ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 березня 2019 року м. Херсон

справа № 662/1341/18

провадження №22-ц/819/313/19

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Склярської І.В.,

суддів: Пузанової Л.В.,

Чорної Т.Г.,

секретар Павловська Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області на рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області у складі судді Тимченко О.В. від 31 жовтня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Новотроїцької селищної ради, Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області та Новотроїцької районної державної адміністрації Херсонської області про включення до списку осіб, що мають право на отримання земельної частки (паю) та визнання права власності на земельну частку (пай),

встановив:

У червні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом в якому просила внести до списку осіб, що додається до державного акту на право колективної власності на землю КСП «Прогрес» члена КСП «Прогрес» - ОСОБА_2 та визнати за нею право на земельну частку (пай) в межах та нормах для членів колишнього КСП «Прогрес» Новотроїцького району Херсонської області із земель резерву, створеного Новотроїцькою селищною радою Новотроїцького району Херсонської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

У червні 2018 року надала уточнення до позовної заяви в якому просила поновити їй строк на звернення до суду за захистом свого порушеного права, пропущеного з поважної причини; внести до списку осіб, що додається до державного акту на право колективної власності на землю КСП «Прогрес» члена КСП «Прогрес» - ОСОБА_2 та визнати за нею право на земельну частку (пай) в межах та нормах для членів колишнього КСП «Прогрес» Новотроїцького району Херсонської області у землях Новотроїцької селищної ради Новотроїцького району Херсонської області.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що відповідно до протоколу №6 від 25 травня 1991 року вона була прийнята в члени колгоспу «Прогрес» Новотроїцького району Херсонської області та відповідно до цього ж протоколу направлена на навчання до Херсонського СГІ ім. Цюрупи (економічний факультет бух облік).

Архівні довідки свідчать проте, що відомостей про її звільнення з КСП «Прогрес» не виявлено. Державний акт на право колективної власності на землю отримано 10.12.1993 року.

Вважає, що відповідно до умов Указу Президента України від 08.08.1995 року №720/95«Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має право на земельний пай як член КСП «Прогрес», оскільки на час видачі державного акту на право колективної власності на землю була членом КСП, проте в списки її не внесли, що не позбавляє її права на земельну частку.

Оскільки на час паювання навчалася на стаціонарному відділенні у сільськогосподарському вузі у м. Херсоні, виробничу практику не проходила, юридично не обізнана, а тому випадково у 2018 році дізналася про порушення своїх прав.

Рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області позовні вимоги задоволено частково. Поновлено ОСОБА_2 строк позовної давності за захистом порушеного права.

Визнано за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 право на земельну частку/пай/ в межах та нормах для членів колишнього КСП «Прогрес» Новотроїцького району Херсонської області у землях Новотроїцької селищної ради Новотроїцького району Херсонської області. В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволення позовних вимог в повному обсязі, мотивуючи тим, що судом першої інстанції дана неправильна оцінка обставинам справи.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 її доводи не визнала, рішення суду просить залишити без змін, посилаючись на те, що в період з 1991 року по 1996 рік, який охоплює час отримання Державного акту на право колективної власності на землю КСП «Прогрес» 10.12.1993 року вона навчалася за направленням колгоспу, стипендію отримувала через касу КСП «Прогрес», підтвердження чому не може бути надано внаслідок закінчення строків зберігання касових документів, відсутні підтвердження, що її було звільнено з КСП «Прогрес», невнесення її в список не позбавляє її права на отримання земельної частки (паю) та строк позовної давності пропущено з поважних причин, оскільки про своє порушене право вона дізналася лише у 2018 році.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги про визнання за позивачкою права власності на земельну частку ( пай), суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 довела своє право на отримання права власності на земельну частку ( пай). Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про внесення позивача у списки на розпаювання, суд першої інстанції виходив із того, що КСП до якого мають бути заявлені такі вимоги ліквідовано, правонаступників не має.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції виходячи з такого.

З матеріалів справи вбачається, що:

ОСОБА_2 25.05.1991 року прийнята в члени колгоспу «Прогрес» та направлена на навчання до Херсонського сільськогосподарського інституту ім. Цюрупи (економічний факультет бух облік) / а.с.6/;

Між колгоспом та інститутом у 1991 році укладений договір на цільову підготовку спеціаліста, ОСОБА_2, за рахунок коштів колгоспу / а.с.94-96/;

ОСОБА_2 27 червня 1996 року отримала диплом спеціаліста / а.с.93/ ;

Рішенням зборів уповноважених членів колгоспу, колгосп «Прогрес» був реорганізований в КСП «Прогрес» - протокол №1 від 27.01.1992 року/ а.с.13/;

Державний акт на право колективної власності на землю КСП «Прогрес» затверджений рішенням Новотроїцької селищної ради за №162 від 19.11.1993 року та отриманий 10.12.1993 року. ОСОБА_2 в списках не значиться / а.с.19/;

Прізвище ОСОБА_2 змінено на ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про одруження від 12.10.2002 року/ а.с.7/;

Довідка архівного відділу від 19.04.2018 року свідчать, що в документах архівного фонду КСП «Прогрес» за період 1991-2000 роки прізвище ОСОБА_2 щодо звільнення з членів КСП не виявлено/ а.с.34/.

Відповідно до положень частин дев'ятої, десятої статті 5 ЗК України 1990 року, кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.

За частинами шостою, сьомою статті 6 ЗК України 1990 року, при обчисленні розміру середньої земельної частки, що обчислюється сільською, селищною, міською Радою народних депутатів враховуються сільськогосподарські угіддя (у тому числі рілля), якими користуються підприємства, установи, організації та громадяни у межах території даної Ради, крім тих підприємств, установ і організацій, землі яких не підлягають приватизації.

Загальний розмір обчисленої площі поділяється на кількість осіб, які працюють у сільському господарстві, пенсіонерів, які раніше працювали у сільському господарстві і проживають у сільській місцевості, а також осіб, зайнятих у соціальній сфері на селі.

Частина друга статті 23 ЗК України 1990 року визначала, що державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян.

Згідно зі ч.1 ст.1, ст.5 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» членство в колективному сільськогосподарському підприємстві, яке є добровільним об'єднанням громадян у самостійне підприємство, ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу зі складу його членів. Таким чином, членство у вказаному підприємстві не виникає автоматично, воно може виникнути після проявлення волевиявлення особи стати членом такого підприємства та оформлення в установленому статутом порядку свого статусу.

Як вбачається зі Статуту КСП «Прогрес» Новотроїцького району Херсонської області, прийнятому на зборах уповноважених колгоспників ( протокол №3 від 10.101.1992 року), зареєстрованого Новотроїцькою районною державною адміністрацією 24.12.1992 року №456, КСП є добровільним об'єднанням громадян, у своїй діяльності керується Земельним кодексом, Законом України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» та іншими нормативними актами.

Відповідно до пункту 3.1 розділу 3 статуту КСП «Прогрес» прийняття в члени підприємства проводиться правлінням підприємства в присутності особи, яка подала заяву, з наступним затвердженням на загальних зборах підприємства (зборах уповноважених). Заява про вступ у члени підприємства має бути розглянута на протязі місяця.

Відповідно до п.3.9. Статуту, членство на підприємстві зберігається за громадянами, які тимчасово вибули із підприємства в тому числі по причині навчання з відривом від виробництва за направленням підприємства, що кореспондується з п. 9.3. Статут щодо права підприємства направляти членів підприємства на навчання в тому числі у вищі навчальні заклади.

Отже, зазначене свідчить, що ОСОБА_2 для отримання членства в КСП мала подати заяву, проте надані нею документи не свідчать, що вона набула членство в КСП, внаслідок чого мала право на земельний пай.

За роз'ясненнями, викладеними Верховним судом України в листі «Практика розгляду судами земельних спорів» від 01.09.2003 року, право на земельний пай мають направлені на навчання особи, які залишилися членами КСП.

Тобто без свого волевиявлення позивачка не могла стати членом КСП "Прогрес", так як це порушує принцип добровільності, визначений ст. 5 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» .

Позивачка не зверталася із заявою про прийняття її до членів КСП (про що не заперечує, посилаючись, що стала членом КСП внаслідок реорганізації колгоспу, членом якого вона була), не включена до списків, що долучаються до державного акта на право колективної власності на землю.

Позивачка, посилаючись на те, що в трудових книжках колишніх членів колгоспу та КСП не було внесено запису про реорганізацію та про прийняття за особистою заявою в члени КСП «Прогрес» та доводячи зазначені пояснення, надала копії трудових книжок сторонніх осіб, проте незважаючи на пропозицію судової колегії надати свою трудову книжку , таку не надала, а також зазначила, що після закінчення навчання її не була запропонована відповідна посада в КСП «Прогрес».

Пунктом 1 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Указ № 720/95) встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Відповідно до п. 2 Указу № 720/95 право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов: перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства; отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю; включення особи до списку, доданого до цього акта.

Право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів колективного сільськогосподарського підприємства до відповідних списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнень і затвердження указаних списків, а з моменту передачі (державної реєстрації) державного акта про право колективної власності на землю конкретному колективному сільськогосподарському підприємству.

Згідно з вимогами статей 22, 23 ЗК України та зазначеного указу особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в числі членів колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання колективним сільськогосподарським підприємством цього акта.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом колективного сільськогосподарського підприємства на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Суд першої інстанції , посилаючись на те, що згідно архівної довідки /а.с.12/ з членів колгоспу «Прогрес» на час отримання ним Державного акту на право колективної власності не вибувала, не звернув увагу, що зазначена архівна довідка містить іншу інформацію, а саме щодо не виявлення звільнення ОСОБА_2 з членів КСП за період 1991-2000 роки.

Проте, докази на підтвердження того, що ОСОБА_2 набула членство в КСП «Прогрес» відповідно до вимог Статуту КСП, положень Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» відсутні.

Таким чином, позивачкою не надано належних доказів, що вона на момент отримання КСП державного акта на право колективної власності на землю була членом КСП та мала бути у списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, а тому суд першої інстанції безпідставно задовольнив позовні вимоги про визнання за ОСОБА_2 право на земельну частку /пай/.

Відмова суду першої інстанції у задоволенні позовних вимог про внесення позивачки у списки на розпаювання ґрунтується на тому, що за даними вимогами відповідачем має бути КСП, проте воно ліквідовано, правонаступників не має. Разом з тим, оскільки позивачка не довела своє членство в КСП «Прогрес» на час отримання ним Державного акту на землю зазначене унеможливлює задоволення вказаної позовної вимоги.

Окрім того, поновлюючи строк позовної давності, суд першої інстанції, помилково виходив із того, що позивачка про порушення свого права дізналася лише у 2018 році внаслідок своїх звернень. Проте такий висновок суду не відповідає обставинам справи, загальновідомим фактам та нормам матеріального і процесуального права.

Відповідно до пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, установлений законодавством, що діяло раніше, не закінчився до набрання чинності зазначеним Кодексом.

Згідно зі статтею 71 ЦК УРСР 1963 року, який діяв на час виникнення правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Відповідно до статті 75 ЦК УРСР позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін.

Згідно з вимогами статті 76 ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і переривання перебігу строків позовної давності встановлюються і статтями 78 і 79 цього Кодексу.

Відповідно до статтею 80 ЦК УРСР закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.

Згідно зі статтею 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України, про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Паювання земель колишніх колгоспів, яке почало проводитися в 1993 році, є загальновідомим фактом, а тому ОСОБА_2, як колишній член колгоспу повинна була дізнатись про порушення свого права на земельну частку (пай) з часу видачі КСП «Прогрес» зазначеного вище державного акту на землю. Окрім того, позивачка, яка у цей час отримувала освіту у сільськогосподарському вузі, не могла не знати про події пов'язанні з паюванням земель.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, а тому дійшов помилкового висновку про наявність підстав для поновлення строку позовної давності.

За роз'ясненнями, викладеними у п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року « Про судове рішення у цивільній справі» при доведеності позову, наявності заяви про застосування строку позовної давності, зробленою стороною у справі до ухвалення судом рішення та встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, у позові має бути відмовлено з підстав пропуску строку позовної давності.

Враховуючи, що позивачем позов не доведений, у задоволенні позову має бути відмовлено з цієї підстави.

За викладених обставин, колегія дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, а тому рішення суду першої інстанції, як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову з вищенаведених підстав.

На підставі викладеного, ст. 5 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», керуючись статтями 367, 374,376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області задовольнити.

Рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 31 жовтня 2018 року скасувати, ухвалити нове.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Новотроїцької селищної ради, Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області та Новотроїцької районної державної адміністрації Херсонської області про включення до списку осіб, що мають право на отримання земельної частки (паю) та визнання права власності на земельну частку (пай), відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий І.В.Склярська

Судді: Л.В.Пузанова

Т.Г.Чорна

Повний текст постанови складено 13 березня 2019 року

Суддя І.В. Склярська