Постанова

Іменем України

03 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 165/2761/14-ц

провадження № 61-33292св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Калараша А.А. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

позивач за зустрічним позовом- ОСОБА_2 ,

відповідач за зустрічним позовом- ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Волинської області від 26 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності та стягнення моральної шкоди, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, вимоги якого уточнив в ході розгляду справи та просив витребувати на його користь з незаконного володіння ОСОБА_4 Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 , визнавши за ним право власності та стягнути з відповідачів на його користь моральну шкоду в розмірі 15 000 грн.

Позов мотивовано тим, що позивачу та ОСОБА_3 , в порядку спадкування за заповітом, належить на праві власності по Ѕ частини вказаної вище квартири.

24 квітня 2014 року рішенням Нововолинського міського суду Волинської області, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 3 червня 2014 року, задоволено позов ОСОБА_3 та припинено право власності на належну позивачу Ѕ частини спірної квартири зі стягненням з ОСОБА_3 на його користь вартості цієї частки в розмірі 84 896 грн.

2 липня 2014 року право власності на спадкову квартиру було зареєстроване за ОСОБА_3 , а 5 липня 2014 року остання подарувала спірну квартиру своєму сину ОСОБА_2 .

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 вересня 2014 року зазначені вище рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасовано, справу направлено на новий розгляд, а 11 листопада 2014 року позов ОСОБА_3 за її заявою було залишено без розгляду.

Посилаючись на те, що 17 листопада 2014 року ОСОБА_2 продав спірну квартиру за договором купівлі-продажу ОСОБА_4 , яка на даний час є власником цієї квартири, на підставі чого позивач просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У лютому 2015 року ОСОБА_2 подав зустрічний позов, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5 000 грн, посилаючись на безпідставність первісних позовних вимог, оскільки він правомірно володів спірною квартирою і не порушував прав позивача, а залучення його до участі у розгляді справи в якості відповідача потребує витрат на правову допомогу для захисту від незаконних вимог ОСОБА_1 .

Короткий зміст рішення судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій

Рішенням Нововолинського міського суду від 20 квітня 2015 року первісний позов задоволено частково. Витребувано від ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину цієї квартири. Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 , з кожного зокрема, по 325,60 грн судового збору та по 900 грн за надання правової допомоги, а всього з кожного відповідача по 1 225,60 грн. В решті позовних вимог відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди відмовлено.

Задовольнивши частково первісний позов та відмовивши у задоволенні вимог зустрічного позову, суд першої інстанції, посилаючись на положення статті 88 ЦПК України, розподілив судові витрати, залишивши за позивачем у зустрічному позові ОСОБА_2 понесений ним судовий збір, а з відповідачів за первісним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 стягнув на користь ОСОБА_1 з кожного по 325,60 грн судового збору, який підтверджено документально. Оскільки, позивач за первісним позовом, уклавши договір отримав правову допомогу адвоката Явтушенко І. В., з урахуванням вимог Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах від 20 грудня 2011 року, зокрема складність підготовленого адвокатом Явтушенко І. В . позову, великої кількості судових засідань, в яких вона брала участь, неодноразову зміну позовних вимог, місцевий суд частково задовольнив вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 витрат на правову допомогу та стягнув на його користь з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з кожного по 900 грн вказаних витрат.

Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 2 лютого 2016 року апеляційні скарги відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 20 квітня 2015 року в даній справі в частині стягнення судових витрат з ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 скасовано з ухваленням в цій частині нового рішення. Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 976, 80 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 1461, 60 грн. У стягненні судових витрат з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 відмовлено. В решті рішення суду залишено без змін.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення судових витрат з ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , з ухваленням у цій частині нового рішення апеляційний суд виходив з того, що рішенням суду першої інстанції задоволено позовні вимоги заявлені до ОСОБА_4 про визнання за позивачем права власності на оспорювану частину квартири та витребування вказаного майна від ОСОБА_4 , а тому понесені позивачем судові витрати пропорційно до задоволених вимог підлягають стягненню з ОСОБА_4 . Разом з тим, місцевий суд помилково стягнув ці витрати з трьох відповідачів, в тому числі з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , в позові до яких про стягнення моральної шкоди судом відмовлено.

Згідно висновків апеляційного суду з ОСОБА_4 підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 пропорційно до задоволених вимог витрати по оплаті судового збору в розмірі 976,80 грн. Крім того, підлягають стягненню з ОСОБА_4 на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 1461,60 грн, оскільки такий розмір витрат підтверджується квитанцією та розрахунком витрат.

Апеляційний суд виходив з того, що згідно зі статті 79 ЦПК України до судових витрат не належать витрати сторони на представництво її інтересів у суді, а тому зазначені в розрахунках витрати на представництво в суді у розмірі 974,40 грн не підлягають стягненню з відповідача, оскільки вони не відносяться до судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 травня 2017 року в даній справі рішення Апеляційного суду Волинської області від 2 лютого 2016 року в частині вирішення вимог ОСОБА_1 про відшкодування витрат на правову допомогу скасовано, а справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи рішення апеляційного суду та передаючи справу на новий розгляд касаційний суд виходив з того, що апеляційний суд дійшов передчасного висновку, що витрати сторони на представництво її інтересів у суді не належать до судових витрат. Та направляючи справу на новий розгляд касаційний суд вказав, що при новому розгляді суду необхідно перевірити, на підставі чого діяв адвокат Явтушенко І. В., чи була укладена з ним угода, які домовленості, зокрема щодо оплати послуг були погоджені сторонами, якими доказами підтверджується понесення витрат, в чому вони полягають, чи передбачені вони укладеною угодою та чи підлягають відшкодуванню.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції, яке переглядається

Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 26 липня 2017 року апеляційні скарги відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 20 квітня 2015 року в даній справі в частині стягнення витрат на правову допомогу скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені на оплату правової допомоги, в розмірі 4 123,53 грн. В частині вимог про стягнення витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що позивачем ОСОБА_1 були понесені документально підтверджені витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги, в розмірі 4850,00 грн. З врахуванням того, що рішенням суду першої інстанції задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання за позивачем права власності на оспорювану частину квартири та витребування вказаного майна від ОСОБА_4 , понесені позивачем витрати по оплаті за правову допомогу підлягають стягненню пропорційно до задоволених вимог лише із відповідача ОСОБА_4 Розмір таких витрат складає 4125, 53 грн. (84,98 % від задоволених позовних вимог).

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Волинської області від 26 липня 2017 року, у якій вона просить скасувати рішення апеляційного суду в частині стягнення з неї на користь ОСОБА_1 4 123, 53 грн судових витратта направити справу на новий розгляд.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу з Нововолинського міського суду Волинської області.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що з неї незаконно та несправедливо стягнуто 4 125, 53 грн витрат на правову допомогу.

Так, скаржниця зазначала, що вона ніяким чином права ОСОБА_1 не порушувала, права власності на Ѕ частину квартири не позбавляла.

Крім того, зазначала, що суд безпідставно стягнув з неї понесені ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 2400 грн, які були сплачені ним 10 жовтня 2014 року, оскільки спірну квартиру вона придбала лише 17 листопада 2014 року, тому до витрат ОСОБА_1 на правову допомогу до 17 листопада 2014 року, а саме 10 жовтня 2014 року, вона не має ніякого відношення.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 10 жовтня 2014 року між позивачем ОСОБА_1 і адвокатом Явтушенко І. В. був укладений договір про надання правової допомоги на проведення дій з підготовки цивільного позову, підготовка заяви про забезпечення позову, представництво інтересів в судах першої, апеляційної і касаційної інстанцій по даній справі з усіма правами, наданими позивачу. Надання правової допомоги адвокатом здійснюється на платній погодинній основі, розрахунок якої проводився у відповідності до Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» (т.1,а.с.26).

Відповідно до наданого розрахунку витрат на правову допомогу адвокатом в суді першої інстанції та квитанції до прибуткового касового ордеру №18/2014 від 10 жовтня 2014 року ОСОБА_1 були понесені витрати на правову допомогу в розмірі 2400 грн. (т.1,а.с.27,28).

Згідно додаткового розрахунку витрат на правову допомогу в суді першої інстанції та квитанції до прибуткового касового ордеру № 7/ 2015 від 20 квітня 2015 року (т.1,а.с.165,166) позивачем ОСОБА_1 були понесені витрати на правову допомогу в розмірі 900 грн.

Згідно додаткового розрахунку витрат на правову допомогу з підготовки касаційної скарги та квитанції до прибуткового касового ордеру № 10/ 2015 від 2 липня 2015 року (т.2,а.с.18,19) ОСОБА_1 були понесені витрати на правову допомогу в розмірі 1000 грн.

Згідно додаткового розрахунку витрат на правову допомогу за представництво в апеляційному суді і квитанції до прибуткового касового ордеру № 1/2016 від 19 січня 2016 року (т.2,а.с.69,70) ОСОБА_1 були понесені витрати на правову допомогу в розмірі 550 грн.

Всього позивачем ОСОБА_1 були понесені документально підтверджені витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги, в розмірі 4 850 грн.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України 2004 року стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до частини першої статті 79 ЦПК України 2004 року судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 79 ЦПК України 2004 року до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу в цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, в судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (статті 6 закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності чи відповідного договору (статей 12, 46, 56 ЦПК України 2004 року).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Так, апеляційний суд установивши, що позивачем за первісним позовом ОСОБА_1 були понесені документально підтвердженні витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги, в розмірі 4 850 грн, апеляційний суд обґрунтовано стягнув 4 125, 53 грн (84,98 % від задоволених позовних вимог) з ОСОБА_4 , з урахуванням того, що рішенням суду першої інстанції задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання за позивачем права власності на оспорювану частину квартири та витребування вказаного майна від ОСОБА_4 .

Зазначені висновки узгоджуються з висновками Великої Палати Верховного Суду про застосування норм права, викладеними у постанові від 27 червня 2018 року (справа № 826/1216/16, провадження № 11-562ас18).

Доводи касаційної скарги про те, що з неї безпідставно стягнуто понесені ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 2400 грн, які були сплачені ним 10 жовтня 2014 року, до того, як її було залучено до справи, як співвідповідача, оскільки спірну квартиру вона придбала лише 17 листопада 2014 року, не заслуговують на увагу.

Так, загальнеправило розподілу витрат полягає в тому, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Вона не повинна нічого втратити внаслідок судового процесу. Витрати відшкодовується лише в обсязі, який підтверджено документально, тобто письмовими доказами.

Таким чином, законодавець покладає обов`язок відшкодування понесених витрат на правову допомогу на відповідача, коли рішення ухвалено на користь позивача не залежно від того, чи був він залучений співвідповідачем у справі пізніше, оскільки умовою для відшкодування витрат на правову допомогу є надання їх адвокатом, документальне підтвердження та відповідність Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

За вказаних обставин, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду апеляційної інстанції, оскільки воно є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, рішення апеляційної інстанцій без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Волинської області від 26 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: А. А. Калараш

В. М. Сімоненко

С. П. Штелик