Справа № 303/4052/18
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2019 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі : головуючого судді Довжанин В.М.

секретар Фозекош І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Мукачево цивільну справу за позовною заявою акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивує тим, що Між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № KF 50851 з додатками та доповненнями відповідно до якого відповідач ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 57 000, 00 доларів США, з кінцевим терміном погашення не пізніше 14.07.2023 року під 13,50 % річних.

З моменту отримання кредиту боржник здійснював часткове погашення кредиту, проте допускав системні порушення встановленого Кредитним договором графіку.

Відповідно до умов кредитного договору № KF 50851 від 16.07.2008 року, а саме п. 5.2.8 позичальник зобов'язаний: повністю повернути кредит та сплатити нараховані проценти, а також можливі пеню та штрафні санкції, незалежно від строку зобов'язання у наступних випадках: затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць; перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; утворення в позичальника простроченої заборгованості за кредитом та/або процентами.

Також згідно п. 5.3.1. Кредитного договору, банк має право: у разі невиконання або неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором списати з рахунків позичальника суми боргу на підставі наказу на примусову сплату боргового зобов'язання, звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, вимагати виконання зобов'язань за кредитним договором від поручителя (гаранта).

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № KF 50851 від 16.07.2008 року між позивачем, позичальником та ОСОБА_2 укладено договір поруки № РО 94836 від 16 липня 2008 року.

Згідно умов договору поруки ОСОБА_2 є солідарним боржником щодо виконання зобов'язань по кредиту ОСОБА_1 (п.1.3 договору поруки)

21 грудня 2015 року Мукачівським міськрайонним судом було ухвалено рішення про стягнення боргу із відповідачів на користь ПАТ «ВіЕс Банк» заборгованість за кредитним договором №KF 50851 від 16.07.2008 року в розмірі 16 440,36 доларі в СШ А та судові витрати.

13 лютого 2017 року отримано виконавчі листи та відповідно банком були подані для примусового виконання до органів ДВС.

Відповідно до п.7 кредитного договору № KF 50851 від 16.07.2008 року кредитний договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Оскільки, кредитний договір № KF50851 від 16.07.2008 року діє до повного виконання, ПАТ «ВіЕс Банк» має право нарахувати відсотки з 19.05.2015 року до повного виконання зобов'язань за Кредитним договором.

19.05.2015 року дата, станом на яку банком було сформовано розрахунок заборгованості розміром 16 440,36 доларів США, саме цей борг рішенням суду було стягнуто із відповідача.

Станом на 08.05.2018 року відповідачі своїх договірних зобов'язань не виконали в повній мірі, атому заборгували банку кошти в загальному у сумі 23 036, 68 доларів США, що становить 605638,72 грн. (по курсу НБУ станом на 08.05.2018р.), з яких: 9975, 95 доларів США = 262 269, 63 гривень - заборгованість по тілу кредиту; 7086,11 доларів США = 186 295,19 гривень - заборгованість по відсотках; 5974, 62 доларів США = 157 073, 90 гривень - пеня.

Зокрема, звертаємо увагу суду, що згідно з розділом 4 кредитного договору проценти з а користування кредитом нараховуються у валюті кредиту за період з дня видачі кредиту до дня його повернення за (фактичну кількість календарних днів користування кредитом.

За пунктом 6.2 цього договору при порушенні строків погашення кредиту або його частини, за несвоєчасну (неналежну) сплату процентів за користування кредитними коштами, позичальник сплачує пеню (окремо по тілу кредиту та окремо за проценти) в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення виконання платежу.

Разом з тим, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїх ухвалах за 2016 рік, дійшла висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, й не позбавляє кредитодавця права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Відповідно до вимог статтей 599, 611 цього Кодексу та відповідних пунктів кредитного договору кредитодавець має право на стягнення процентів за користування кредитними коштами та пені до остаточного виконання грошового зобов'язання.

Кредитним договором позичальника ОСОБА_1 передбачено сплату процентів позичальником до дня повернення кредиту за фактичну кількість календарних днів користування кредитом та в разі порушення строків погашення кредиту або сплати процентів -комісії за користування кредитними коштами та пені за кожен день прострочення платежу.

ВСУ визначає, що за змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599. 611 ЦК України, змісту кредитного Договору, можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового 1 зобов'язання й не позбавляє кредитодавця права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Оскільки, судове рішення від 21 грудня 2015 року про стягнення кредитної заборгованості з боржників, останні не виконай повністю, то відповідно до вимог зазначених норм матеріального права та умов кредитного договору ПАТ «ВІЕс Банк» має право на стягнення процентів за користування кредитними коштами та пені до остаточного виконання вказаного судового рішення.

Відповідачі позовні вимог не визнали повністю, просили відмовити в задоволенні позову повністю, 17.12.2018 року від їх представника ОСОБА_3 надійшли письмові пояснення, які мотивував тим, що між публічним акціонерним товариством «ВіЕс БАНК», яке є правонаступником відносно усіх прав та обов'язків ПАТ «ФОЛЬКСБАНК», яке є правонаступником відносно усіх прав та обов'язків ВАТ «ФОЛЬКСБАНК», яке в свою чергу є правонаступником відносно усіх прав та обов'язків ВАТ «Електрон Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №КF 50851 з додатками та доповненнями, згідно якого позивачем було надано відповідачу кредит в розмірі 57 000,00 доларів США, з кінцевим строком погашення не пізніше 14.07.2023 року під 13,50% річних.

У зв'язку із порушенням зобов'язань по кредитному договору №КF 50851 від 16.07.2008, Банк 27.01.2015 направив на адресу ОСОБА_1 повідомлення - вимогу за №09-4/1227 з вимогою дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів, сплати штрафних санкцій (пені, штрафів) незалежно від строку настання виконання зобов'язань на протязі 30 календарних днів.

Крім того, у вказаній вимозі вказано, що у разі непогашення у встановлений у вимозі строк заборгованості перед банком по кредиту у повному обсязі, банк, відповідно до вимог діючого законодавства буде ініціювати примусове стягнення заборгованості.

Так, 19.05.2015 ПАТ «ВіЕс Банк» звертається до Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою про стягнення боргу за договором кредиту, 14.08.2915 ПАТ «ВіЕс Банк» звертається до Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки, судовий розгляд якої триває на даний час.

Зі змісту позовної заяви від 19.05.2015 встановлено, що при зверненні до суду позивач в позовній заяві покликався на п. 5.2.8 кредитного договору від 16 липня 2008 року та ст. 611 ЦК України, згідно яких позивач має право вимагати від позичальника дострокового повернення всієї наданої йому суми кредиту та сплати нарахованих процентів, а також можливі пеню та штрафні санкції, змінивши при цьому терміни повернення кредиту.

Позивачем, керуючись ч. 2 ст. 1050, ст. 1048 ЦК України та кредитним договором надіслано 27.01.2015 відповідачу ОСОБА_1 повідомлення - вимогу вих. №09-4/1227.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 грудня 2015 року по справі №303/3096/15-ц, позовна заява ПАТ «ВіЕс Банк» про стягнення боргу за договором кредиту задоволена, стягнуто з відповідачів суму боргу за кредитним договором №КF 50851 від 16.07.2008 року на користь ПАТ «ВіЕс Банк» в розмірі 16 440,36 доларів США та судові витрати.

Таким чином, позивач у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору, змінив строк виконання зобов'язання за кредитним договором на лютий 2015 року та мав право звернутися до суду із позовом про дострокове стягнення заборгованості. Таким правом позивач скористався і його позовні вимоги були задоволені повністю рішенням суду від 21 грудня 2015 року.

Після зміни строку виконання зобов'язання усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мали правового значення, оскільки за вимогою від 27 січня 2015 року позичальник був зобов'язаний повернути кредит в повному обсязі до вказаної у вимозі дати й усі наступні щомісячні платежі за графіком після письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості не підлягали виконанню.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постановах від 02 грудня 2015 року (№ 6-1707цс15 та № 6-249цс15), які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Крім того, вказані правові позиції підтверджені Постановою Верховного Суду України від 14.-2.2018 у справі № 564/2199/15-ц, провадження № 61 - 2404 св 18, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Таким чином, після направлення відповідачу письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості, кредитний договір припинив свою дію та позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором, оскільки, нарахування процентів за користування кредитними коштами, комісійних, неустойки поза строком дії кредитного договору не передбачено.

З моменту ухвалення вказаного рішення, яким вирішено спір сторін щодо боргових зобов'язань відповідача, правовідносини сторін перейшли в іншу площину, площину виконання судового рішення. Ці правовідносини врегульовані спеціальним законом Законом України «Про виконавче провадження».

Крім того, згідно положень абзацу 2 пункту 17 Постанови Пленуму ВССУ №5, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора надає кредитору право лише на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, і не надає права на нарахування і отримання відсотків за кредитним договором (нарахування і отримання яких можливо лише у разі стягнення коштів за виконавчим написом нотаріуса, згідно положень абзацу 3 пункту 17 Постанови Пленуму ВССУ № 5).

Таким чином, після ухвалення рішення суду від 21 грудня 2015 року про стягнення суми боргу, позивач має право лише на отримання інфляційного нарахування на суму боргу, виражене в національній валюті та на три проценти річних від простроченої суми боргу, згідно положень ст. 625 ЦК України.

Згідно положень ст. 625 ЦК України про стягнення з боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, суми боргу з урахуванням інфляційних втрат, вбачається, що дане положення Закону може бути застосоване кредитором до боржника виключно тільки в разі, якщо валютою виконання зобов'язання є гривня, оскільки, визначення в договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті унеможливлює врахування розрахованого Державним комітетом статистики України індексу інфляції. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена в постанові від 27.01.2016 року у справі № 6-771цс15, яка згідно з вимогою ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою.

13 лютого 2017 року ПАТ «ВіЕс Банк» отримано виконавчий лист та поданий для примусового виконання до органів ДВС.

23 серпня 2018 року приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Ярошевським Д.А., при примусовому виконанні виконавчого листа №303/3096/15-ц винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв'язку із його повним виконанням.

Сторони в судове засідання не з'явилися, повідомлялися належним чином.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Судом встановлено, що між публічним акціонерним товариством «ВіЕс БАНК», яке є правонаступником відносно усіх прав та обов'язків ПАТ «ФОЛЬКСБАНК», яке є правонаступником відносно усіх прав та обов'язків ВАТ «ФОЛЬКСБАНК», яке в свою чергу є правонаступником відносно усіх прав та обов'язків ВАТ «Електрон Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №КF 50851 з додатками та доповненнями, згідно якого позивачем було надано відповідачу кредит в розмірі 57 000,00 доларів США, з кінцевим строком погашення не пізніше 14.07.2023 року під 13,50% річних.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № KF 50851 від 16.07.2008 року між позивачем, позичальником та ОСОБА_2 укладено договір поруки № РО 94836 від 16 липня 2008 року.

У зв'язку із порушенням зобов'язань по кредитному договору №КF 50851 від 16.07.2008, банк 27.01.2015 направив на адресу ОСОБА_1 повідомлення - вимогу за №09-4/1227 з вимогою дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів, сплати штрафних санкцій (пені, штрафів) незалежно від строку настання виконання зобов'язань на протязі 30 календарних днів.

21 грудня 2015 року Мукачівським міськрайонним судом було ухвалено рішення про стягнення боргу із відповідачів на користь ПАТ «ВіЕс Банк» заборгованість за кредитним договором №KF 50851 від 16.07.2008 року в розмірі 16 440,36 доларі в СШ А та судові витрати.

Після направлення відповідачу письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості, кредитний договір припинив свою дію та позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором, оскільки, нарахування процентів за користування кредитними коштами, комісійних, неустойки поза строком дії кредитного договору не передбачено.

Згідно положень абзацу 2 пункту 17 Постанови Пленуму ВССУ №5, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора надає кредитору право лише на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, і не надає права на нарахування і отримання відсотків за кредитним договором (нарахування і отримання яких можливо лише у разі стягнення коштів за виконавчим написом нотаріуса, згідно положень абзацу 3 пункту 17 Постанови Пленуму ВССУ № 5).

13 лютого 2017 року ПАТ «ВіЕс Банк» отримано виконавчий лист та поданий для примусового виконання до органів ДВС.

23 серпня 2018 року приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Ярошевським Д.А., при примусовому виконанні виконавчого листа №303/3096/15-ц винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв'язку із його повним виконанням.

Таким чином, доводи позивача, про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора яке боржник не виконав чи виконав, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, й не позбавляє кредитодавця права на отримання процентів за користування коштів і штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України є безпідставними, а тому у задоволені позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 77, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 526, 589, 590, 610, 625, 1049, 1054, суд -

у хвалив :

В задоволенні позову акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 18 березня 2019 року.

Головуючий В.М. Довжанин