Справа № 186/2040/18
Номер провадження № 2/0186/74/19
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 березня 2019 року м.Першотравенськ
Першотравенський міський суд Дніпропетровської області в складі:
головуючої - судді Янжули С. А.
секретар: Лиман Н.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Першотравенську в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних сум, трьох відсотків річних та процентів за користування грошима,
22 грудня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Першотравенського міського суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення інфляційних сум, трьох відсотків річних та процентів за користування грошима.
В обґрунтування позову позивач зазначила, що рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2004 року (справа № 2-793/04) з ОСОБА_2 на її користь було стягнуто: моральну шкоду в розмірі 30 000 гривень та матеріальну шкоду в розмірі 750 гривень, а всього стягнуто 30 750,00 гривень.
Для виконання даного судового рішення був виданий виконавчий лист, на підставі якого Першотравеським міським відділом державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області відкрито виконавче провадження ВП № 53009864 з примусового виконання виконавчого документа: виконавчого листа № 2-793/04 від 01 жовтня 2004 року, виданого Першотравенським міським судом Дніпропетровської області про стягнення матеріальної та моральної шкоди з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у розмірі 30 750,00 гривень.
На протязі тривалого часу, 14 (чотирнадцять) років, судове рішення не виконується, за цей час кошти стягнуті за рішенням суду знецінились і в звязку з цим вона має право звернутися до суду і прохати суд стягнути з ОСОБА_2 нараховані інфляційні суми, 3% річних та % за користування грошима, які по праву належать їй, але в звязку з невиконанням судового рішення, вона не може розпоряджатися ними на свій розсуд.
Відповідач має грошове зобовязання перед нею, що підтверджує рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2004 року, яке набрало законної сили, про стягнення з відповідача на її користь 750 гривень матеріальних збитків та 30 000 гривень відшкодування моральної шкоди, а всього 30 750,00 гривень.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.
Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов'язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов'язання воно може бути грошовим або негрошовим.
За змістом статей 524, 533-536 і 625 ЦК України грошовим є зобов'язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов'язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов'язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов'язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією ОСОБА_3 Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.
Згідно частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Частиною 1, 2 статті 536 ЦК України передбачено, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов'язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов'язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).
Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт).
Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов'язань.
Станом на 01 грудня 2018 року:
проценти за користування чужими грошима за період з 01 жовтня 2004 року по 02 березня 2016 року - 36 879,24 грн.
Просить суд стягнути з відповідача на її користь кошти в розмірі 70 000,00 гривень та судовий збір - 705,00 гривень.
З урахуванням ціни позову, суд розглядає справу в спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін, що відповідає вимогам ст.ст.274,279 ЦПК України.
Представник позивача надіслав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не з'явився, відзив на позовну заяву не надав, про причини неявки суд не повідомив, про дату розгляду справи був належним чином повідомлений, заяву про розгляд справи в його відсутність не надав.
Відповідно до вимог ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Враховуючи неявку в судове засідання належним чином повідомлених відповідачів, відсутності заяви відповідачів про розгляд справи в їх відсутність, неповідомлення відповідачів про причини неявки до суду, відсутність відзиву відповідачів на позов та згоду представника позивача на ухвалення заочного рішення у справі, суд вважає за можливе розглядати цивільну справу у відсутності відповідачів та ухвалити заочне рішення по даній справі в порядку ст.ст. 280, 281 ЦПК України.
Враховуючи вимоги ст.247 ЦПК України та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17 липня 1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести без фіксування судового засідання технічними засобами.
Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовільнити.
За правилами статей 2,12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК).
Дійсно, рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2004 року в справі № 2-793/04 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди були задоволені, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 750,00 гривень, в рахунок відшкодування моральної шкоди 30 000,00 гривень - всього 30 750,00 гривень та судовий збір 307,50 гривень. Рішення набрало законної сили.
На виконання судового рішення було видано виконавчий лист, на підставі якого Першотравеським міським відділом державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області відкрито виконавче провадження ВП № 53009864 з примусового виконання виконавчого документа: виконавчого листа № 2-793/04 від 01 жовтня 2004 року, виданого Першотравенським міським судом Дніпропетровської області про стягнення матеріальної та моральної шкоди з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у розмірі 30 750,00 гривень.
З листопада 2004 року судове рішення не виконується, що підтверджується довідкою Першотравенського МВ ДВС ГТУЮ в Дніпропетровській області від 18 січня 2019 року та копією виконавчого провадження №50102488.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.
Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов'язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов'язання воно може бути грошовим або негрошовим.
За змістом статей 524, 533-536 і 625 ЦК України грошовим є зобов'язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов'язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов'язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов'язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією ОСОБА_3 Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.
Згідно частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Частиною 1, 2 статті 536 ЦК України передбачено, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов'язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов'язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).
Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт).
Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов'язань.
Станом на 01 грудня 2018 року:
три проценти річних від простроченої суми: 30 750 гривень х 3% : 100% : 365 днів х 5 173 = 13 074,23 гривень.
інфляційна сума на суму боргу (30 750 гривень х 1.022 х 1.016 х 1.024 х 1.103 х 1.116 х 1.166 х 1.223 х 1.123 х 1.091 х 1.046 х 1.005 х 1. х 1.433 х 1.124 х 1.137 х 1.036) - 30 750 = 30 750 х 5.696 - 30 750 = 175 152- 30 750 = 144 402.00 гривень.
проценти за користування чужими грошима за період з 01 жовтня 2004 року по 02 березня 2016 року - 36 879,24 гривень.
Таким чином, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими, такими, що підлягають задоволенню, а тому, слід стягнути з відповідача на користь позивача інфляційні суми, 3% річних та проценти за користування грошима в розмірі 70 000,00 гривень.
Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати.
Оскільки позовні вимоги задоволені в повному обсязі , з відповідача слід стягнути на користь позивача 705,00 гривень, сплаченого судового збору при предявленні позову до суду.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 509, 524, 525, 526, 536, 625 ЦК України, ст.ст. 2,3,4,6,9,18,76,77,78,79,80,89,258,263,264,280-283 ЦПК України, - суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних сум, трьох відсотків річних та процентів за користування грошима - задовільнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційні суми, три відсотки річних та проценти за користування грошима в розмірі 70 000 (сімдесяти тисяч) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 705 (семиста п'яти) гривень 00 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Першотравенський міський суд Дніпропетровської області.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя: С.А.Янжула.