КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи № 366/1635/18

Апеляційне провадження № 22-ц/824/1062/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на рішення Іванківського районного суду Київської області від 17 вересня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Слободян Н.П., по справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

26 червня 2018 року Іванківським районним судом Київської області отримано позовну заяву ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Позовна заява мотивована тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 30 серпня 2011 року відповідачка отримала кредит у розмірі 1600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та тарифами банку складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідачка не виконала зобов'язань за кредитним договором, тому, позивач просив стягнути на свою користь із відповідачки 34884,47 грн. заборгованості за кредитним договором, з яких: 2051,14 грн. заборгованості за кредитом, 27195,97 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 3500,00 грн. заборгованості за пенею та комісією, 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 1637,36 грн. штраф (процентна складова), а також просив стягнути судові витрати у розмірі 1762,00 грн. (а.с.1-3)

Відповідно до ухвали районного суду від 17 липня 2018 року, справу розглянуто у порядку спрощеного позовного провадження. (а.с.46)

Відповідачка подала до суду заяву, в якій просила відмовити в задоволенні позову та застосувати строки позовної давності. (а.с.52)

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 17 вересня 2018 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. (а.с.54)

В апеляційній скарзі представник АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» - Литвиненко О.Л. посилалася на порушення судом норм матеріального та процесуального права, незаконність та необґрунтованість рішення Іванківського районного суду Київської області від 17 вересня 2018 року, просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. На обґрунтування скарги зазначила, що позовна давність позивачем не пропущена, оскільки відповідачка за договором б/н від 30 серпня 2011 року отримала картки № НОМЕР_2 зі строком дії до 30 листопада 2014 року, НОМЕР_3 зі строком дії до 31 липня 2017 року, № НОМЕР_1 зі строком дії до 31 січня 2018 року і здійснила платіж на погашення кредитної заборгованості. Вказувала, що подана відповідачкою заява про застосування строку позовної давності є необґрунтована, оскільки відповідачкою не було надано до суду інформації про строк дії платіжної картки та не заявлено клопотань про витребування такої інформації у позивача. (а.с.59-62)

За правилами ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на рішення Іванківського районного суду Київської області від 17 вересня 2018 року розглядається апеляційним судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню враховуючи наступне.

Судом встановлено, що 30 серпня 2011 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надавання банківських послуг у ПриватБанку.

За замістом анкети-заяви відповідачка погодилася, що вищевказана анкета-заява, разом з пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надавання банківських послуг, а також Тарифами становить договір про надання банківських послуг. (а.с.6)

До позовної заяви ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» додано розрахунок заборгованості за договором №б/н від 30 серпня 2011 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом ОСОБА_1, з якого вбачається, щовідповідачка порушувала умови договору, не погашала кредитну заборгованість, у зв'язку з чим у неї станом на 30 квітня 2018 року утворилась заборгованість у розмірі 34884,47 грн., з яких: 2051,14 грн. заборгованості за кредитом, 27195,97 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 3500,00 грн. заборгованості за комісією, 2137,36 грн. заборгованості по судовим штрафам. Згідно вказаного розрахунку заборгованості, останній платіж у розмірі 260 грн. на погашення заборгованості ОСОБА_1 внесено 29 січня 2015 року. (а.с.4-5)

Відповідно до пункту 1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг, копії яких додано до позовної заяви, вбачається, що строк позовної давності за кредитним договором щодо вимог банку по поверненню кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки (пені та штрафів), витрат банку збільшений до 50 років.

Відмовивши в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що подавши позовну заяву у червні 2018 року, позивач звернувся в суд із пропуском строку позовної давності, оскільки останній платіж у сумі 260 грн. по погашенню заборгованості за вказаним кредитним договором здійснено 29 січня 2015 року. Заборгованість за кредитом з'явилась фактично з 26 серпня 2014 року, що обумовило нарахування відсотків, пені та штрафів, що обумовлено невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором щодо своєчасної сплати чергових платежів. А отже, саме з цього часу почався перебіг строків позовної давності. (а.с.54)

З таким висновком колегія суддів погодилась, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Частиною першою статті 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб'єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» має на увазі форму захисту - шляхом пред'явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред'явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту). Питання про об'єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії «право на позов у матеріальному сенсі» (право на захист) у контексті її співвідношення із суб'єктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин. Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов'язане з порушенням суб'єктивного матеріального цивільного права. Суб'єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше - регулятивне, друге - охоронне. Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду.

Ураховуючи, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, слід дійти висновку, що об'єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб'єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб'єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

У відповідності до частини першої статті 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Умови надання кредиту фізичним особам та обслуговування кредитних карт «Універсальна», у пункті 1.1.7.31 яких установлено позовну давність тривалістю в п'ятдесят років, не містять підпису відповідачки.

При цьому не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що Умови надання кредиту фізичним особам та обслуговування кредитних карт «Універсальна» ПАТ «ПриватБанк» не змінювалися і на час укладення кредитного договору саме ці Умови розуміла відповідачка, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови надання кредиту фізичним особам містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника.

У заяві позичальника від 30 серпня 2011 року посилання на домовленість сторін щодо збільшення строку давності відсутнє. Відсутній і окремий договір про збільшення строку давності.

Оскільки сторонами не укладений договір у письмовій формі про збільшення позовної давності, як це передбачено статтею 259 ЦК України, тому положення пункту 1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг про збільшення строку позовної давності за кредитним договором щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) збільшений до 50 років не підлягають застосуванню.

Відповідна правова позиція міститься і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі №202/26885/13-ц.

Встановивши, що останній платіж на погашення кредитної заборгованості ОСОБА_1 внесено 29 січня 2015 року, а з позовом до суду банк звернувся у червні 2018 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про пропуск позивачем позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачкою у справі. (а.с.52)

Доводи апеляційної скарги АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» про те, що позовна давність позивачем не пропущена, оскільки відповідачка за договором б/н від 30 серпня 2011 року отримала картки № НОМЕР_2 зі строком дії до 30 листопада 2014 року, № НОМЕР_3 зі строком дії до 31 липня 2017 року, № НОМЕР_1 зі строком дії до 31 січня 2018 року, не заслуговують на увагу, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження зазначеної обставини позивач до суду першої інстанцій не надав.

Відповідно до частини 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 7 ст. 81 цього Кодексу, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

За змістом положень частин 1 і 2 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Позивачем до районного суду не було надано доказів, що підтверджують факт видачі і строк дії Картки, термін її закінчення, що є істотними умовами договору, доказів зарахування кредитних коштів на картку.

Не надано позивачем до районного суду і будь-яких доказів, які б ототожнили платіжні картки як такі, що видані в межах дії одного й того ж договору кредиту, з урахуванням змісту Положення про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням.

Поряд з цим, позивач мав можливість і надав до районного суду усі докази, які вважав за потрібне надати та подав письмову заяву з проханням розглянути справу за відсутності представника Банку.(а.с. 41)

З огляду на вищевказані положення законодавства та положення ст. 367 ЦПК України, колегія суддів відхилила доводи представника апелянта про його виклик до суду апеляційної інстанції, оскільки суд апеляційної інстанції не має права збирати докази, які позивач мав би додати до поданої ним позовної заяви та до районного суду.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову у зв'язку зі спливом позовної давності, встановленої статтею 257 ЦК України, є правильним.

Доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, не дають підстав для висновку про неправильне вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, у тому числі тих, які позивачем не були надані до районного суду.

З огляду на положення пункту 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України, судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»- залишити без задоволення.

Рішення Іванківського районного суду Київської області від 17 вересня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає.

Дата складання повного судового рішення - 12 березня 2019 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б.Левенець

В.М.Ратнікова

О.В.Борисова