Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.02.2019 Справа №607/20312/18

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі: головуючого Грицак Р.М.

за участю секретаря Чех Ю.Ю.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

05 жовтня 2018 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі у розмірі 2500 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня предявлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що з 19 липня 2007 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 січня 2018 року. Від даного шлюбу у них є неповнолітній син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Їх син ОСОБА_5 має постійні проблеми із зором, у зв'язку із чим він двічі знаходився на лікуванні в офтальмологічному відділені в Українському медичному центрі дитячої офтальмології та мікрохірургії ока у період з 04.04.2018 по 06.04.2018 та з 04.06.2018 по 05.06.2018 де йому двічі проводили операційне втручання на лівому оці, що підтверджується Випискою N2442 за період з 04.04.2018 по 06.04.2018 та Випискою №442 за період з 04.06.2018 по 05.06.2018. Згідно медичного висновку №117 про дитину- інваліда від 29.05.2018 року та Посвідчення серія ААГ №070661 від 18.06.2018 року син ОСОБА_5 є дитиною з інвалідністю. У зв'язку із інвалідністю сину ОСОБА_5 призначено державну соціальну допомогу у розмірі 1946,00 гривень. Інші джерела надходження коштів на утримання сина відсутні. Окрім обстеження та лікування сина нею додатково щомісяця несуться витрати за проживання у ІНФОРМАЦІЯ_2. Забезпечити належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку самостійно не в змозі. Вказує, що відповідач ухиляється від покладеного на нього обовязку по утриманні сина ОСОБА_5, матеріально не допомагає та не приймає участі у вихованні сина, тому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн. кожного місяця. Крім того просить стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати на правову допомогу 4169,76 грн.

Ухвалою судді від 30 жовтня 2018 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Відповідач ОСОБА_2 30 листопада 2018 року подав відзив на позовну заяву в якому позовні вимоги визнав частково та не заперечив проти стягнення з нього аліментів на утриманні сина ОСОБА_5 в розмірі 1200,00 грн. на місяць, однак вважає, що викладені у позові обставини про те, що він не виконує своїх батьківських обов'язків є невірним та не відповідають дійсності, оскільки він добровільно надав кошти на операції для, а саме ним позивачці були передані кошти 03 квітня 2018 року в сумі 20 000 грн. та 03 червня 2018 року в сумі 20 000 грн. Окрім цього, після операції, він особисто купував сину дороговартісні каплі для очей, що були виписані лікарем на приблизну суму 2000 грн. Також він надавав кошти, які необхідні були на навчання сина у квітні-травні місяці 2018 року в розмірі 1500 грн., та 15.08.2018 року в сумі 4000 грн. на одяг та канцелярські приналежності до школи. Окрім цього, до червня місяця він із сином спільно проводили час, він оплачув його розваги, подарунки, харчування, мобільний звязок тощо. Тому вважає, доводи позивачки про те, що ним не надавалась фінансова допомога є хибними і неправдивими, оскільки фактично ним надано кошти на весь курс лікування сина, повністю забезпечено дитину у школу та дано додатково кошти, які були йому необхідні.

В судовому засідання позивач ОСОБА_3 та її представник адвокат ОСОБА_1 позовні вимоги підтримали з підстав наведених у позові та просять задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнав частково в частині стягнення аліментів у розмірі 1200 гривень щомісячно. Вимоги щодо стягнення аліментів у більшому розмірі вважає необґрунтованими, Крім того просив відмовити в задоволенні вимог про стягнення витрат на правову допомогу, оскільки вважає, що у представника позивачки ОСОБА_6 відсутні законом визначені повноваження на представництво інтересів ОСОБА_7, та як договір про надання правової допомоги адвокатським об'єднанням, та додатки до нього, як похідний є нікчемним (недійсним), оскільки не містить підпису голови керівника адвокатського об'єднання ОСОБА_8 Також вважає, що квитанція про оплату коштів на рахунок адвокатського об'єднання є неналежним доказом оплати послуг у вказаній справі, оскільки у квитанції відсутні дані якій саме справі вносилась така оплата, крім цього у квитанції відсутній підпис касира про отримання грошових коштів. Крім того зазначає, що проведений у акті розрахунок виконаних робіт, здійснений адвокатом неякісно арифметично оформлений невірно, в порушення умов договору вказаних у додатку до договору № 1, а розмір правової допомоги є не співмірним позовним вимогам.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав:

З 17 липня 2007 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 січня 2018 року.

Як вбачається з свідоцтва про народження серії 1-ИД № 065017 виданого Відділом РАЦС Тернопільського міського управління юстиції, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується сторонами, неповнолітня дитина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 проживає разом з матірю ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1.

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 знаходився на лікуванні в офтальмологічному відділені в Українському медичному центрі дитячої офтальмології та мікрохірургії ока у період з 04.04.2018 по 06.04.2018 та з 04.06.2018 по 05.06.2018 де йому двічі проводили операційне втручання на лівому оці, що підтверджується Випискою №2442 за період з 04.04.2018 по 06.04.2018 та Випискою №442 за період з 04.06.2018 по 05.06.2018.

Згідно медичного висновку №117 про дитину-інваліда від 29.05.2018 року та Посвідчення серія ААГ №070661 від 18.06.2018 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 є дитиною з інвалідністю.

У зв'язку із інвалідністю ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 призначено державну соціальну допомогу у розмірі 1946,00 гривень, опікуном дитини-інваліда є ОСОБА_3.

Згідно із вимогами ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Твердження відповідача про те, що він надає матеріальну допомогу своєму синові ОСОБА_5, суд вважає недоведеними, оскільки жодного доказу понесення ним будь-яких витрат на потреби дитини ним не представлено.

Позивач у судовому засіданні визнала, що відповідач надав їй 20000 грн. на лікування сина та заперечила отримання від відповідача коштів в сумі 40000 грн.

Суд критично оцінює як доказ надання відповідачем матеріальної допомоги на лікування сина ОСОБА_5 в розмірі 40000 грн, подані відповідачем письмові розписки про отримання коштів у позику на лікування сина, оскільки останні не доводять факт передачі коштів у вказаній сумі позивачу.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної ОСОБА_8 України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з вимогами ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3.1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3.2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з вимогами ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2019 рік» прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років на одну особу в розрахунку на місяць становить з 01 січня 2019 пo 30 червня - 2027 грн., з 01 липня пo 30 листопада 2118 грн., з 01 грудня - 2218 грн.

При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя дитини ОСОБА_4, майновий стан відповідача, а саме, що він не перебуває на обліку як безробітний в Тернопільському МРЦЗ, за станом здоров'я - є працездатним, а також рівність обов'язку батьків щодо утримання неповнолітньої дитини.

Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги часткове визнання позову відповідачем, суд приходить до переконання, що аліменти на утримання неповнолітньої дитини слід визначити в розмірі 1500 грн. щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Суд вважає, що визначений розмір аліментів у твердій грошовій сумі щомісячно на дитину є достатнім, та не буде порушувати майнові права дитини.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Позивач просила стягнути з відповідача понесені нею судові витрати на правничу допомогу в сумі 4169,76 грн. В обґрунтування заявлених вимог до позову долучено Договір № 18/09-ц про надання правової допомоги від 18 вересня 2018 року, Акт виконаних робіт за вказаним договором від 10 жовтня 2018 року, квитанцію про оплату послуг згідно Акту від 10 жовтня 2018 року на суму 4170 грн., опис виконаних робіт по договору про надання правової допомоги від 18 вересня 2018 року.

Твердження відповідача про те, що договір про надання правової допомоги адвокатським об'єднанням є нікчемним (недійсним), оскільки не містить підпису голови керівника адвокатського об'єднання ОСОБА_8 суд вважає спростованими, оскільки в судовому засіданні адвокатом ОСОБА_1 представлено примірник договору з клієнтом ОСОБА_3, що містить підписи обох сторін даного правочину.

Відповідно до ч. 2, 3 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Разом з тим, згідно ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2)часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. (ч.5 цієї статті ЦПК). Враховуючи наведені норми та заперечення відповідача проти розміру відшкодування судових витрат, суд дійшов висновку про зменшення суми відшкодування витрат на допомогу адвоката з огляду на обсяг матеріалів справи, який є не значним, те що справа не відноситься до справ значної складності. Факт виготовлення адвокатом процесуальних документів в процесі розгляду справи, які потребують відповідних затрат часу, позивачем також доведено не було. Отже, зважаючи на кількість засідань в яких брав адвокат участь у справі, суд вважає, що заявлений позивачем до відшкодування розмір судових витрат на професійну правничу допомогу в суді є неспівмірним ні за обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ні за складністю і об'ємом справи, тому підлягає зменшенню до 1000 грн. на витрати на правову допомогу.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат по справі, суд враховує те, що позивач звільнена від сплати судового збору, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а відтак відповідно до ст. 141 ЦПК України його слід стягнути з відповідача в дохід держави в розмірі 704 гривні 80 копійок.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 81, 133, 137, 141, 263, 265, 268, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, ст. ст. 180-184 Сімейного кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позов задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1500 грн. щомісячно, однак не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.10.2018 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу в сумі 1000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 704,80 грн. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене протягом 30 днів з дня його проголошення в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення має право на поновлення строку на апеляційне скарження в порядку вимог ч. 2 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення суду складено 14 березня 2019 року.

Головуючий суддяОСОБА_9