ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2019 року

м. Харків

Справа № 643/10996/18

Провадження № 22-ц/818/39/19

Категорія: відшкодування шкоди

Харківський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача: Кіся П.В.,

суддів: Бурлака І.В., Яцини В.Б.,

за участі секретаря Пузікової Ю.С.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_2

відповідачі: Немишлянське ВП ГУНП України в Харківській області,

Державна казначейська служба України

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2018 року у складі судді Поліщук Т.В., -

встановив:

08.08.2018 року ОСОБА_2 звернулася з вищезазначеним позовом, в якому просила стягнути з Державного казначейства України компенсацію моральної шкоди в розмірі 595 680 грн., спричиненої посадовими (службовими) особами Немишлянського ВП ГУНП України в Харківській області.

Позов обґрунтовано тим, що 03.01.2017 року Немишлянському ВП ГУНП України в Харківській області заявлено про реєстрацію в ЄРДР відомостей щодо грабежу та приховання злочинів, але відомості до ЄДР внесено не було.

13.01.2017 року ухвалою по справі № 645/84/17 було задоволено скаргу та зобов'язано начальника Немишлянського ВП ГУНП України в Харківській області організувати внесення уповноваженою особою до ЄРДР відомостей, викладених у заяві від 03.01.2017р.

15.02.2017 року ухвалою по справі № 645/84/17 зобов'язано слідчого Немишлянського ВН ГУНП України в Харківській області виконати ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13.01.2017 року.

28.12.2017 року постановою слідчого СВ Немишлянського ВН ГУНП України в Харківській області вона визнана потерпілою у кримінальному провадженні №0000099.

Позивач вважає, що зазначене свідчить про бездіяльність слідчих Немишлянського ВН ГУНП України в Харківській області при розслідуванні кримінального правопорушення, що спричиняє їй страждання, змушує її переживати за відсутність неупередженого та справедливого розслідування та ініціювати судові провадження, що вимагає від неї багато часу та сил на підготовку та участь у судових засіданнях.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2018 року у задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції невірно застосовано норми ч.1 ст. 1176 ЦК України.

Апелянт вважає, що матеріалами справи доведено наявність шкоди, протиправна поведінка посадових осіб відповідача.

Факти неправомірності рішень, дій та бездіяльності посадових (службових осіб) відповідача встановлено ухвалами суду від 13.01.20174 року та від 15.02.2017 року по справі № 645/84/15.

ОСОБА_2 в судому засіданні підтримала апеляційну скаргу і просила її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується наявними у справі доказами, що ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13 січня 2017 року задоволено скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на бездіяльність посадових осіб Немишлянського ВП ГУ НП в Харківській області, яка полягає у невнесені відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Зобов'язано начальника Немишлянського ВП ГУ НП в Харківській області організувати внесення уповноваженою особою до ЄДРДР відомостей за заявою ОСОБА_3 від 03.01.2017 року про вчинення кримінального правопорушення. ( а.с. 16)

15.02.2017 року ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова задоволено скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 слідчого Немишлянського ВП ГУ НП в Харківській області виконати ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13 січня 2017 року, якою зобов'язано внести відомості до ЄДРДР відомостей за заявою ОСОБА_3 від 03.01.2017 року про вчинення кримінального правопорушення.( а.с. 20).

Постановою слідчого СВ Немишлянського ВП ГУ НП в Харківській області від 28 грудня 2017 року ОСОБА_2 визнано потерпілим по кримінальному провадженню № 0000099 від 16 січня 2017 року ( а.с. 23)

Постановою слідчого СВ Немишлянського ВП ГУ НП в Харківській області від 08.05.2018 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру судових розслідувань за № 0000099 від 16 січня 2017 року, закрито у зв'язку із відсутністю складу кримінального правопорушення. ( а.с. 54)

Відмовляючи в задоволені позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено обставини, наявність яких давала підстави для задоволення позовних вимог із застосуванням наслідків правопорушення, передбачених ст. 1176 ЦК України, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження факту заподіяння моральної шкоди та її розміру, що не доведено протиправність поведінки органів досудового розслідування та причинного зв'язку між такою поведінкою і заподіяною шкодою.

Судова колегія погоджується з рішенням суду, оскільки воно обґрунтоване і ухвалене відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права

З матеріалів даної справи вбачається, що позивач стверджує про завдання їй моральних страждань внаслідок неналежного здійснення посадовою особою Немишлянського ВП ГУ НП в Харківській області кримінального провадження № 0000099.

Однак належних та допустимих доказів на підтвердження таких доводів позивачем не надано, а матеріали справи таких не містять.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема й органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких передбачений частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами підлягають застосуванню правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 22 червня 2017 року у справі № 6-501цс17.

Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені статтею 1167 ЦК України, за змістом якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У частині другій статті 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

За приписами частини першої 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (частина друга статті 1176 ЦК України)

Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.

За приписами частини шостої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи згаданих органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як зазначені органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

При цьому, з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання зазначених рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.

Судова колегія приходить до висновку, що позивачем не доведені обставини, які, з огляду на зміст ст.ст.1166, 1167, 1174, 1176 ЦК України та змісту його позовних вимог, свідчили б про наявність підстав для задоволення позову.

Оскарження позивачем до суду прийнятих процесуальних рішень органом досудового розслідування (прокурором) під час кримінального провадження в порядку вимог КПК України є механізмом реалізації його права на контроль за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій досудового розслідування в порядку кримінального судочинства.

Реалізація такого механізму оскарження постанов слідчого у розумінні статті 23 ЦК України не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року по справі № 641/2328/17.

Матеріали справи не містять доказів про те, що посадовими особами Немишлянського ВП ГУНП України в Харківській області вчинено протиправні дії стосовно ОСОБА_2 під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №.0000099 від 16 січня 2017 року.

Позивачем не надано також належних та допустимих доказів, які б свідчили про перенесення нею душевних страждань у зв'язку з процесуальними рішення слідчого, а відтак відсутні правові підстави, передбачені статтями 1174, 1176 ЦК України, для відшкодування моральної шкоди..

Доводи апеляційної скарги про те, що факти неправомірності рішень, дій та бездіяльності посадових ( службових осіб) відповідача встановлено ухвалами суду від 13.01.20174 року та від 15.02.2017 року по справі № 645/84/15 колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки даними ухвалами лише зобов'язано уповноважених осіб Немишлянського ВП ГУНП України в Харківській області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей за відповідною заявою.

Судом першої інстанції у повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375; 381-384,389,390 ЦПК України, апеляційний суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 березня 2018 року.

Головуючий: П.В. Кісь

Судді : І.В. Бурлака

В.Б. Яцина