Справа № 303/8624/13-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

07 березня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Кожух О.А.,

суддів - Фазикош Г.В., Джуги С.Д

за участі секретаря - Терпай С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду від 11 липня 2014 року (головуючий суддя Пак М.М.) в справі за поданням державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон громадянина України ОСОБА_1, -

встановив:

Державний виконавець РВ ДВС Мукачівського міськрайонного управління юстиції у липні 2014 року звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон гр.ОСОБА_1

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 11 липня 2014 року дане подання задоволено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить ухвалу суду скасувати та відмовити в задоволенні подання. В обґрунтування скарги посилається на порушення судом норм процесуального права. Вказує, що відсутні докази його ухилення від виконання судового рішення. Про оскаржувану ухвалу йому стало відомо при перетині кордону 28.07.2018.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, поясненнея апелянта та його представника, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що на виконанні у РВ ДВС Мукачівського МРУЮ знаходиться виконавче провадження ВП №43082869 з примусового виконання виконавчого листа №303/8624/13 від 28.02.2014 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в розмірі 45048,89 грн. (а.с.66).

В процесі виконання даного виконавчого провадження державний виконавець звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон.

Задовольняючи дане подання суд виходив з його обґрунтованості.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна, оскільки суд дійшов його без повного та всебічного з'ясування дійсних обставин справи, прав сторін та з порушенням норм процесуального права.

Згідно ст. 377-1 ЦПК України (в редакції, що діяла на час постановлення оскаржуваної ухвали) питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи - у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішувалось судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до пункту 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV (в редакції, що діяла на час постановлення оскаржуваної ухвали, тут і далі: Закон № 606-XIV), державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи - за межі України - до виконання зобов'язання за рішенням.

Статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзд в Україну громадян України» (в редакції, що діяла на час постановлення оскаржуваної ухвали) було передбачено, що громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього, зокрема, судовим рішенням - до виконання зобов'язань.

Зі змісту наведених норм вбачається, що тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України можливе лише за умов саме ухилення боржника від виконання зобов'язань покладених на нього за рішенням суду. Обов'язок доказування факту ухилення боржника від виконання зобов'язань, відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України (в редакції, що діяла на час постановлення оскаржуваної ухвали), покладався, в даному випаду, на державного виконавця, який звертався до суду із відповідним поданням.

З аналізу зазначених норм слідує, що саме по собі самостійне невиконання боржником зобов'язань протягом строку, вказаного державним виконавцем в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

При цьому, під поняттям «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які не залежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

До подання державного виконавця було приєднано: постанова про відкриття виконавчого провадження від 23.04.2014 (а.с. 66) та постанова про арешт майна боржника від 23.04.2014 (а.с.75). Також додано постанову про привід боржника від 22.05.2014, попередження від 23.06.2014, виклик державного виконавця від 25.06.2014, у яких місце проживання боржника зазначалось с. Ромочевиця, вул. Духновича, 80 (а.с.63-65), хоча 24.04.2014 представником ПАТ КБ «ПриватБанк» державному виконавцю було подано заяву, що фактичне місце проживання боржника - с. Залужжя, вул. Пушкіна, 8 «а».

Таким чином, в матеріалах справи відсутні докази того, що боржнику було відомо про наявне виконавче провадження, позаяк належних доказів отримання ним постанов чи вимог державного виконавця матеріали справи не містять.

Тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон стосується гарантованого ст. 33 Конституції України права особи вільно залишати територію України та права на свободу пересування, і повинно застосовуватися як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом засобів примусового виконання рішення.

Згідно ст. 11 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Такі заходи, передусім, передбачені ст. 32 Закону № 606-XIV, зокрема, звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Держаним виконавцем не було встановлено, що ОСОБА_1 має якісь доходи чи майно, на яке може бути звернуто стягнення, оскільки до подання таких даних не було додано.

Отже, у справі відсутні докази використання державним виконавцем передбачених законом прав і повноважень для стягнення боргу без обмеження свободи пересування боржника, що є додатковим заходом забезпечення виконання судового рішення, якщо загальновживані заходи стягнення є недостатніми, вичерпані тощо. Таке обмеження не повинно застосовуватися, якщо не є вкрай необхідним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції не перевірив та не врахував усі обставини, необхідні для правильного вирішення справи, не з'ясував, чи мало місце і у чому полягало ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, які саме свідомі діяння (дії або бездіяльність) чинить боржник, що спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні. При цьому державний виконавець не надав належних і допустимих доказів використання передбачених законом прав і повноважень для стягнення боргу з ОСОБА_1, не довів факту ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи, ухвала суду першої інстанції постановлена з порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, що, відповідно до п.п.3, 4 ст. 376 ЦПК України, є підставою для її скасування з постановленням нового судового рішення про відмову в задоволенні подання.

Керуючись ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 3, 4 ч. 1 ст.. 376, ст. ст. 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Мукачівського міськрайонного суду від 11 липня 2014 року - скасувати.

В задоволенні подання державного виконавця районного відділу державної виконавчої служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 11 березня 2019 року.

Головуюча

Судді: