КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №761/4299/18-ц
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів Гуля В.В., Сушко Л.П., із участю секретаря Топольського В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 24 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, уповноваженої особи Фонду по ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» Кадирова Владислава Володимировича про зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

02 лютого 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із названим позовом де, з врахуванням проведених змін та доповнень допозовної заяви, просила зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб включити її вимоги, як кредитора, до реєстру акцептованих вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» за договорами банківського вкладу ОСОБА_2 .

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24 травня 2018 року провадження по даній справі закрито.

На обґрунтування постановленої ухвали місцевий суд зазначив, що у відповідності з п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на викладене та з урахуванням функцій уповноваженої особи Фонду згідно вимог ч. 2 ст. 46 та ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» про її повноваження на складення реєстру акцептованих вимог кредиторів чи реєстру вкладників ( вносити зміни до нього, здійснювання заходів щодо задоволення вимог кредиторів ), тому вказаний спір в частині зобов`язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про включення вимог позивачки як кредитора до реєстру акцептованих вимог кредиторів банку та винесення рішення ( вчинення дій ) в межах делегованих повноважень, підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а тому провадження у цій цивільній справі підлягає закриттю.

Не погоджуючись із постановленою ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм процесуального права при її постановленні.

Просить ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 24 травня 2018 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Суд, закінчивши з`ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вислухавши учасників процесу в судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, керуючись наступним.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 02 лютого 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із названим позовом де, з врахуванням зміненої позовної заяви, просила, зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб включити її вимоги як кредитора до реєстру акцептованих вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» за договорами банківського вкладу ОСОБА_2 ( а.с. 1-5, 28-30 ).

На обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, зокрема, що Фондом гарантування вкладів фізичних осіб позивачу було виплачено гарантована сума вкладів ОСОБА_2 .

В подальшому, позивач звернулась до відповідача із заявою про визнання її кредитором Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» за заборгованістю, що виникла за всіма договорами ОСОБА_2 .

Проте, вона отримала відмову у зв`язку з пропущенням 30-ти денного строку на звернення до банку з такою заявою у відповідності до вимог ст.ст. 45, 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а тому, як зазначено в даній відмові, її вимоги не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними ( там же ).

При цьому, відповідно до ч. 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються. У разі призначення уповноваженої особи Фонду, якій делеговано Фондом повноваження щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, кредитори заявляють про свої вимоги до банку такій уповноваженій особі Фонду.

Статтею 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено повноваження Фонду безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку, зокрема, Фонд або уповноважена особа Фонду: 1) здійснює повноваження органів управління банку; 2) приймає в управління майно ( у тому числі кошти ) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу, виконує функції з управління та продає майно банку; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів ( вносить зміни до нього ) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Також згідно з п. 4.20 глави 4 розділу V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №2 від 05 липня 2012 року, Фонд в особі відповідного структурного підрозділу Фонду або уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку ( у разі делегування їй відповідних повноважень ) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів за формою, визначеною в додатку 3 до цього Положення, на підставі балансу банку, до якого включає вимоги кредиторів у національній валюті в розмірах, які існували на дату початку процедури ліквідації банку.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна ( активів ) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів: вимог вкладників - фізичних осіб ( у тому числі фізичних осіб - підприємців ), які не є пов`язаними особами банку, у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом.

За приписами ч. 1 ст. 54 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» рішення, що приймаються відповідно до цього Закону Національним банком України, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, вкладники, які отримали гарантоване державою відшкодування за вкладами, у разі, якщо їх кредиторські вимоги перевищують гарантоване відшкодування, мають право в установленому ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» порядку звернутися до уповноваженої особи Фонду із заявою про включення їх до реєстру вимог кредиторів.

Разом з тим, з точки зору другої інстанції, у цій справі правовідносини, щодо яких виник спір, не пов`язані з виконанням відповідачами повноважень, обумовлених участю особи в системі гарантування вкладів фізичних осіб, оскільки задоволення кредиторських вимог здійснюється у порядку, визначеному ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», за рахунок коштів, одержаних в результаті ліквідації та продажу майна банку, і не стосується відшкодування вкладнику гарантованої державою суми коштівза вкладами.

Відтак, заявлені у даній справі позовні вимоги не пов`язані з виплатою гарантованої державою суми відшкодування ( позивач, як зазначено в позові, таке відшкодування вже отримала ), а зумовлені невиконанням банком зобов`язань за договором депозиту щодо повернення суми вкладу, яка перевищує встановлений законом граничний розмір гарантованого державою відшкодування за вкладом.

Отже, з врахуванням зазначеного на переконання апеляційного суду, спір є приватноправовим, а не публічно-правовим, як зазначив суд першої інстанції.

Зазначені висновки повністю узгоджуються з висновками Великої Палати Верховного Суду викладених в постанові від 18 вересня 2019 року по справі №802/1233/17-а.

Таким чином, з точки зору другої інстанції, місцевий суд в повній мірі зазначеного не врахував та передчасно і помилково прийшов до висновку, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та про необхідність закриття провадження.

А тому, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм процесуального права при її постановленні знайшли своє підтвердження при апеляційному розгляді справи.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції постановлена із названими порушеннями, а тому, відповідно до положень ст. 379 ЦПК України, підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 5, 10-13, 263, 367, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 24 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, уповноваженої особи Фонду по ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» Кадирова Владислава Володимировича про зобов`язання вчинити певні дії скасувати і направити справу для продовження розгляду справи до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: В.В. Гуль

Л.П. Сушко