Постанова

Іменем України

02 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 234/10744/16-ц

провадження № 61-18767св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С., Погрібного С. О., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Донецької області

від 14 березня 2017 року у складі колегії суддів: Біляєвої О. М., Новікової Г. В.,

Папоян В. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обгрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 10 травня 2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 8 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30 процентів на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення кредиту, що відповідає строку дії картки.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 31 травня 2016 року у неї виникла заборгованість у розмірі 36 699,82 грн, з яких: 7 814,93 грн - заборгованість за тілом кредиту, 24 761,09 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом, 1 900,00 грн - пеня та комісія за користуванням кредитом, 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 1 723,80 грн - штраф (процентна складова), ПАТ КБ «Приватбанк» просило стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 36 699,82 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 01 грудня 2016 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази існування між сторонами кредитних правовідносин, зокрема відсутній договір про отримання ОСОБА_1 кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Кредит про всяк випадок». Надана банком анкета-заява не є належним доказом, оскільки не містить істотних умов кредитного договору, з неї убачається, що ОСОБА_1 просила банк видати їй зарплатну, а не кредитну картку, Умови і правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» не містять підпису відповідача, а тому їх не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 11 березня 2015 року у справі N 6-16цс15. Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які інші докази погодження сторонами істотних умов кредитного договору, зокрема щодо розміру кредиту, строку його повернення та розміру процентної ставки. З огляду на наведене, та ураховуючи, що зібраними у справі доказами підтверджується отримання ОСОБА_1 від банку грошових коштів у розмірі 7 814,93 грн, суд першої інстанції вважав, що між сторонами виникли інші зобов`язальні правовідносини (за договором позики), а тому ОСОБА_1 повинна повернути банку 7 814,93 грн. Зважаючи на те, що ОСОБА_1 сплатила на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 10 349,98 грн, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач виконала взяті на себе зобов`язання за договором позики, а тому позовні вимоги банку є необґрунтованими.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 14 березня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, рішення Краматорського міського суду Донецької області від 01 грудня 2016 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 10 травня 2012 року у розмірі 32 576,02 грн, з яких:

7 814,93 грн - заборгованість за кредитом, 24 761,09 грн - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд вважав помилковим висновок суду першої інстанції про відсутність між сторонами кредитних правовідносин, оскільки ОСОБА_1 , підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», користувалася наданим їй кредитним лімітом, а отже погодилася з умовами договору, розміром процентів за користування кредитом та штрафними санкціями, що передбачені пунктом 2.1.1.7.6 Умов і правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк». Про наявність між сторонами кредитних правовідносин свідчить також перерахування банком грошових коштів на картковий рахунок позичальника та частковою оплатою відповідачем щомісячних платежів за кредитним договором. Посилання суду першої інстанції на правовий висновок Верховного Суду України, викладений в постанові від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15, є необгрунтованими, оскільки він стосується зміни умов надання споживчого кредиту фізичним особам в частині зміни тривалості позовної давності, яка відповідно до частини першої статті 259 ЦК України укладається у письмовій формі, тоді як у справі, що переглядається, Умови і правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, з умовами яких відповідач ознайомилася, підписавши анкету-заяву про приєднання, як це передбачено частиною першою статті 634 ЦК України. Зважаючи на те, що ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором належно не виконує, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з неї заборгованості за тілом кредиту та процентами.

Вирішуючи питання щодо стягнення штрафів та пені, апеляційний суд виходив з того, що відповідно до наданих суду розрахунків, штрафи та пеня за невиконання зобов`язань за кредитним договором були нараховані позичальнику з 01 червня 2014 року, тобто під час дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», яким на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості за кредитними договорами та договорами позики, з 14 квітня

2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Ураховуючи, що відповідач зареєстрований та постійно проживає у м. Краматорську Донецької області, апеляційний суд вважав, що зазначені вимоги банку задоволенню не підлягають.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У квітні 2017 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , у якій вона просила скасувати постанову Апеляційного суду Донецької області

від 14 березня 2017 року та залишити в силі рішення Краматорського міського суду Донецької області від 01 грудня 2016 року, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обгрунтована посиланням на те, що суд апеляційної інстанції не звернув увагу, що Умови і правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» не містять підпису позичальника, а тому вони не можуть вважатися складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. Крім того, апеляційний суд безпідставно не застосував до спірних правовідносин правовий висновок Верховного Суду України, викладений в постанові від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 червня 2017 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу із суду першої інстанції.

Згідно з статтею 388 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

07 травня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Верховного Суду від 19 вересня 2019 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що в суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Установлені судами фактичні обставини справи

Судами попередніх інстанцій установлено, що 10травня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 8 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг ПриватБанку, зі сплатою 30 процентів на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У анкеті-заяві ОСОБА_1 зазначила про свою згоду на те, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку.

У порушення умов кредитного договору, ОСОБА_1 не виконала взятих на себе кредитних зобов`язань, у зв`язку з чим станом на 31 травня 2016 року утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 36 699,82 грн, яка складається з:

7 814,93 грн - заборгованість за кредитом, 24 761,09 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом, 1 900,00 грн - комісія, а також штрафи: 500,00 грн - фіксована частина, 1 723,80 грн - процентна складова.

Висновки Верховного Суду та нормативно-правове обґрунтування

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частина друга статті 1054 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

В статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Статтями 525 та 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини з договору позики, а не з кредитного договору.

Такий висновок суду першої інстанції є помилковим, оскільки грунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, зокрема суд не урахував, що ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 7 814,93 грн були надані ПАТ КБ «ПриватБанк», як фінансовою установою, виключним видом діяльності якої є надання фінансових послуг, в тому числі надання коштів на умовах фінансового кредиту.

Крім того, вказуючи на те, що ОСОБА_1 виконала свої зобов`язання перед банком, оскільки сплатила на його користь заборгованість у розмірі 10 349,98 грн, суд першої інстанції не звернув увагу, що кредит їй надавався у вигляді відновлювальної кредитної лінії, а тому за рахунок сплачуваних нею коштів погашалась лише поточна заборгованість за кредитним договором, а заборгованість у розмірі 7 814,93 грн є простроченою.

Оскільки суд неправильно визначив характер правовідносин, що виникли між сторонами та невірно застосовано закон, що їх регулює, рішення суду першої інстанції не можна визнати законним та обгрунтованим. Апеляційний суд надав належну оцінку зазначеним обставинам та дійшов обгрунтованого висновку про наявність між сторонами кредитних правовідносин та невиконаного зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором.

Разом з тим, апеляційний суд не звернув увагу, що у підписаній сторонами анкеті-заяві позичальника від 10 травня 2012 року не зазначена процентна ставка, сума комісії, строк повернення кредиту (користування ним) та відсутні умови про відповідальність позичальника за порушення зобов`язання у вигляді неустойки (пені, штрафів).

Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, банк, просив крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість зі сплати процентів на поточну і прострочену заборгованість, комісію, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами, на обгрунтування яких посилався, що відповідальність позичальника за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, передбачена Витягом з Тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна», Умовами та правилами надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», в яких визначені пільговий період користування коштами, процентна ставка, в тому числі неустойка, їх розміри та порядок нарахування, а також інші умови.

Умови договорів приєднання розробляються банком, а тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам банківських послуг та доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці Тарифи, Умови і правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», з якими був ознайомлений позичальник.

Разом з тим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з доданими банком до позовної заяви Витягом з Тарифів та Умовами та правилами надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» ознайомився та погодився відповідач, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», що саме зазначені документи містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, неустойки (пені, штрафів), комісії, і саме у тих розмірах, які застосовані банком у наданому ним розрахунку заборгованості.

За відсутності підтверджень щодо конкретно запропонованих відповідачу Умов та правила банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, комісії, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Умови та правила надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися ПАТ КБ «ПриватБанк».

Витяг з Тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна» та Умови та правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» не визнаються відповідачем та не містять його підпису, а тому їх не можна розцінювати, як складову кредитного договору, укладеного між сторонами 10 травня 2012 року шляхом підписання анкети-заяви. Зважаючи на наведене, відсутні підстави вважати, що сторони у письмовому вигляді обумовили розмір процентної ставки, порядок її зміни та можливість нарахування банком комісії, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені та штрафу) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19).

Таким чином, вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення процентів за користування кредитом у розмірі 24 761,09 грн, комісії та пені у розмірі 1 900,00 грн, штрафів у розмірі 2 223,80 грн є необгрунтованими, а тому висновок апеляційного суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» простягнення заборгованості зі сплати процентів за користування кредитними коштами, та відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення комісії, пені та штрафів з підстав, передбачених Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» є помилковим.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Верховний Суд також зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих умов, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Зважаючи на наведене, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 ПАТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження із споживачем усіх умов кредитного договору.

В анкеті-заяві позичальника від 10 травня 2012 року не визначено строк повернення кредиту, а тому відповідно до положення частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час. Ураховуючи наведене та з огляду на неповернення позичальником отриманої суми кредитних коштів, ПАТ КБ «ПриватБанк`банк вправі вимагати захисту порушених прав, шляхом стягнення з боржника фактично отриманої суми кредитних коштів, а отже рішення апеляційного суду в частині стягнення з позичальника заборгованості по тілу кредиту в розмірі 7 814,93 грн, є законним та обгрунтованим.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частинами першою, четвертою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що внаслідок неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права суд першої інстанції неправильно визначився з характером спірних правовідносин, а апеляційний суд, переглядаючи справу в апеляційному порядку, неправильно вирішив спір в частині позовних вимог про стягнення заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом, комісії, пені та штрафів, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про необхідність скасування рішення Краматорського міського суду Донецької області від 01 грудня 2016 року та рішення Апеляційного суду Донецької області від 14 березня 2017 року в зазначеній частині, з ухваленням у справі нового судового рішення про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» за їх необгрунтованістю.

В частині вирішення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості по тілу кредиту, рішення апеляційного суду підлягає залишенню без змін.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ураховуючи наведене, сплачений у зв`язку з розглядом справи у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій судовий збір необхідно покласти на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (7 814,93 грн складає 21,29 проценти від заявлених позовних вимог), а тому відповідач має відшкодувати позивачеві витрати по сплаті судового збору, сплаченого за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 616,09 грн ((1 378,00 * 21,29 / 100) + (1 515,80 * 21,29 / 100), а позивач повернути відповідачеві 78,71 проценти суми судового збору, сплаченого ним за подання касаційної скарги, що становить 1 301,55 грн (1 653,6 грн * 78,71 / 100), а відтак з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 685,46 грн на відшкодування судових витрат.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 415, 416, ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 01 грудня 2016 року та рішення Апеляційного суду Донецької області від 14 березня 2017 року, в частині вирішених позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом, комісії, пені та штрафів скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом, комісії, пені та штрафів, відмовити.

Рішення Апеляційного суду Донецької області від 14 березня 2017 року в частині вирішення позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту, залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 685,46 грн на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

Г. І. Усик