Справа № 479/1046/17 Суддя першої інстанції Репушевська О.В.
Провадження № 22-ц/812/170/19 Суддя-доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

Іменем України

14 березня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Прокопчук Л.М., Самчишиної Н.В.,

із секретарем Лептугою С.С.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 01 листопада 2018 року, ухвалене під головуванням судді Репушевської О.В., в залі судового засідання в смт. Криве Озеро, о 09 год. 46 хв., повний текст якого складений 01 листопада 2018 року, за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

20 листопада 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК», яке змінило назву на Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі АТ КБ «ПРИВАТБАНК», Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним між Банком та ОСОБА_2 29 червня 2010 року, за яким ОСОБА_2 21 жовтня 2011 року отримав кредит у розмірі 9 800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном, що відповідає строку дії картки.

Посилаючись на невиконання відповідачем умов кредитного договору, внаслідок чого станом на 31 жовтня 2017 року у нього утворилось заборгованість у загальному розмірі 106 594 грн. 80 коп., ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» просив стягнути з ОСОБА_2 вказану заборгованість.

Відповідач заперечував проти позову, зазначаючи, що надані позивачем докази на підтвердження позовних вимог, зокрема, Умови та правила надання банківських послуг, не є належним доказом, що підтверджують укладення між сторонами зазначеного договору, оскільки він при заповненні анкети заяви про надання банківських послуг, з цим документом не знайомився та його не підписував, а тому не можуть бути доказами в розумінні цивільно-процесуального закону. Крім того, просив застосувати до спірних правовідносин позовну давність з огляду на те, що за анкетою заявою строк договору закінчився 29 червня 2012 року.

Рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 01 листопада 2018 року в задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено у звязку з безпідставністю та необґрунтованістю позовних вимог.

При цьому районний суд виходив із того, що Банком не надано суду належних та допустимих доказів укладення та виконання договору між сторонами, на який посилається позивач у своїй позовній заяві.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПРИВАТБАНК», посилаючись на незаконність вказаного судового рішення, ухваленого з порушенням норм процесуального і матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задовольнити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовував тим, що відповідно до анкети-заяви від 29 червня 2010 року, відповідачем особисто заповнена інформація щодо його персональних даних, адреса проживання та інша додаткова інформація необхідна для отримання картки. Отже, позичальник висловив згоду на укладення договору та особистим підписом засвідчив, що він згоден з тим, що ця заява, разом із Памяткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та Банком Договір про надання банківських послуг. Він ознайомився і згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку, які були надані йому у письмовому вигляді. Він зобовязався виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку.

Крім того, вищезазначені Умови і правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті банку.

Відповідач правом надати відзив на апеляційну скаргу у порядку передбаченому ст. 360 ЦПК України не скористався, проте 06 березня 2019 року представником відповідача ОСОБА_3 до апеляційного суду електронною поштою було надіслано клопотання про розгляд справи у відсутність відповідача, в якому представник відповідача також зазначав, що вважає рішення суду законним і обґрунтованим та звертав особливу увагу на те, що суд першої інстанції визнавав явку позивача обовязковою, однак представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на жодне судове засідання не зявився та не виконав вимоги ухвали суду, якою його було зобовязано надати оригінал кредитної справи, а також документальні підтвердження отримання відповідачем платіжних карток, надавши лише листа, в якому зазначено, що оригіналу кредитної справи у позивача немає. У звязку з викладеним просив апеляційну скаргу АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до пункту 9 розділу XIII "Перехідні положення" ЦПК України у редакції Закону України N 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" (далі - ЦПК України) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно із ч. 3 ст. 3 Цивільного процесуального Кодексу України в редакції Закону України № 2147-УШ від 3 жовтня 2017 року, що набув чинності 15 грудня 2017 року, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

З матеріалів справи вбачається, що 29 червня 2010 року за заявою ОСОБА_2 було укладено письмовий договір на видачу кредитного ліміту на кредитну картку. Він погодився, що ця заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг (надалі Умови) та Тарифами складають між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Згідно з довідкою про умови кредитування від 21 жовтня 2011 року відповідач просив надати банківські послуги кредитка «Універсальна» «55 днів пільгового періоду» з базовою процентною ставкою за кредитом 2,5% на місяць на залишок заборгованості, щомісячною комісією 0%. Також в довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів» зазначено розмір пені за порушення умов зобовязання: пеня = пеня(1)+пеня(2), де пеня(1) = (базова процентна ставка по договору)/30- нараховується за кожен день прострочки кредиту; пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, нараховується 1 раз на місяць, при наявності прострочки на суму більше 50 грн. В довідці зазначено порядок погашення кредиту щомісячними платежами у розмірі 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості Крім того, в довідці зазначено, що у разі порушення позичальником термінів платежів за будь-якими із грошових зобовязань передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову (а.с. 6-7).

На підставі цього договору відповідачу 21 жовтня 2011 року було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку за № 037794 з встановленим лімітом 300 грн. та строком дії картки до червня 2015 року.

Протягом 2011-2014 років кредитний ліміт збільшувався до 9 800 грн. та з 1 грудня 2014 року його було зменшено до 1 939 грн. (а.с. 137).

В подальшому вказана картка була двічі перевипущена відповідно 10 жовтня 2013 року та 25 березня 2014 року строком дії до лютого 2018 року (а.с. 105).

З наданої Банком виписки з карткового рахунку відповідача вбачається, що ОСОБА_2 з моменту отримання 21 жовтня 2011 року кредитної картки активно користувався нею шляхом зняття грошових коштів, оплати телекомунікаційних послуг, покупки товару, здійснення переводів грошових коштів (а.с. 93-102).

Між тим, не дотримувався умов укладеного договору про повернення кредитних коштів та процентів за їх користування. У звязку з невиконанням відповідачем умов зазначеного договору у нього утворилась заборгованість перед Банком, яка за розрахунками Банку, станом на 31 жовтня 2017 року склала 106 594 грн. 80 коп., зокрема: 9 266 грн. 39 коп. заборгованість за кредитом; 88 576 грн. 28 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 200 грн. заборгованість по пені та комісії; 500 грн. штраф (фіксована частина), 5 052 грн. 13 коп. - штраф ( процентна складова) (а.с. 3-5).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків ( ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Належною формою кредитного договору на підставі ч. 1 ст. 1055 ЦК України є письмова форма. Наслідком недодержання письмової форми такого договору є його нікчемність (ч. 1 ст. 218, ч. 2 ст. 1055 ЦК України).

Згідно зі ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування ( ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом ( ч. 1 ст. 78 ЦПК України).

Надана Банком анкета-заява та довідка про умови кредитування з використанням картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» підписані позичальником ОСОБА_2 Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг (далі Умови) довідка про умови кредитування рівнозначна памятці клієнта та є невідємною частиною договору ( п.п. 2.1.1.12.4 Умов).

Кредитна картка це іменний (з ідентифікатором власника) грошовий оплатно-розрахунковий банківський документ, який використовується для надання споживчого кредиту.

Умовами передбачено, що строки та порядок погашення по кредиту (кредитний ліміт) по кредитним карткам з встановленим обовязковим платежем визначається у довідці про умови кредитування.

Отже, сторони дійшли згоди щодо усіх істотних умов договору, а саме: суми кредиту (згідно кредитного ліміту карти), розміру плати за користування кредитом, розміру штрафних санкцій, строку виконання зобовязання, що відображено в довідці про умови кредитування, котра підписана відповідачем.

Презумпція правомірності правочину закріплена у ст. 204 ЦК України та може бути спростована насамперед нормою закону, яка містить відповідну заборону. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний відповідно до закону судом недійсним.

У відзиві на позов ОСОБА_2 не заперечував факту укладення кредитного договору та існування між сторонами правовідносин, повязаних з отриманням відповідачем кредитних коштів, звертаючи увагу суду тільки на надані Банком Умови, які ним не підписані, та на необхідність застосування позовної давності до спірних правовідносин.

Отже, факт отримання платіжної карти з зазначеною сумою ліміту, а також факт користування кредитним лімітом за допомогою карти не оспорювався відповідачем та підтверджується умовами договору про надання банківських послуг та банківською випискою з картрахунку, де фіксується факт виконання банківської операції, тобто є первинним бухгалтерським документом, якій підтверджує використання електронних платіжних засобів.

Таким чином, встановлено, що Банк надав відповідачу грошову банківську споживчу позику, тобто грошовий банківський споживчий кредит шляхом кредитування за допомогою кредитної картки.

Посилання суду першої інстанції в обґрунтування відмови в задоволені позову Банку на ненадання АТ КБ «ПРИВАТБАНК» оригіналу кредитної справи та неявку в судове засідання представника позивача є безпідставними з огляду на таке.

Кредитні договори не можна віднести до публічних договорів у розумінні ст. 633 ЦК України, оскільки чинним законодавством не передбачено обовязку банку або іншій фінансовій установі встановлювати у кредитних договорах однакові умови для всіх позичальників.

Договір про надання банківських послуг є договором приєднання за тією ознакою, що позичальник позбавлений можливості запропонувати свої умови договору. При цьому предметом такого договору є споживче кредитування.

Отже, підписавши заяву, відповідач приєднався до запропонованих Банком умов та правил, закріплених у перелічених в заяві документах.

Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЦПК України в редакції 2004 року, яка діяла на момент звернення Банку до суду, передбачено, що письмові докази як правило подають в оригіналі. Якщо подано копію, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

Банком надано копію анкети-заяви, яка завірена печаткою Банку, та копія довідки про умови кредитування.

За приписами ч. 6 ст. 95 ЦПК України якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал доказу. Якщо оригінал доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

На вимогу суду щодо надання оригіналу анкети-заяви та довідки про умови кредитування, Банк в своїх письмових поясненнях пояснив, що в архівах Банку такі документи не виявлені.

Між тим, ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суду ОСОБА_2 не заперечував підписання зазначених документів та наявність між сторонами, правовідносин за цим договором кредиту.

Суд першої інстанції з огляду на приписи ст. 263 ЦПК України не обґрунтував підстави, за якими надані Банком копії зазначених документів не беруться ним до уваги або викликають будь-які сумніви.

Неявка представника позичальника в судове засідання за викликом суду не є правовою підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, оскільки, по-перше, явка в судове засідання є правом учасника справи, по-друге, представник Банку на вимогу суду надсилав письмові пояснення та відповідні докази на їх підтвердження, по-трете, відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів наданих учасниками справи. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на наведене, висновок суду першої інстанції, що Банком не надано належних та допустимих доказів укладення та виконання кредитного договору є помилковим та таким, що не відповідає обставинам справи.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позивальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

В разі порушення зобовязання наступають наслідки, визначені ст. 611 ЦК України та умовами договору. Зокрема, кредитор має право вимагати відшкодування збитків та сплати пені або штрафу відповідно до умов договору.

Статті 526, 612, 625 ЦК України передбачають, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобовязання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

З огляду на зазначені правові норми, Умови, а також встановлені обставини, колегія суддів вважає, що Банком доведено його право предявлення вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договором про надання банківських послуг, яка утворилася внаслідок невиконання позичальником зобовязання щодо повернення кредитних коштів, процентів за їх користування та неустойки.

Як вбачається з розрахунку заборгованості та виписки з карткового рахунку відповідача, наданих Банком, ОСОБА_2 з травня 2014 року порушив умови договору щодо строку та розміру сплати щомісячних платежів, визначених довідкою про умови кредитування.

Між тим, при обрахуванні заборгованості по процентам за користування кредитними коштами Банком за період з 31 травня 2014 року по 31 жовтня 2017 року застосовувалася базова процента ставка у розмірі 34,80% та 43,20% річних. Між тим, умовами договору сторонами була визначена процентна ставка у розмірі 2,5% в місяць, тобто 30,00% на рік.

Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Як встановлено кредитним договором сторони при укладенні кредитного договору погодили розмір базової процентної ставки у розмірі 2,5% на місяць. Така процентна ставка за умовами договору була фіксованою.

При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Посилання позивача на те, що договором про надання банківських послуг передбачена змінювана процентна ставка не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються будь-якими доказами.

Умови та Правила надання банківських послуг, що діяли на час підписання анкети-заяви, та надані позивачем на підтвердження своїх вимог, зокрема, підпунктами 4.9, 5.3, зазначено певну процедуру повідомлення позичальника про зміну тарифу за кредитним договором. Між тим, позивач не надав відповідних доказів за правилами ст. 76-80 ЦПК України на підтвердження виконання такої процедури повідомлення позичальника про зміну процентної ставки.

Як неодноразово зазначалося у правових висновках Верховного Суду України, що містяться в постановах від 12 березня 2012 року, 30 листопада 2016 року та 11 жовтня 2017 року боржник вважається належним чином повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа (повідомлення) про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові.

Доказів на підтвердження таких фактів Банк не надав ні в районному суді, ні в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи те, що збільшення процентної ставки, яка обумовлена сторонами при укладенні кредитного договору, порушує права споживача кредитних послуг, як слабшої сторони в договорі, то таке підвищення процентної ставки є безпідставним.

Отже, з урахуванням наданих сторонами доказів та встановлених обставин, сума заборгованості станом на 31 травня 2014 року складає 9 497 грн. 33 коп. за кредитом та 427 грн. 69 коп. за процентами. За такого заборгованість станом на 31 жовтня 2017 року обраховується наступним чином.

Період з 01 червня 2014 року по 08 вересня 2014 року складає 99 днів

(9 497,33 х 30 %) / 360 = 7,91 грн. процентів за 1 день.

99 х 7,91 грн. + 427,69 = 1 210,78 грн. процентів всього

Пеня (1% в місяць) 94,97 х 4 міс. = 379,88 грн.

08.09.14 р. погашено 500 грн., в т.ч. 379,88 пені та 120,12 процентів.

Залишок заборгованості на 08 вересня 2014 року складає 9 497,33 грн. за кредитом та 1090,66 грн. за %.

Період з 09 вересня 2014 року по 26 вересня 2014 року складає 18 днів

(9 497,33 х 30 %) / 360 = 7,91 грн. процентів за 1 день.

18 х 7,91 грн. + 1 090,66 = 1 233,04 грн. процентів всього

Пеня (1% в місяць) 94,97 х 0 міс. = 0 грн.

26 вересня 2014 р. погашено 1 520,00 грн., в т.ч. 1 233,04 процентів та 286,96 грн. тіла

Залишок заборгованості на 26 вересня 14 року складає 9210,37 грн. за кредитом та 0,00 грн. за %.

Період з 27 вересня 2014 року по 23 жовтня 2014 р. складає 27 днів

(9 210,37 х 30 %) / 360 = 7,68 грн. процентів за 1 день.

27 х 7,68 грн. = 207,36 грн. процентів всього

Пеня (1% в місяць) 92,10 х 1 міс. = 92,10 грн.

23 жовтня 2014 року погашено 500 грн., в т.ч. 92,10 пені, 207,36 процентів та 200,54 грн. тіла

Залишок заборгованості на 23 жовтня 2014 року складає 9 009,83 грн. за кредитом та 0,00 грн. за %.

Період з 24 жовтня 2014 р. по 22 січня 2015 року складає 91 день.

(9 009,83 х 30 %) / 360 = 7,51 грн. процентів за 1 день.

91 х 7,51 грн. = 683,41 грн. процентів всього

Пеня (1% в місяць) 90,09 х 3 міс. = 270,27 грн.

22 січня 2015 року погашено 931,45 грн., в т.ч. 270,27 пені та 661,18 процентів.

Залишок заборгованості на 22 січня 15 року складає 9 009,83 грн. за кредитом та 22,23 грн. за %.

Період з 23 січня 2015 року по 18 лютого 2015 року складає 27 днів.

(9 009,83 х 30 %) / 360 = 7,51 грн. процентів за 1 день.

27 х 7,51 грн.+ 22,23 = 225 грн. процентів всього

Пеня (1% в місяць) 90,09 х 1 міс. = 90,09 грн.

18 лютого 2015 року погашено 153,18 грн., в т.ч. 90,09 пені та 63,09 процентів.

Залишок заборгованості на 18 лютого 2015 року складає 9 009,83 грн. за кредитом та 161,91 грн. за %.

Період з 19 лютого 2015 року по 16 березня 2015 року складає 26 днів.

(9 009,83 х 30 %) / 360 = 7,51 грн. процентів за 1 день.

26 х 7,51 грн.+ 161,91 = 357,17 грн. процентів всього

Пеня (1% в місяць) 90,09 х 1 міс. = 90,09 грн.

16 березня 2015 року погашено 300 грн., в т.ч. 90,09 пені та 209,91 процентів.

Залишок заборгованості на 16 березня 2015 р. складає 9 009,83 грн. за кредитом та 147,26 грн. за %.

Період з 16 березня 2015 року по 17 березня 2015 року складає 1 день.

(9 009,83 х 30 %) / 360 = 7,51 грн. процентів за 1 день.

7,51 грн.+ 147,26 = 154,77 грн. процентів всього

Пеня (1% в місяць) 90,09 х 0 міс. = 0 грн.

17.03.15 р. погашено 49,50 процентів.

Залишок заборгованості на 17 березня 2015 року складає 9 009,83 грн. за кредитом та 105,27 грн. за %.

Період з 18 березня 2015 року по 31 жовтня 2017 р. складає 959 днів.

(9 009,83 х 30 %) / 360 = 7,51 грн. процентів за 1 день.

959 х 7,51 грн.+ 105,27 = 7307,36 грн. процентів всього

Пеня (1% в місяць) 90,09 х 12 міс. = 1 081,08 грн.

Отже, залишок заборгованості на 31 жовтня 2017 року складає 9 009 грн. 83 коп. за кредитом та 7 307 грн. 26 коп. за процентами та 1 081грн. 08 коп. пеня.

Отже колегія суддів вважає, що стягненню з відповідача підлягає заборгованість по процентам за користування кредитом із застосуванням базової процентної ставки у розмірі 30% річних на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів у році. Станом на 31 жовтня 2017 року заборгованість за кредитом складає 9 009 грн. 83 коп., по процентам - 7 307 грн. 36 коп.

При розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_2 була зроблена заява про застосування до спірних правовідносин позовної давності, перебіг якої, на думку відповідача, почався 29 червня 2010 року (підписання анкети-заяви), а закінчився 29 червня 2012 року з закінченням строку дії кредитної картки.

Згідно зі ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявляти вимогу про виконання зобовязання.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 21 жовтня 2011 року була видана кредитна картка № 037794 строком дії до 31 червня 2015 року, під час дії цієї картки в межах договору про надання банківських послуг від 26 червня 2010 року відповідач змінював кредитні картки, зокрема, 10 жовтня 2013 року йому було видана кредитна картка № 362817 терміном дії до 31 липня 2017 року, а 25 березня 2014 року видана нова кредитна картка номер 414278 строком дії до 28 лютого 2018 року. Отже, отримання відповідачем нових кредитних карток продовжило дію договору про надання банківських послуг до лютого 2018 року.

З даних виписки з особового банківського рахунку ОСОБА_2 встановлено, що 31 травня 2014 року у відповідача вперше виникла прострочена заборгованість, оскільки щомісячний платіж не було внесено в повному обсязі, а остання сплата заборгованості за кредитним договором відбулася відповідачем 17 березня 2015 року.

Як вбачається з наданого банком поштового конверта, позовну заяву на адресу суду першої інстанції про стягнення заборгованості за кредитним договором Банк направив 11 листопада 2017 року, тобто в межах позовної давності.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки ( п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України).

В разі порушення зобовязання наступають наслідки, визначені ст. 611 ЦК України та умовами договору. Зокрема, кредитор має право вимагати відшкодування збитків та сплати пені або штрафу відповідно до умов договору.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами спірного договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого відбувається нарахування пені відповідно до визначеної формули.

У той самий час передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобов'язань по кредитному договору, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Стягнення з боржника одночасно пені та штрафу за порушення зобовязання щодо своєчасного повернення кредитних коштів є подвійною відповідальністю, застосування якої в цивільному судочинстві є неприпустимим.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, в постанові від 11 жовтня 2017 року № 6-1374цс17.

Отже позовні вимоги про стягнення з позичальника пені та штрафу за несвоєчасне виконання зобовязань щодо несвоєчасного повернення кредитних коштів підлягають частковому задоволенню тільки в частині стягнення з відповідача пені в межах позовної давності.

При обрахуванні пені за наведеної у довідці про умови кредитування формулою сума пені в межах річного строку складає 1 081 грн. 08 коп.

Таким чином з відповідача підлягає стягненню заборгованість за договором про надання банківських послуг, укладеним між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» 10 червня 2010 року, а саме: 9 009 грн. 83 коп. заборгованість за кредитом; 7 307 грн. 36 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом; 1 081 грн. 08 коп. пені за несвоєчасне виконання зобовязання.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції на підставі п. 3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове рішення, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню на 16,32%, тому з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору при подачі позову та за подання апеляційної скарги у розмірі 652 грн. 80 коп.

Керуючись ст. ст. 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 01 листопада 2018 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_2, зареєстроване місце проживання якого вул. Миру, буд. № 4, смт. Криве Озеро Миколаївської області, паспорт серії ЕР номер 089835, на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК», місце знаходження за адресою: вул. Грушевського, буд. № 1Д, м. Київ, ідентифікаційний код 14360570, заборгованість за договором про надання банківських послуг від 29 червня 2010 року станом на 31 жовтня 2017 року у розмірі 9 009 грн. 83 коп. заборгованість за кредитом; 7 307 грн. 36 коп. проценти за користування кредитом; 1 081 грн. 08 коп. пеня за несвоєчасне виконання зобовязання, а також 652 грн. 80 коп. судових витрат.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту в порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Л.М. Прокопчук

ОСОБА_4

Повний текст постанови складено 14 березня 2019 року.