Постанова

Іменем України

12 березня 2019 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/794/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Кравець В.А., Махлай Л.Д.,

за участю секретаря Синявського Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Оболонського районного суду м. Києва

в складі судді Васалатія К.А.

від 20 червня 2018 року

по справі №756/2035/18 Оболонського районного суду м. Києва

за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2018 року позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з позовом, в якому посилаючись на те, що ОСОБА_1 не виконує взятих на себе зобов'язань у договірних відносинах, просив стягнути з останнього заборгованість у розмірі 26 190 грн 69 коп.

Звертаючись до суду з позовом, позивач вказував на те, що ОСОБА_1 підписавши Анкету-заяву №б/н від 08.11.2013 отримав кредит у розмірі 300,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При встановленні та зміні кредитного ліміту Банк керувався пунктами 2.1.1.2.3., 2.1.1.2.4. Договору, на підставі яких позичальник при укладенні цього Договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за ініціативою та рішенням Банку.

Також, вказував, що внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору в останнього утворилась заборгованість, що станом на 24.01.2018 складає загальну суму 26 190,69 грн, з яких: 1 965,36 грн - заборгованість за кредитом; 22 501,96 грн - заборгованість за процентами; заборгованість по штрафам - 500,00 грн (фіксована частина) та 1 223,37 грн (процентна складова).

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 20 червня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість у розмірі 5 938,73 грн, з яких 1 965,36 грн - заборгованість за кредитом; 2 250,00 грн - заборгованість по відсоткам; 1723,37 грн - штрафи.В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду в частині стягнення відсотків, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду в цій частині є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказував на те, що відмовляючи в задоволенні позову про стягнення частини заборгованості по відсоткам, суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про зменшення суми заборгованості та взагалі не обґрунтував рішення в цій частині.

Судом першої інстанції не досліджено наявні в матеріалах справи докази, які підтверджують заявлену позивачем до стягнення суму заборгованості, зокрема щодо відсотків, а також не надано таким доказам правової оцінки.

Вважав, що при ухваленні рішення суд першої інстанції допустив однобічність та неповноту судового розгляду; висновки суду, викладені в рішенні, не відповідають фактичним обставинам справи.

За вказаних обставин, просив змінити рішення Оболонського районного суду м. Києва від 20.06.2018 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористався.

Представник позивача - Хитрова Л.В. в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала та просила задовольнити з підстав, наведених в ній.

Відповідач, належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача Хитрової Л.В., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на підтвердження позовних вимог надано копію Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (на одній сторінці), витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (далі - Умови).

Як вбачається з матеріалів справи, Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку ОСОБА_1 підписав 08 листопада 2013 року (далі - Договір) (а.с. 10).

При підписанні вказаної Анкети-заяви ОСОБА_1. погодився з тим, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами складають між ним та Банком Договір про надання банківських послуг.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із доведеності позовних вимог в частині неналежного виконання відповідачем свого зобов'язання. При цьому, задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення заборгованості по відсотках, суд першої інстанції, застосувавши положення ст. 551 ЦК України, дійшов висновку про наявність правових підстав для зменшення розміру стягуваних відсотків.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по відсотках, суд першої інстанції безпідставно застосував положення ст. 551 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

За приписами частини 3 статті 551 ЦК розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Аналіз вказаних положень закону приводить до висновку, що суд, ухвалюючи рішення, може зменшити лише розмір неустойки (пені, штрафу), а не відсотків нарахованих, відповідно до умов кредитного договору у зв'язку з його неналежним виконанням.

Однак, суд першоїінстанції під час розгляду справи не врахував, що положення ч. 3 ст. 551 ЦК України застосовуються лише щодо стягнення неустойки, а не відсотків, внаслідок чого неправильно застосував норми матеріального права та дійшов помилкового висновку про зменшення заборгованості по відсотках.

Згідно п. 4 ч. 1-2 ст. 376 ЦПК України порушення норм матеріального права (застосування закону, який не підлягав застосуванню) є підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідні частині або зміни судового рішення.

З огляду на те, що позивач просив повністю задовольнити позов, тобто збільшити розмір стягнутої заборгованості, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в частині стягнення відсотків підлягає скасуванню, а не зміні, з ухваленням нового рішення, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Суд апеляційної інстанції у відповідності до вимог ст. 367 ЦПК України перевіряє законність рішення лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту, пені та штрафів а ні позивачем, а ні відповідачем не оскаржувалося.

Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржено відповідачем в частині стягнення заборгованості по відсотках, то воно підлягає перегляду апеляційним судом лише в цій частині.

Вирішуючи позов в цій частині колегія суддів виходить з наступного.

Як зазначалось вище, ОСОБА_1 08.11.2013, підписавши Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, погодився з тим, що дана заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами складають між ним та Банком Договір про надання банківських послуг.

Відповідно до п. 2.1.1.1. наданого до позовної заяви Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, ці Умови використання кредитних карт ПАТ КБ ПриватБанку (далі - Умови використання карт), Пам'ятка Клієнта/Довідка про умови кредитування, Тарифи на випуск та обслуговування кредитних карт (Тарифи), а так само Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (далі - Заява), встановлюють правила випуску, обслуговування та використання кредитних карток Банку (далі - Карт). Дані Умови регулюють відносини між Банком та Клієнтом з випуску та обслуговування Карт. Банк випускає клієнту Картку на підставі Заяви, належним чином заповненого та підписаного Клієнтом. Випуск Карти та відкриття рахунку Карти здійснюється в разі прийняття Банком позитивного рішення про можливість випуску клієнту Картки.

2.1.1.2.1. Для надання послуг Банк видає клієнту Картку, її вид визначений у Пам'ятці клієнта/Довідці про умови кредитування і Заяві, підписанням якого клієнт і Банк укладають Договір про надання банківських послуг. Датою укладення Договору є дата отримання Картки, зазначена в Заяві.

2.1.1.2.3. Після отримання Банком від клієнта необхідних документів, а також Заяви, Банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну карту. Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт.

2.1.1.2.5. Банк має право відмовити клієнту без пояснення причин у видачі або перевипуску Карти «…».

Звертаючись до суду з позовом, позивач вказував на те, що відповідач отримав кредит у розмірі 300,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості по відсоткам, не є безумовною підставою для задоволення позовних вимог в цій частині, оскільки обов'язок суду перевірити наданий стороною розрахунок з урахуванням доказів погодження між сторонами умов кредитування.

Отже, позивач повинен довести, яка саме картка видана відповідачу, який встановлено тариф для обслуговування виданої картки та користування кредитними коштами, зокрема термін пільгового періоду за який не нараховуються відсотки, розмір процентної ставки, тип процентної ставки та порядок сплати процентів.

При цьому для обчислення заборгованості за відсотками з'ясуванню підлягають дані: день, коли виникла заборгованість, строк пільгового період на який не нараховуються відсотки (30 чи 55), кількість прострочених днів в межах строку дії договору (строку дії картки), розмір відсоткової ставки (погоджений сторонами).

За приписами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Дослідження доказів - це безпосереднє сприйняття і вивчення судом в судовому засіданні інформації про фактичні дані, представленої сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, за допомогою передбачених в законі засобів доказування на підставі принципів усності та безпосередності. Предметом доказування у кожній справі є факти, які становлять основу заявлених вимог і заперечень проти них або мають інше значення для правильного розгляду справи і підлягають встановленню для прийняття судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 2 статті 76 ЦПК України ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 77 ЦПК України).

Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Надана позивачем до суду разом з позовом копія Анкети-заяви не доводить факт наявності заборгованості по відсотках, оскільки не містить відомостей про розмір відсотків за користування кредитом, тип відсоткової ставки та порядок їх сплати.

У копії Анкети-заяви зазначені лише дані відносно відповідача. В копії анкети-заяви зазначено, що відповідач просив видати йому картку типу Універсальна, однак не зазначено строк дії цієї картки, який рахунок відкривається на ім'я відповідача, межі ліміту по кредиту, дані про видачу відповідачу пам'ятки клієнта та тарифів користування карткою Універсальна, у цій Анкеті-заяві відсутні.

Долучений Банком до позовної заяви Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт не доводить, який тариф було погоджено між Банком та відповідачем, а містить лише загальні відомості, що картка «Універсальна» є різних видів, а саме: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CОNTRACT», «Універсальна GOLD».

В Анкеті-заяві відповідачем не зазначено, що відповідачу видано Пам'ятку про тарифи і таку Пам'ятку з підписом відповідача не долучено до позовної заяви. Також в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження строку дії картки. Будь-яких доказів на підтвердження суми заборгованості по відсотках, виходячи із відсоткової ставки 30,00% річних, про що зазначає позивач в позовній заяві, у зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, позивачем не надано.

Згідно з ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Розмір процентної ставки визначається договором.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не надано належних, достатніх, допустимих та достовірних доказів на підтвердження наявності заборгованості по відсотках.

Сам по собі розрахунок заборгованості не є підтвердженням наявності заборгованості, по відсотках, оскільки з даного розрахунку не вбачається, які застосовувалися тарифи при нарахуванні заборгованості.

Наданий позивачем Витяг з «Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку» також не доводить обставини видачі Банком ОСОБА_1. нарахованої Банком заборгованості по відсоткам, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку лише передбачають загальний порядок надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк».

Оскільки позивачем не надано доказів (первинних бухгалтерських документів) коли виникла заборгованість, який пільговий період погоджено з відповідачем (30 чи 55 днів), строку дії картки, які встановлено відсотки, а суд з власної ініціативи не може сам обирати який з чотирьох Тарифів було встановлено відповідачу, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не доведено розмір заборгованості за відсотками.

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Позивач до позовної заяви копію картки позичальника не долучив, у позовній заяві про строк дії картки не вказував, виписки з рахунку відповідача,не надав. У позовній заяві не вказано, що позивач не має змоги надати відповідні докази разом з позовною заявою. Надалі будь-яких письмових звернень до суду із зазначенням доказів, які бажає долучити позивач із зазначенням об'єктивних причин неможливості їх надання останній не подавав.

У апеляційній скарзі позивач вказує на те, що надав Анкету-заяву, Витяг з Тарифів та Умов, а також розрахунок заборгованості та вважає, що зазначені докази є достатніми на підтвердження заборгованості по відсотках. Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Колегія суддів не може прийняти додані до апеляційної скарги нові докази, надану позивачем виписку по двом рахункам ОСОБА_1 за період з 08.11.2013 по 04.08.2018 року, оскільки такі докази у суд першої інстанції не подавалися та про них позивач не заявляв.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України).

Суд діє у спосіб, визначений Цивільним процесуальним кодексом України та з власної ініціативи не може долучати до матеріалів справи докази або витребовувати їх.

Як зазначалось вище, згідно з ст. 12 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач - ПАТ КБ «ПриватБанк», згідно Статуту АТ КБ «ПриватБанк» є юридичною особою та у своїй діяльності керується законодавством України, включаючи нормативно-правові акти Національного банку України. Банк як юридична особа діє через своїх представників, зокрема в Банку існує відповідний юридичний Департамент, в якому працюють фахівці в галузі права, які здійснюють представництво.

Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Як вбачається з матеріалів справи, представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - Гаренко Н.В., звертаючись до суду з позовом на підтвердження обґрунтувань позову про наявність заборгованості, окрім розрахунку заборгованості станом на 24.01.2018, а також копії Анкети-заяви від 08.11.2013, інших доказів на підтвердження заявлених вимог до суду першої інстанції не надав.

З матеріалів справи також вбачається, що звертаючись до суду з позовом позивач одночасно подав клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а також подав клопотання про розгляд справи за відсутності його представника, в якому зазначив, що необхідні докази наявні в матеріалах справи, клопотання чи будь-які заяви відсутні (а.с. 2, 3).

Отже, ПАТ КБ «ПриватБанк» скористався своїм правом щодо подання доказів на власний розсуд, та не надав до суду першої інстанції належних доказів на підтвердження наявності у ОСОБА_1 заборгованості по відсоткам, у зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач не заперечував проти заявлених позовних вимог та не надав доказів на спростування обставин, викладених у позовній заяві, у зв'язку з чим позивач мав право не подавати нові докази на підтвердження позовних вимог, є вільним трактуванням позивачем положень процесуального закону, оскільки за приписами ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач подає докази разом з поданням позовної заяви.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 83 ЦПК України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об'єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд.

Матеріали справи не містять доказів, що позивач у визначеному ч. 3 ст. 83 ЦПК України порядку повідомляв суд першої інстанції про неможливість подання доказу - виписки по рахунку ОСОБА_1

Оскільки, як вказувалося вище, докази, надані позивачем до суду першої інстанції, не підтверджують нараховану суму заборгованості по відсоткам, доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає безпідставними.

Враховуючи те, що суд, неправильно застосував норми матеріального права в частині стягнення відсотків, що призвело до неправильного вирішення спору в цій частині, в силу ст. 376 ЦПК України наявні правові підстави для скасування рішення суду в частині стягнення відсотків з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 20 червня 2018 року в частині стягнення відсотків - скасувати. В задоволенні цих позовних вимог відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Поновити дію рішення Оболонського районного суду м. Києвавід 20 червня 2018 року в не скасованій частині.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 15 березня 2019 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді В.А. Кравець

Л.Д. Махлай