Постанова

Іменем України

10 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 520/6599/18

провадження № 61-11673св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

треті особи: управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, Київська районна адміністрація Одеської міської ради, Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, ОСОБА_4 ,

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_6 , на постанову Одеського апеляційного суду від 15 травня 2019 року у складі колегії суддів: Сегеди С. М., Гірняк Л. А., Цюри Т. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст вимог і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та просила зобов'язати його знести самочинно збудований будинок, який будується на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з позовною заявою ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову, в якій просила накласти арешт на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 до розгляду справи по суті; повідомити компетентні органи (Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, Департамент Державного архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, Управління архітектури і містобудування Одеської міської ради) про наявність заборони ОСОБА_2 виконувати будівельні роботи з будівництва будинку на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 до розгляду справи по суті; заборонити Управлінню Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області реєструвати декларацію про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, будівництво яких ведеться за адресою: АДРЕСА_1 , замовник - ОСОБА_2 , до розгляду справи по суті.

В обґрунтування заяви зазначала, що самочинне будівництво спірного будинку поруч з її будинком здійснюється швидкими темпами та ОСОБА_2 має намір переоформити право власності на земельну ділянку та будинок на іншу особу.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 01 червня 2018 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер: :19:012:0089) до розгляду справи по суті.

Заборонено ОСОБА_2 , будь-яким іншим фізичним та юридичним особам виконувати будівельні роботи з будівництва будинку на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 до розгляду справи по суті.

Зобов'язано повідомити Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, Управління архітектури і містобудування Одеської міської ради про наявність заборони щодо виконання будівельних робіт за адресою: АДРЕСА_1 .

Заборонено Управлінню Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області реєструвати декларацію про початок будівельних робіт та декларацію про готовність об`єкта до експлуатації за адресою: АДРЕСА_1 , замовник - ОСОБА_2 , до розгляду справи по суті.

Заборонено державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав (в тому числі Міністерству юстиції України та його територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним, у м. Києві і Севастополі державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») вчиняти наступні реєстраційні дії: державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, відкриття/або закриття розділів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також вносити до державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав, зміни до таких записів щодо нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист чи поновлення порушених прав позивача, за захистом яких вона звернулася до суду.

Постановою Одеського апеляційного суду від 15 травня 2019 року ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 01 червня 2018 року скасовано, відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що забезпечити позов можливо лише у разі належності на праві власності нерухомого майна, на яке накладається арешт, відповідачу. На час постановлення ухвали про забезпечення позову відповідач ОСОБА_2 не був власником житлового будинку АДРЕСА_1 , власником зазначеного нерухомого майна була ОСОБА_3 , яка на той час не була залучена до участі у справі.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У червні 2019 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати постанову Одеського апеляційного суду від 15 травня 2019 року і залишити в силі ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 01 червня 2018 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що на момент розгляду судом апеляційної скарги на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 01 червня 2018 року судом першої інстанції був прийнятий до розгляду уточнений позов та залучено до участі у справі ОСОБА_3 , яка є власником спірного нерухомого майна, що виключає можливість скасування заходів забезпечення позову, однак апеляційний суд не надав належної оцінки зазначеній обставині.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживають спільно, відтак остання була обізнана про те, що правочин з відчуження земельної ділянки та будинку за адресою: АДРЕСА_1 вчинено саме з метою ускладнити або зробити неможливим в майбутньому вирішення зазначеного спору.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 02 липня 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

06 вересня 2019 року справа № 520/6599/18 надійшла до Верховного Суду.

ОСОБА_3 направила відзив на касаційну скаргу, в якому просила залишити її без задоволення, а постанову Одеського апеляційного суду від 15 травня 2019 року - без змін.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Суди встановили, що предметом позову є земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , та будинок, який будується на зазначеній земельній ділянці.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, ОСОБА_1 зазначала, що відповідач здійснює самочинне будівництво будинку з порушенням архітектурно-будівельних норм та протипожежних вимог на належній йому на праві власності земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , що створює небезпеку при експлуатації належного їй будинку, який знаходиться на суміжній земельній ділянці на АДРЕСА_1 .

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Положеннями статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до частини третьої статті 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертаючись до суду із вищезазначеною заявою про забезпечення позову, просила накласти арешт на нерухоме майно, яке належало на момент звернення із заявою особі, яка не була учасником справи.

Апеляційний суд встановивши, що судом першої інстанції при постановленні ухвали про забезпечення позову не було дотримано вимог статті 150 ЦПК України та необґрунтовано вжито заходи забезпечення позову у спосіб, що не передбачений чинним законодавством, оскільки нормами ЦПК України не передбачено можливості накладенні арешту за заявою особи на майно, яке не належить на праві власності відповідачу, дійшов обгрунтованих висновків про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги про те, що судом першої інстанції після забезпечення позову було залучено до участі у справі власника спірного майна ОСОБА_3 , що виключає можливість скасування заходів забезпечення позову, оскільки на момент вирішення судом першої інстанції цього питання вказана особа не була учасником справи. Позивач не позбавлена права подати нову заяву про забезпечення позову з урахуванням зазначених обставин.

Інші аргументи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судових рішень, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов?язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.

Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для їх скасування. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_6 , залишити без задоволення, а постанову Одеського апеляційного суду від 15 травня 2019 року залишити без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного суду від 15 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук