Постанова

Іменем України

06 березня 2019 року

м. Київ

справа № 199/7250/17

провадження № 61-48754 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

заявник - громадська організація «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація» в інтересах члена організації ОСОБА_3;

суб'єкт оскарження - старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башілов Валентин Олександрович;

представник Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - Петрушевська Ірина Олегівна;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 липня 2018 року у складі судді Скрипник О. Г. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 листопада 2018 року у складі колегії суддів: Варенко О. П., Лаченкової О. В., Свистунової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2018 року громадська організація «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація» в інтересах члена організації ОСОБА_3 звернулася до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башілова В. О.

Скарга мотивована тим, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2017 року у справі № 199/7250/17-ц з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_3 стягнуто 1 250 грн 71 коп. на відшкодування майнової шкоди.

Для забезпечення виконання вказаного рішення суду 12 квітня 2018 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська видано виконавчий лист.

14 квітня 2018 року ОСОБА_3 направив до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України виконавчий лист у вказаній вище справі, який був отриманий виконавчою службою 17 квітня 2018 року та розподілений на старшого державного виконавця Башілова В. О.

Повідомленням про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання від 08 травня 2018 року старший державний виконавець Башілов В. О. повернув зазначений вище виконавчий лист без прийняття до виконання з посиланням на визначені законом обставини, що виключають здійснення виконавчого провадження органами державної виконавчої служби, згідно з пунктом 10 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: виконавчий документ пред'явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Заявник зазначав, що державним виконавцем було порушено строк прийняття рішення, який повинен складати три робочі дні.

Вважав, що державний виконавець безпідставно повернув ОСОБА_3 виконавчий документ без прийняття до виконання, оскільки примусове виконання можливе після відкриття виконавчого провадження, яке уповноважені відкривати лише органи державної виконавчої служби. Державна казначейська служба, яка зобов?язана здійснювати списання коштів державного бюджету, не має права відкривати виконавче провадження. Тому державний виконавець зобов?язаний відкрити виконавче провадження і направити до Державної казначейської служби України постанову про стягнення коштів з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3

Ураховуючи викладене, заявник просив суд визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башілова В. О. у зв?язку з порушенням строків вчинення процесуальної дії, встановлених частиною четвертою статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» та недотриманням законодавчих строків направлення на адресу ОСОБА_3 повідомлення № 12184-33-8/21 від 08 травня 2018 року; визнати неправомірним рішення старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башілова В. О. про повернення виконавчого документу стягувану без прийняття до виконання від 08 травня 2018 року № 12184-33-18/21; зобов'язати старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башілова В. О. негайно прийняти до виконання виконавчий лист, виданий 12 квітня 2018 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська у справі № 199/7250/17, та у триденний строк з моменту отримання ухвали суду направити стягнуті кошти у готівковій формі через відділення публічного акціонерного товариства «Укрпошта» № 82 за місцем проживання ОСОБА_3; витрати по перерахуванню коштів на користь ОСОБА_3 у готівковій формі покласти на боржника - Державну казначейську службу України; зобов'язати старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башілова В. О. упродовж п'яти днів з дня отримання копії ухвали суду повідомити суд і ОСОБА_3 про виконання ухвали суду рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення; стягнути з відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на його користь понесені ним судові витрати.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 липня 2018 року скаргу громадської організації «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація» в інтересах члена організації ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано неправомірним рішення старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башілова В. О., на виконанні якого перебував виконавчий лист Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2018 року у цивільній справі № 199/7250/17, від 08 травня 2018 року № 12184-33-18/21 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання. Зобов'язано старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України БашіловаВ. О. вчинити дії, пов'язані з виконанням виконавчого листа Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2018 року у цивільній справі № 199/7250/17. Стягнуто з відділу примусового виконання рішень департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_3 компенсацію за відрив від звичайних занять у розмірі 224 грн 10 коп. Вирішено питання розподілу судових витрат. У решті скаргу залишено без задоволення.

Судове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що старшим державним виконавцем порушено триденний строк вчинення виконавчих дій і прийняття процесуальних рішень, передбачений частиною четвертою статті 4 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до пункту 4 розділу І наказу Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 № 512/5 «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень» відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України підвідомчі рішення, за якими боржниками є: Апарат Верховної Ради України, Адміністрації Президента України, Кабінет Міністрів України, центральні органи виконавчої влади, Конституційний суд України, Верховний суд України тощо. Отже, повернення виконавчого документу, поданого ОСОБА_3 до державної виконавчої служби, без прийняття до виконання з посиланням на те, що його пред?явлено не за місцем виконання, є неправомірним.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 15 листопада 2018 року апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України залишено без задоволення, а судове рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що ОСОБА_3 у встановленому законом порядку звернувся до виконавчої служби із заявою про примусове виконання виконавчого листа, оскільки примусове виконання рішень відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У грудні 2018 року Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні скарги громадської організації «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація» в інтересах члена організації ОСОБА_3

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що заяву ОСОБА_3 від 14 квітня 2018 року про прийняття до виконання виконавчого документу та виконавчий лист № 199/7250/17-ц від 12 квітня 2018 року було передано до виконання старшому державному виконавцю відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башілову В. О. 05 травня 2018 року, про що зазначено на обкладинці виконавчого провадження ВП № 56334612.

08 травня 2018 року, тобто у передбачений частиною четвертою статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» триденний строк, старший державний виконавець Башілов В. О. прийняв повідомлення № 12184-33-18/21 про повернення вказаного виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Правовідносини, пов'язані із стягненням коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, регулюються частиною другою статті 6 Закону України «Про виконавче провадження», Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845. Судами не було враховано, що відповідно до пункту 3 вказаного Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства. Для виконання судових рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (тобто, визначених в рішенні про стягнення коштів державних органів, розпорядників бюджетних коштів (бюджетних установ)), стягувач звертається із відповідною заявою не до органу державної виконавчої служби, а до органу Казначейства (пункт 6 зазначеного Порядку).

Отже, державним виконавцем правомірно було винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, оскільки його необхідно подавати для виконання до органів Державного казначейства України.

Відзив на касаційну скаргу не подано.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 лютого 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі і витребувано цивільну 199/7250/17 з Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 лютого 2019 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2017 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 квітня 2018 року, позов громадської організації «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація» в інтересах члена організації ОСОБА_3 до Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_3 1 250 грн 71 коп. на відшкодування майнової шкоди.

На виконання вказаного рішення суду 12 квітня 2018 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська було видано виконавчий лист.

14 квітня 2018 року ОСОБА_3 направив до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України виконавчий лист у справі № 199/7250/17-ц про стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_3 1 250 грн 71 коп. на відшкодування майнової шкоди, який було отримано виконавчою службою 17 квітня 2018 року.

Повідомленням про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання від 08 травня 2018 року старший державний виконавець Башілов В. О. повернув виконавчий лист без виконання з посиланням на наявні визначені законом обставини, що виключають здійснення виконавчого провадження органами державної виконавчої служби, керуючись пунктом 10 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: виконавчий документ пред'явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (частина перша статті 5 Закону України «Про виконавче провадження»).

У випадках, передбачених законом, рішення щодо стягнення майна та коштів виконуються органами доходів і зборів, а рішення щодо стягнення коштів -банками та іншими фінансовими установами. Рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. У випадках, передбачених законом, рішення можуть виконуватися іншими органами. Органи та установи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, не є органами примусового виконання (стаття 6 Закону України «Про виконавче провадження»).

З 01 січня 2013 року набрав чинності Закон України від 05 червня 2012 року № 4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», який встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», та особливості їх виконання.

За нормами Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган; державне підприємство, установа, організація; юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» також визначено порядок виконання рішень суду про стягнення коштів з державного органу. Так, статтею 3 цього Закону передбачено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Частиною другою статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до пункту 9 Прикінцевих та Перехідних положень Бюджетного кодексу України рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України. Зазначені рішення передаються до Казначейства України для виконання. Безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Казначейством України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Відповідно до покладених завдань Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 цього Положення).

Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 3 Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів.

Пунктом 4 цього Порядку на органи Казначейства покладені обов'язки, зокрема забезпечення у випадках, передбачених цим Порядком, зберігання виконавчих документів та ведення їх обліку; вжиття заходів до виконання виконавчих документів протягом установленого строку.

У пункті 6 Порядку передбачено, що у разі прийняття рішення про стягнення коштів стягувач подає органові Казначейства в установлений зазначеним органом спосіб: заяву про виконання такого рішення із зазначенням реквізитів банківського рахунка (у разі наявності - довідку банку), назви банку, його МФО та коду ЄДРПОУ, номера рахунка (поточний, транзитний, картковий), прізвища, імені, по батькові (повне найменування - для юридичної особи) власника рахунка, на який слід перерахувати кошти, або даних для пересилання коштів через підприємства поштового зв'язку, що здійснюється за рахунок стягувача (прізвище, ім'я, по батькові адресата, його поштова адреса (найменування вулиці, номер будинку, квартири, найменування населеного пункту, поштовий індекс), реквізити банківського рахунка поштового відділення); оригінал виконавчого документа; судові рішення про стягнення коштів (у разі наявності); оригінал або копію розрахункового документа (платіжного доручення, квитанції тощо), який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету (у судових рішеннях про стягнення коштів з відповідного бюджету).

Виконавчі документи пред'являються до виконання у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем.

Отже, виконавчий лист, боржником за яким є державний орган, підлягає виконанню органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, а не органами державної виконавчої служби.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 02 липня 2018 року у справі № 233/1979/17 (провадження № 61-29414св18).

Крім того, Великою Палатою Верховного Суду неодноразово розглядалося питання підвідомчості спорів щодо оскарження дій органів Державної казначейської служби України, на виконанні яких перебувають виконавчі листи, боржником за якими є державний орган (постанови: від 20 червня 2018 року у справі № 916/1227/16 (провадження № 12-105гс18, від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18 та інші), що засвідчує правомірність подання виконавчих листів, боржниками за якими є державні органи, безпосередньо на виконання до органів Державної казначейської служби України.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином виконавчий лист, виданий 12 квітня 2018 року ОСОБА_3 Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська у справі № 199/7250/17-ц, підлягає виконанню органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, а не органами державної виконавчої служби. Крім того, оскаржуване повідомлення державного виконавця про повернення стягувачу виконавчого документу без прийняття до виконання винесене у встановлений законом строк, оскільки виконавчий лист було передано державному виконавцю 05 травня 2018 року (а.с. 99).

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні скарги.

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задовольнити.

Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 липня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 листопада 2018 року скасувати.

У задоволенні скарги громадської організації «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація» в інтересах члена організації ОСОБА_3на дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башілова Валентина Олександровича відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б.І. Гулько

Є.В. Синельников

Ю.В. Черняк