Справа № 303/3506/19
номер рядка стат. звіту 49
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

15 жовтня 2019 року м.Мукачево

МУКАЧІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ

в особі: головуючої судді Курах Л.В.

за участю секретаря судових засідань Багин Р.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Мукачево цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей та дружини, -

В С Т А Н О В И В :

31 травня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу між нею та ОСОБА_2 , зареєстрованого 29 вересня 2012 року у виконавчому комітеті Форношської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області, актовий запис № 06, про стягнення аліментів з відповідача ОСОБА_2 на її користь на утримання малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень на кожну дитину щомісячно, до досягнення дітьми повноліття та аліменти на її утримання в розмірі 2000 гривень щомісячно до досягнення сином трьох років.

Позовні вимоги мотивує тим, що попри тривале спільне проживання позивачу з відповідачем не вдалося створити міцної сім`ї. за час спільного проживання виявилося, що вони зовсім різні люди, з різними характерами та поглядами на сімейне життя і ведення спільного господарства. Внаслідок цього між позивачем та відповідачем часто виникали сварки та непорозуміння. Протягом останніх п`яти років відповідач умисно систематично вчиняв фізичне насильство щодо позивача, завдавав їй тілесних ушкоджень. Останній такий випадок мав місце 07.03.2019 року, коли відповідач почав бити дружину, а вона не могла навіть захиститися так як тримала на руках їх тримісячну дитину. По даному факту Мукачівським районним відділенням поліції Мукачівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000540. Позивач робила багато спроб зберегти сім`ю, сподіваючись, що відповідач зміниться, однак такі виявилися марними. На даний час примирення і збереження сім`ї є неможливим. Крім того, малолітні діти повністю перебувають на утриманні та вихованні позивача. Відповідач в добровільному порядку кошти на утримання дітей не надає, хоча має таку можливість оскільки вже тривалий час працює в Нідерландах і його середньомісячний дохід становить 1200 Євро, а тому просить стягнути з нього на утримання дітей аліменти в твердій грошовій сумі по 2000 гривень на кожну дитину щомісячно. Також, позивач просить стягнути з відповідача аліменти на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася. Від неї на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, де зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просять суд позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилися, про день та час слухання справи судом повідомлялися належним чином. Представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності де зазначив, що позовні вимоги визнає частково, не заперечує щодо розірвання шлюбу та стягнення з нього на користь позивача аліментів в розмірі по 2000 гривень на утримання дітей. Щодо стягнення з нього аліментів на утримання дружини заперечував, просив в цій частині позовних вимог відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті без фіксування судового процесу.

Дослідивши письмові матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з частиною п`ятою ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Положеннями частин третьої та четвертої ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

За ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 29 вересня 2012 року укладено шлюб у виконавчому комітеті Форношської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області, актовий запис № 06 (свідоцтво про шлюб серії № НОМЕР_1 , (а.с.7).

Відповідно до статей 12,13 ЦПК України сторони користуються рівними правами щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач визнав позов в повному обсязі, не заперечував щодо розірвання шлюбу, подружжя проживає окремо один від одного, шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Як вбачається з матеріалів справи від даного шлюбу в позивача з відповідачем народилися діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 видане виконкомом Форношської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області, актовий запис № 09, від 09.12.2013 року, а.с.8) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 видане виконкомом Форношської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області, актовий запис № 03, від 22.01.2019 року, а.с.10).

Отже, на момент пред`явлення позову про розірвання шлюбу, дитина не досягла одного року. Однак, за приписами ч.2 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини.

В матеріалах справи наявний витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, номер кримінального провадження 0000540, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст.126-1 КК України, за заявою ОСОБА_1 , яка повідомила, що її чоловік ОСОБА_2 протягом тривалого часу вчиняє щодо неї насильство (а.с.14).

Суд вирішуючи справу про розірвання шлюбу, перш за все виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.

Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, та позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем.

Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов в цій частині підлягає задоволенню.

Статтею 113 СК України, передбачено право особи, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідачем не подано до суду клопотання, чи заяви про її бажання відновити дошлюбне прізвище, тому суд вважає за можливе залишити їй прізвище « ОСОБА_6 ».

Щодо вимоги про стягнення аліментів з відповідача на утримання малолітніх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень на кожну дитину щомісячно, суд констатує наступне:

Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесіє Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989p., батько (-ки) або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення знайшло своє відображення в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч.2 ст.51 Конституції України) закріплюється в сімейному законодавстві (ст. 180 СК України).

Відповідно із ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно до ч. 1 ст. 184 СК України і роз`яснень, викладених в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № З «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів», якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі; вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідач визнав позов в частині стягнення з нього аліментів на утримання дітей в тому розмірі, про який просить позивач.

При прийнятті рішення щодо розміру аліментів суд виходить з прожиткового мінімуму для дитини встановленого Законом України «Пpo Державний бюджeт на 2019 рік», який на період з 01 липня по 30 листопада 2019 року становить: для дитини віком від 6 років до 18 років 2118 гpивень.

Законом України від 17.05.2017 № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» частину другу ст.182 викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

Закон не містить вимоги визначення точного розміру аліментів суто як половини відповідного розміру прожиткового мінімуму на дитину, відповідні розміри прожиткового мінімуму є не абсолютними величинами (базою) для визначення розміру аліментів, а можуть слугувати лише певним орієнтиром при вирішенні питання, яким суд не зв`язаний з огляду на фактичні обставини справи, динаміку дійсних витрат тощо. Слід враховувати також, що за наявності для того підстав, істотної зміни обставин, законодавства тощо, сторони не позбавлені права ставити в подальшому питання про зміну розміру стягуваних аліментів, зміну способу стягнення, участь у додаткових витратах і т.ін.

Проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи позицію позивача, так і визнання позову відповідачем в частині стягнення з нього аліментів на утримання дітей, а також те, що відповідач є працездатним, здоровим чоловіком, доказів перебування на його утриманні неповнолітніх дітей чи непрацездатних осіб суду не надав, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача на утримання дітей необхідно стягнути аліменти в розмірі 2000 гривень на кожну дитину щомісячно, саме на ту суму, яку визнає відповідач.

Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць, згідно із вимогами ст. 430 ЦПК України, підлягає негайному виконанню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів на її утримання до досягнення дитиною трьох років, суд констатує наступне:

Згідно з ч. 2 ст. 84 Сімейного Кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Статтею 81 ЦПК Українивстановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання.

Згідно ч. 2, 4 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років, право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

На підтвердження доводів про платоспроможність відповідача, позивачем не надано суду жодних доказів.

Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу (стаття 76 СК України); непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення.

Таким чином право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Однак, позивачем не надано суду доказів того, що її місячний дохід нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого Законом.

Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2018 року у справі № 161/16931/16-ц.

Частиною 6 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 12, 19, 81, 141, 263-265, 430 ЦПК України, ст.ст. 24, 75, 79, 80, 84, 110, 112, 113, 141, 180, 182, 183, 184, 191 СК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей та дружини задовольнити частково.

Шлюб, зареєстрований між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , 29 вересня 2012 ІНФОРМАЦІЯ_2 у виконавчому комітеті Форношської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області, актовий запис № 06 розірвати.

Після розірвання шлюбу позивачу ОСОБА_1 залишити прізвище « ОСОБА_6 ».

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з 31 травня 2019 року і до досягнення дітьми повноліття

В задоволенні вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання до досягнення їхнім малолітнім сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трьох років у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень щомісячно - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 768,40 (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок) гривні судового збору та 704,80 (сімсот чотири гривні 80 копійок) гривні судового збору в дохід держави.

Судовий збір в розмірі 704,80 (сімсот чотири гривні 80 копійок) гривні віднести за рахунок держави.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням п.15.5. Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 р.) через Мукачівський міськрайонний суд.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканка АДРЕСА_1 ,, РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованого АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення виготовлено 15 жовтня 2019 року.

Головуюча Л.В. Курах