня 2019 року без змін, виключивши з резолютивної частини повного тексту зазначеного рішення фразу «визнання за відповідачем права власності на транспортні засоби:»

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту в порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Л.М. Прокопчук

Н.В. Самчишина

Повний текст постанови складено 17 жовтня 2019 року.