ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 535/929/19 Номер провадження 22-ц/814/2431/19Головуючий у 1-й інстанції Якименко Т. О. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Панченка О. О.

суддів: Карпушина Г.Л., Одринської Т.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Котелевського районного суду Полтавської області від 09 серпня 2019 року, постановлену у складі головуючого судді Якименко Т.О., із складанням повного тексту судового рішення того ж дня, за матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до Котелевського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Полтавській області про стягнення збитків,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Котелевського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Полтавській області про стягнення збитків.

Ухвалою судді Котелевського районного суду Полтавської області від 30 липня 2019 року позовну заяву залишено без руху та надано ОСОБА_1 строк для усунення недоліків, оскільки позовна заява була подана без додержання вимог ст. ст. 175, 177 ЦПК України.

Ухвалою судді Котелевського районного суду Полтавської області від 09 серпня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до Котелевського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Полтавській області про стягнення збитків, визнано неподаною та повернуто позивачу з підстав не виконання вимог ухвали суду про залишення без руху позовної заяви.

Вказану ухвалу оскаржила ОСОБА_1 , яка у поданій апеляційній скарзі, посилаючись на її незаконність, просить ухвалу місцевого суду скасувати. Вважає, що подана нею позовна заява з урахуванням усунутих недоліків, відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.2 ст. 369 ЦПК України, оскільки оскаржувана ухвала входить до переліку, передбаченого ч.1 ст. 353 ЦПК України.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулася з позовом до Котелевського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Полтавській області про стягнення збитків. (а.с. 1-15).

Ухвалою судді Котелевського районного суду Полтавської області від 30 липня 2019 року позовну заяву залишено без руху, з тих підстав, що позовна заява не відповідає вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України, а саме: позивачем не зазначено ціну позову; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги є непослідовними та не дає можливості однозначно встановити предмет та підстави позову; не надано докази, що підтверджують обставини позову; не зазначено, відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; не надано попередній розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; не надано підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав. Додані до позовної заяви копії документів не містять дату засвідчення. Не додано копії всіх документів, що додаються до позовної заяви, для вручення відповідачу. (а.с. 17).

Постановляючи ухвалу про визнання неподаною та повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції керувався ч.3 ст. 185 ЦПК України та виходив з того, що недоліки, зазначені в ухвалі суду від 30 липня 2019 року, належним чином не усунуті, а тому позовну заяву ОСОБА_1 слід вважати неподаною і повернути її заявнику.

Оскаржувана ухвала мотивована, тим, що ОСОБА_1 частково засвідчила документи додані до позовної заяви, а також зазначила, що нею не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав, проте доказів цього не надала. Крім того, виклад обставин, якими позивачка обґрунтовує свої вимоги залишився непослідовним, не зазначено ціну позову, не зазначені відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; не надано копії всіх документів, що додаються до позовної заяви, для вручення їх відповідачу; відсутнє підтвердження відповідності всіх копій письмових доказів оригіналам.

Проте, такий висновок суду не відповідає встановленим по справі обставинам та не ґрунтується на законі, виходячи з наступного.

За змістом ст.13 ЦПК України позивач (заявник) на власний розсуд обґрунтовує свої вимоги з викладом відповідних обставин та зазначенням доказів, що підтверджують такі обставини.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Частинною 3 ст. 185 ЦПК України, визначено, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Колегія апеляційного суду не погоджується з висновком судді щодо неусунення позивачем недоліків, зазначених в ухвалі від 30 липня 2019 року, внаслідок чого позовна заява була визнана неподаною та повернута позивачу.

Так, на виконання вказаної ухвали, 06 серпня 2019 року позивачем подана до суду заява із зазначенням обставин справи, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, а також зазначено обставини, які перешкоджають визначити ціну позову та надати докази на підтвердження обставин справи.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що питання про характер правовідносин, належність та допустимість доказів суд повинен вирішувати у відповідності з вимогами статей 77 і 78 ЦПК України.

Питання про наявність порушеного, невизнаного або оспорюваного права суд повинен вирішувати під час розгляду справи, а уточнення позовних вимог суд може вирішити під час підготовчого засідання відповідно до статті 197 ЦПК України, зокрема може роз`яснювати учасникам справи, які обставини входять до предмета доказування, які докази мають бути подані тим чи іншим учасником справи.

Крім того, згідно роз`яснень, викладених в п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справи у суді першої інстанції", подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що ст.ст. 51-53 ЦПК України передбачена можливість та підстави заміни неналежного відповідача, залучення у справі третіх осіб.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

На зазначене суддя першої інстанції уваги не звернув, та у порушення зазначених вище норм закону дійшов передчасного висновку про повернення позовної заяви.

Також, колегія суддів враховує необхідність забезпечення права позивача на доступ до правосуддя, встановлене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно частини 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і далі кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Елементом права на справедливий судовий розгляд є право на доступ до суду.

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції).

Так у справі «Delcourt v. Belgium» Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення.

Водночас у справі «Bellet v. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективний, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Згідно висновків, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду («Perez de Raela Cavaniles v. Spain», «Beles and others v. the Czech Republic», «RTBF v. Belgium»).

За таких обставин колегія суддів вважає, що ухвала судді постановлена з порушенням норм процесуального права, тому підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, відповідно до вимог ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 259, 367,368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Котелевського районного суду Полтавської області від 09 серпня 2019 року скасувати. Матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Котелевського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Полтавській області про стягнення збитків - повернути до Котелевського районного суду Полтавської області для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О.О. Панченко

Судді: Г.Л. Карпушин

Т.В. Одринська