Справа №705/2658/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2019 року м.Умань

Уманський міськрайонний суд Черкаської області

у складі: головуючої - судді Мазуренко Ю.В.

за участю секретаря Романової О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Умані Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - служба у справах дітей Уманської міської ради Черкаської області, про надання дозволу на виїзд дитини закордон без згоди батька,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини закордон без згоди батька. В якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог позивач вказала - службу у справах дітей Уманської міської ради Черкаської області. У позові вказано, що позивач ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 з 04.08.2007 року по 06.09.2011 року, та шлюб було розірвано відповідно до рішення Уманського міськрайонного суду від 06.09.2011 року. Позивач у позові зазначає, що від шлюбу у них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У позові вказано, що після розірвання шлюбу донька проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Крім того, позивач зазначає, що відповідач участі у вихованні дитини не бере, не цікавиться її розвитком та постійно створює перешкоди у здійсненні заходів, які спрямовані на покращення здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Також, ОСОБА_1 у позові вказує, що відповідач безпідставно відмовляється надати дозвіл на виїзд неповнолітньої доньки закордон для відпочинку та оздоровлення. Позивач зазначає, що вона має намір забезпечити повноцінний відпочинок доньки за межами України та відвідати різні країни, оздоровити дитину та підвищити рівень її світогляду. Позивач вважає, що така позиція відповідача шкодить інтересам доньки та порушує право дитини на повний та гармонійний розвиток її особистості, тому вона змушена звернутися до суду з відповідним позовом.

Позивач у позові просить суд:

«… 1.Надати ОСОБА_1 дозвіл на виїзд ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 за кордон без дозволу (згоди) батька дитини ОСОБА_2 до повноліття дитини тобто до 2025 року до країн світу: Австрія, Бельгія, Болгарі, Ватикану , Велика Британія , Греція , Данія, Естонія, Ірландія , Іспанія, Італія, Латвія, Литва, Люксембург, Македонія, Мальта , Молдова, Монако, Нідерланди, Німеччина, Норвегія , Польща, Португалія, Росія, Румунія , Сан-Марино, Сербія, Словаччина, Словенія, Угорщина, Фінляндія, Франція, Хорватія, Чехія, Чорногорія, Швейцарія , Швеція, Сполучні Штати Америки, Канада, Ізраїль, Турція, Єгипет, Кіпр .

2.Судові витрати покласти на Відповідача…».

Позивач ОСОБА_1 , будучи повідомленою про день та час розгляду справи, - в судове засідання не з`явилася. При цьому, на адресу суду позивач подала заяву, в якій вона просила позов задовольнити в повному обсязі. Крім того, у заяві позивач просила розгляд справи проводити у її відсутність.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи повідомленим про день та час розгляду справи, - в судове засідання не з`явився. При цьому, на адресу суду він подав заяву, в якій вказував, що позов визнає та не заперечує проти його задоволення.

Представник служби у справах дітей Уманської міської ради Черкаської області, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, в судове засідання не з`явився.

Суд, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , що було видане відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Умані Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської області 09.01.2008 року ( а.с.6).

За рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 06 вересня 2011 року було розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.5).

Згідно довідки № 26, що була видана виконавчим комітетом Уманської міської ради 17.04.2019 року,- ОСОБА_1 , 1985 року народження, проживає за адресою: АДРЕСА_2 разом із донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і донька знаходиться на її утриманні ( а.с.7).

09 квітня 2017 року Уманською ЗОШ І-ІІІ ступенів № 4 було видано довідку № 48/02-01-27, в якій вказано, що ОСОБА_3 навчається в Уманській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 4 Уманської міської ради Черкаської області і є ученицею 5-Б класу (а.с.8).

21 листопада 2011 року комісією з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Уманської міської ради (лист за підписом заступника голови комісії з питань захисту прав дитини Декарчука О.С. ) було розглянуто звернення служби у справах дітей Уманської міської ради про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та було винесено рішення «Про виконання батьківських обов`язків ОСОБА_2 стосовно доньки ОСОБА_3 ». При цьому, ОСОБА_2 було попереджено, що він зобов`язаний піклуватися про доньку, її навчання, виховання, утримання, дбати про духовний та моральний розвиток дитини, при неналежному виконанні батьківських обов`язків може бути притягнутий до відповідальності згідно вимог чинного законодавства, а також позбавлений батьківських прав.

16.04.2018 року кандидатом психологічних наук, викладачем кафедри психології Уманського державного педагогічного університету ім..П.Тичини Харченко Н.А., було надано психологічно - експертний висновок, що виданий за зверненням матері ОСОБА_1 з приводу діагностики психоемоційного стану її доньки ОСОБА_3 . У висновку вказано, що за результатами діагностики є підстави стверджувати наявність психологічного насилля з боку біологічного батька над ОСОБА_3 , що суттєво впливає на її психологічне та фізичне здоров`я, зумовлюючи психотравматичні реакції, дезорганізують поведінку та мислиннєві процеси дівчинки.

Крім того, 07 червня 2018 року виконавчим комітетом Уманської міської ради було надано висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Уманської міської ради щодо порушення клопотання про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно ОСОБА_3 ( № 697/01/01-20). У висновку вказано, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання батьківських обов`язків: не бере участі у вихованні, навчанні й утриманні доньки, не піклується про її здоров`я, фізичний і духовний розвиток. У висновку також зазначається, що всі обов`язки щодо проживання, виховання, навчання та матеріального забезпечення малолітньої дитини, взяла на себе мати ОСОБА_1 . Також, у висновку вказано, що з метою соціального захисту дитини, орган опіки та піклування виконавчого комітету Уманської міської ради «…порушує клопотання…» про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Питання про порядок надання дозволу на виїзд дитини за кордон Сімейним кодексом України не врегульоване. Відповідно до ст. 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовано цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Особисте немайнове право - право на свободу пересування фізичної особи, закріплене у ст. 313 ЦК України. Фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3, пунктом 1 статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини). Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України.

Згідно із ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 № 3857-ХІІ за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Питання виховання дитини за вимогами ст. 157 СК України вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Тобто батьки зобов`язані брати участь у вихованні своєї дитини, яке зводиться не тільки до особистих побачень із дитиною, але й до забезпечення всебічного розвитку власної дитини, закладення основ здоров`я, нормального відношення дитини до основних життєвих засад, розвитку інтелектуальних, творчих здібностей тощо.

Згідно із частиною другою статті 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57, до норм яких відсилає вищезазначений Тимчасовий порядок, визначають порядок перетинання громадянами України державного кордону.

За загальним правилом, визначеним в п.2 Правил, перетинання громадянами України державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю, якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, зокрема, паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

Підпунктом 2 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України передбачено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється в разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Документом на право перетинання дитиною державного кордону є проїзний документ дитини.

Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі.

Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює конкретний (одноразовий) виїзд дитини за кордон із визначенням його початку й закінчення.

Надання дозволу на необмежений виїзд дитини за кордон без дозволу одного з батьків за рішенням суду законодавством не передбачено та суперечить положенням цього Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та статтей 141, 153, 157 СК України.

Аналогічна позиція була викладена в постанові Верховного Суду від 23.04.2018 року (справа № 705/2898/17-ц; провадження № 61-14081св18).

Виходячи з положень зазначених норм матеріального права дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення.

Також Верховним Судом України висловлена правова позиція, щодо якої судом може бути ухвалена постанова на разовий виїзд дитини без згоди батька, не позбавленого батьківських прав, а надання за постановою суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за межі України без згоди батька суперечить чинному законодавству, яке визначає рівність прав та обов`язків обох батьків відносно виховання дитини, унаслідок чого батько фактично позбавляється можливості брати участь у вихованні дитини та спілкуванні з нею (постанова від 12.04.2014, справа № 6-15цс17 (№ 235/139/16-ц).

Заявляючи позовні вимоги про надання дозволу на виїзд дитини до вищезазначених позивачем країн світу у супроводі матері без згоди батька в будь-який час до досягнення ОСОБА_3 повноліття, тобто до 2025 року, позивач фактично просить суд надати відповідний дозвіл на майбутнє та на багаторазові виїзди за межі України, що не узгоджується з вимогами чинного законодавства.

Доказів на підтвердження того, яка саме країна задовольнятиме інтереси дитини, як і докази того, що позивачем заброньовані відповідні поїздки із зазначенням конкретної країни та часу перебування в ній, ОСОБА_1 до суду надано не було.

При таких обставинах суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - служба у справах дітей Уманської міської ради Черкаської області, про надання дозволу на виїзд дитини закордон без згоди батька.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76-81, 258-259, 263, 265, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - служба у справах дітей Уманської міської ради Черкаської області, про надання дозволу на виїзд дитини закордон без згоди батька - відмовити.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні скарги на рішення можуть бути подані протягом 30 днів з дня його складення через суд першої інстанції до Черкаського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Ю.В. Мазуренко