ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 року

м. Харків

Справа № 643/17219/18

Провадження № 22-ц/790/3867/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого-судді Бровченка І.О.,

суддів: Бурлака І.В., Колтунової А.І.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 21 травня 2019 року в складі судді Тімонової В.М.,

в с т а н о в и в:

У січні 2019 року з Московського районного суду м. Харкова до Балаклійського районного суду Харківської області для розгляду за підсудністю надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в якій позивач просила визнати відповідача боржником після смерті його дружини ОСОБА_3 та стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу - 24000 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 20 серпня 2014 року ОСОБА_1 передала ОСОБА_3 у борг за розпискою грошові кошти у сумі 10000 грн, з умовою їх повернення протягом двох років в сумі 12000 грн. Однак протягом двох років ОСОБА_3 захворіла онкологічною хворобою, повернути борг не змогла, попросила під розписку грошові кошти на лікування. Термін розписки сплив 02 грудня 2018 року. ОСОБА_1 домовилась з ОСОБА_3 про те, що у разі, якщо з нею щось трапиться, борг поверне її чоловік - ОСОБА_2 або донька - ОСОБА_4 . ОСОБА_3 борг їй не повернула, тому позивач звернулась до суду. Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 04.10.2017 року у справі №610/2040/17 було стягнуто з ОСОБА_3 на її користь 12000 грн боргу. 19 жовтня 2017 року було видано виконавчий лист на підставі зазначеного судового рішення. Однак у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 13 серпня 2018 року виконавче провадження було закінчене. Відповідач ОСОБА_2 не повернув їй суму боргу дружини, тому позивач звернулась до суду із даною позовною заявою.

У відповіді на відзив ОСОБА_1 зазначила, що зверталась до ОСОБА_2 як до чоловіка, водночас який є спадкоємцем першої черги після померлої дружини, посилаючись на ст. 65 СК України вказує, що якщо член сім`ї бере у борг, то за його погашення відповідають члени сім`ї.

Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 21 травня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою розпискою відмовлено.

20 червня 2019 року на вказане судове рішення суду першої інстанції ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 21 травня 2019 року скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_2 , який проживав з померлою в одній квартирі, що підтверджується свідком, вважається таким, що прийняв спадщину.

Апелянт посилається на ч. 4 ст. 65 СК України, ст. 1268 ЦК України, зазначає, що судом було не всебічно та неповно встановлені обставини справи, судом не враховано надані позивачем письмові докази та показання свідка ОСОБА_5 , яка підтвердила, що вони проживали разом в орендованій квартирі, хоча зареєстровані за іншими адресами.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 08 липня 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 21 травня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою розпискою.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 22 липня 2019 року закінчено підготовку апеляційного розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою розпискою.

Призначено цивільну справу до розгляду судом апеляційної інстанції в приміщенні Харківського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами справи.

Відзиву на апеляційну скаргу учасниками справи не подано.

Згідно з частиною 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що доказів на підтвердження укладення договорів позики від 20 серпня 2014 року та 02 грудня 2016 року ОСОБА_3 в інтересах сім`ї і використання грошових коштів, одержаних за договорами, в інтересах сім`ї, позивачем також не надано. Таким чином, позивачем не доведено, що вказані договори створюють обов`язки для відповідача як другого з подружжя.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено обов`язку відповідача ОСОБА_2 з повернення позивачу суми боргу померлої дружини ОСОБА_3 Тому позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку з їх недоведеністю.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що на підтвердження позовних вимог суду надано копію паспорта ОСОБА_3 , серії НОМЕР_1 , на якій містяться записи про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_2 позичає гроші в сумі 12000 грн. ОСОБА_3 з поверненням 100 грн щомісячно процентів. У випадку, якщо з нею щось станеться, борг повернуть чоловік або донька; ОСОБА_6 взяла в борг 12000 грн. строком на два роки у ОСОБА_1 .. Вказані записи датовані 02 грудня 2016 року (а.с. 8).

Наявні в матеріалах справи докази не містять доказів того, що чоловік або донька ОСОБА_7 підписували вказані розписки або укладали інші договори (розписки) з приводу грошових зобов`язань ОСОБА_7 .

Заочним рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 04 жовтня 2017 року, ухваленим у цивільній справі № 610/2040/17 (провадження № 2/610/911/2017) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за борговою розпискою від 20 серпня 2014 року, позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 12 000,00 грн та судові витрати зі сплати судового збору в сумі 640,00 грн (а.с. 4-5).

На виконання вказаного рішення був виданий виконавчий лист. (а.с. 6).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . (а.с. 48).

Постановою державного виконавця від 27 серпня 2018 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 610/2040/17 було закінчено у зв`язку зі смертю 13 серпня 2018 року боржника ОСОБА_3 (а.с.7).

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії паспорта ОСОБА_3 в ній зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_3 позичила в борг 12000 грн строком на 2 роки у ОСОБА_1 (а.с. 8-9).

Як вбачається з наявних в матеріалах справи копій паспорту, ОСОБА_3 за життя була зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 .(а.с. 8-9).

ОСОБА_2 відповідно до копії паспорту зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .(а.с. 45-46).

В позовній заяві зазначена наступна адреса відповідача: АДРЕСА_3 . На запит суду листом начальника відділу з питань реєстрації місця проживання апарату виконавчого комітету Балаклійської міської ради Харківської області повідомлено, що в результаті перевірки даних реєстру територіальної громади місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на території м. Балаклія не зареєстровано. (а.с. 26).

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 не заперечував та зазначив, що є чоловіком померлої, але фактично вони проживали окремо один від одного. Дружина була зареєстрована та проживала в АДРЕСА_1 . Він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , але фактично проживає в орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_3 . Вказав на те, що він, як спадкоємець, що не був зареєстрований на день смерті зі спадкодавцем, повинен був подати до нотаріуса чи уповноваженої посадової особи заяву про прийняття спадщини протягом 6 місяців. Однак до нотаріуса чи уповноваженої посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про прийняття спадщини не звертався, не отримував ні прав ні обов`язків після смерті померлої ОСОБА_3

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснила, що вона є рідною сестрою позивача, а відповідач є чоловіком її двоюрідної сестри ОСОБА_3 Їй відомо, що позивач давала в борг ОСОБА_8 грошові кошти.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У частині першій статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини третьої статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з частиною четвертою статті 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Тлумачення частини четвертої статті 65 СК України свідчить, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Тобто, на рівні закону закріплено об`єктивний підхід, оскільки він не пов`язує виникнення обов`язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на вчинення правочину. Навіть якщо другий з подружжя не знав про укладення договору, він вважатиметься зобов`язаною особою, якщо об`єктивно цей договір було укладено в інтересах сім`ї та одержане майно було використано в інтересах сім`ї. Такий підхід в першу чергу спрямований на забезпечення інтересів кредиторів. Той з подружжя, хто не був учасником договору, не може посилатися на відсутність своєї згоди, якщо договір було укладено в інтересах сім`ї.

Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 19 червня 2013 року в справі № 6-55цс13.

Сама по собі обставина виникнення боргового зобов`язання ОСОБА_3 в період шлюбу не є підставою для задоволення позову до ОСОБА_2

Визначальною у даному спорі є обставина використання в інтересах сім`ї грошових коштів, одержаних у позику. При цьому такі обставини підлягають доказуванню належними та допустимими доказами.

Згідно статті 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відтак, з огляду на солідарний обов`язок боржників, кредитор має право вибору звернення з вимогою до них разом чи до будь-кого з них окремо.

Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 був обізнаний про існування договорів позики і чи надав він згоду на їх укладання, позивачем не надано.

Відповідач ОСОБА_2 заперечує факт використання позики, отриманої ОСОБА_3 в інтересах сім`ї.

Належних та допустимих доказів підтверджуючих фактичне витрачання грошових коштів отриманих у позику 02 грудня 2016 року в інтересах сім'ї, матеріали справи не містять.

Статтею 1261 ЦК України встановлено, що в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

У статті 1281 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.

Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Згідно вимог ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

При відкритті спадщини спадкоємці, якщо їм було відомо про борги спадкодавця, зобов`язані повідомити кредитора про смерть боржника. Кредитор спадкодавця має право звернутися до нотаріуса за місцем відкриття спадщини в шестимісячний строк з дня, як йому стало відомо або могло стати відомим про відкриття спадщини з вимогами до спадкоємців, що прийняли спадщину, повернути йому борг, що був за спадкодавцем.

Борги спадкодавця це майнові зобов`язання, які прийняв на себе спадкодавець перед фізичними або юридичними особами-кредитора-ми, але смерть позбавила його можливості виконати це зобов`язання. Обов`язок доказувати борги померлого накладається на самого кредитора. Тобто кредитор, що звернувся до спадкоємців зобов`язаний представити документи, що підтверджують його вимоги.

Кредитор вправі протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини звернутися зі своїми вимогами по боргах спадкодавця до його спадкоємців незалежно від наступу строків вимоги. Може статися, що строк виконання зобов`язань ще не наступив, але у зв`язку з тим, що боржник вже вмер, кредитор ризикує тим, що його право на задоволення вимог може бути не задоволене, тому кредитор звертається до спадкоємців боржника з вимогами виплати йому боргу.

Якщо кредитор спадкоємця не був сповіщений спадкоємцями про смерть боржника, не мав можливості узнати про це з других джерел, він може звернутися з вимогами до спадкоємців протягом одного року від настання строку права вимоги. Згідно правил цієї статті спадкоємці, що прийняли спадщину, прийняли на себе не тільки права але й обов`язки спадкодавця відносно цього майна, тобто, якщо спадкоємець був повинен оплатити комунальні платежі за квартиру, власником якої він був, але не встиг їх сплатити, спадкоємці зобов`язані це зробити.

Якщо кредитору було відомо про смерть спадкодавця боржника, але він не звернувся до спадкоємців, не пред`явив вимоги у шестимісячний строк, або якщо він не міг знати про відкриття спадщини та не пред`явив своїх вимог протягом одного року, він позбавляється права вимоги.

Спадкодавці, що прийняли спадщину незалежно за законом чи за заповітом, при зверненні до них кредитора спадкоємця, зобов`язані задовольнити його вимоги, якщо вони обґрунтовані та доказані. Доказом вимог кредитора може бути розписка спадкодавця, договір позики (як посвідчений нотаріально, так і проста письмова форма), кредитний договір та інше, до боргів спадкодавця відносяться також і витрати, що пов`язані с похоронами спадкодавця, охороною або управлінням спадкового майна, утриманням осіб, що знаходились на утриманні померлого. Це вимоги задовольняються усіма спадкоємцями, що отримали спадщину, але тільки в розмірі вартості успадкованого майна.

Вимоги кредитора є первинними перед іншими вимогами (наприклад, вимоги відказоотримувачів, якщо спадкодавець поклав на спадкоємців у заповіті обов`язок виплатити будь-яку суму, та якщо така сума була вже виплачена, спадкоємець може звернутися до відказоотримувача з вимогами повернути суму для подальшого задоволення вимог кредитора) та виплачуються одноразовим платежем. За згодою сторін між кредитором та спадкоємцями боржника може бути встановлений інший порядок виплати боргу. Якщо такої домовленості між кредитором та спадкоємцями боржника не досягнуто, кредитор вправі звернутися до суду з позовом про виплату боргу, суд постановляє рішення про стягнення боргу з майна, яке спадкоємці боржника отримали в натурі.

У разі, якщо майно боржника було визнано відумерлим та перейшло до власності територіальної громади, кредитор звертається до органів місцевого самоврядування та вимагає виплати боргу спадкодавця. В цьому разі, боржнику виплачується сума боргу, але в розмірі успадкованого майна. Якщо сума боргу більша ніж сума успадкованого майна, кредитор має право одержати тільки у розмірі успадкованого майна.

Законодавець у ст. 1282 виходив з того, що якщо спадкоємці прийняли на себе успадковане майно, тобто прийняли на себе права по управлінню, користуванню та розпорядженню майном спадкодавця, то вони прийняли на себе також і зобов`язання щодо цього майна. Вимоги по боргах спадкоємця кредитор має право пред`явити тільки тим спадкоємцям померлого, які спадщину прийняли, якщо потім спадкоємець входить до кола спадкоємців, у строк який перевищує шість місяців, у кредитора, який заявив свої вимоги в строк передбачений ст. 1281 ЦК, можуть виникнути претензії щодо виплати боргів спадкодавця і до такого спадкоємця.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Згідно з п. п. 4, 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Частиною 1, 2 ст. 189 ЦПК України встановлено, що завданнями підготовчого провадження є: остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; з`ясування заперечень проти позовних вимог; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті. Підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності, згідно якого, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу як до чоловіка померлої, посилаючись на ст. 65 СК України, а не до як спадкоємця. Підстави позову в суді першої інстанції не змінювала, із позовом як до спадкоємця не зверталась.

А тому відповідні обставини про те, чи заводилась після померлої ОСОБА_3 спадкова справа, про коло спадкоємців після померлої ОСОБА_3 , хто саме звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини або про відмову від неї, що саме входило до складу спадщини після померлої ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, чи був включений спірний борг до спадкової маси, та факт того, чи є ОСОБА_2 спадкоємцем, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, зокрема і обов`язки спадкодавця, а саме борги за розпискою від 20 серпня 2014 року та від 02 грудня 2016 року після померлої ОСОБА_3 , а тому зобов`язаний задовольнити вимоги кредитору в межах вартості майна, одержаного у спадщину, судом першої інстанції не встановлювались.

Таким чином, згідно вимог цивільного процесуального законодавства та принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд першої інстанції розглянув справу в межах в межах заявлених ОСОБА_1 вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Стосовно боргової розписки від 20 серпня 2014 року заочним рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 04 жовтня 2017 року, ухваленим у цивільній справі № 610/2040/17 (провадження № 2/610/911/2017) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за борговою розпискою, позовні вимоги задоволено частково - стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 12 000,00 грн, виданий виконавчий лист, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 610/2040/17 було закінчено у зв`язку зі смертю 13 серпня 2018 року боржника ОСОБА_3

Копія паспорта ОСОБА_3 , серії НОМЕР_1 містить записи про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , НОМЕР_2 позичає гроші в сумі 12 000 грн. ОСОБА_3 з поверненням 100 грн щомісячно процентів. У випадку, якщо з нею щось станеться, борг повернуть чоловік або донька; ОСОБА_6 взяла в борг 12000 грн. строком на два роки у ОСОБА_1 .. Вказані записи датовані 02 грудня 2016 року (а.с. 8).

З вимогою про повернення боргу за борговою розпискою від 02 грудня 2016 року, із позовом про стягнення з ОСОБА_3 суми заборгованості ОСОБА_1 за життя ОСОБА_3 не зверталась. До суду із позовом про стягнення заборгованості позивач звернулась до чоловіка померлої ОСОБА_3 у листопаді 2018 року.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно вимог статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Стаття 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про те, що належними та допустимими доказами факту укладення спірних договорів позики в інтересах сім`ї, зокрема, про те, що ОСОБА_2 як чоловік знав про ці договори та давав згоду на їх укладення, не підтверджено, позовні вимоги є недоведеними, у зв`язку із чим, позовні вимоги про стягнення суми боргу померлої дружини ОСОБА_3 задоволенню не підлягають, є обгрунтованим.

Згідно вимог ч. ч. 1, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

За змістом викладених законодавчих норм суд апеляційної інстанції переглядає позовні вимоги та підстави позову, які були предметом розгляду в суді першої інстанції, при цьому не наділений повноваженнями змінювати предмет та підстави позову на стадії апеляційного розгляду, що входить до повноважень суду першої інстанції під час підготовчого судового засідання.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 , який проживав з померлою в одній квартирі, що підтверджується свідком, вважається таким, що прийняв спадщину, посилання на ст. 1268 ЦК України, судом було не всебічно та неповно встановлені обставини справи, судом не враховано надані позивачем письмові докази та показання свідка ОСОБА_5 , яка підтвердила, що вони проживали разом в орендованій квартирі, хоча зареєстровані за іншими адресами, суд не приймає, оскільки такі підстави позову не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Із позовом до ОСОБА_2 як до спадкоємця ОСОБА_1 не зверталась. У відповіді на відзив ОСОБА_1 наполягала, що звертається до відповідача з позовом не як до спадкоємця після смерті своєї дружини, а відповідно до вимог ст. 65 СК України, оскільки вважає, що якщо грошові кошти отримав один із подружжя, то за їх погашення відповідає кожен із членів сім`ї.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд доходить висновку, що підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами».

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04).

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

З огляду на викладене, доводи скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин суд апеляційної інстанції доходить висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України і доводами скарги не спростовується, судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 21 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 жовтня 2019 року.

Головуючий І.О. Бровченко

Судді : І.В. Бурлака

А.І. Колтунова