ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2019 року м.Херсон

Номер справи: 650/110/18

Номер провадження: 22-ц/819/146/19

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого (суддя-доповідач) Ігнатенко П.Я.,

суддів: Воронцової Л.П.,

Полікарпової О.М.,

за участю секретаря Пісоцької Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області у складі судді Сікора О.О. від 25 жовтня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Великоолександрівської селищної ради Великоолександрівського району Херсонської області, ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання нерухомого майна об'єктом права спільної сумісної власності, визнання права власності, виключення зі спадкової маси частини нерухомого майна,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2018 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що 03 листопада 2015 року помер її чоловік - ОСОБА_5, спадкоємцями якого, крім неї, є його діти від попереднього шлюбу: ОСОБА_2, ОСОБА_4, які подали заяви про прийняття спадщини до Великоолександрівської державної нотаріальної контори, на підставі чого заведено спадкову справу.

До складу спадкового майна, окрім іншого, увійшов житловий будинок з господарчими будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Позивачка зазначила, що постановою Апеляційного суду Херсонської області від 30 березня 2017 року рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 30 березня 2017 року № 650/277/17, яким було визнано за позивачем право власності на Ѕ частину житлового будинку з господарчими будівлями і спорудами, що розміщені на земельній ділянці площею 0,0999 га за адресою: АДРЕСА_1, скасовано у зв'язку з незалученням до участі у справі інших спадкоємців, що призвело до порушення прав останніх.

З огляду на це, між сторонами виник спір з приводу спадкового майна, оскільки відповідачі не визнають права позивача на Ѕ частину житлового будинку, що залишився після смерті її чоловіка та частину земельної ділянки, на якій розташований вказаний будинок.

Факт проживання однією сім'єю до 21.01.1997 року, коли був зареєстрований шлюб ОСОБА_3 та ОСОБА_5, підтверджується свідоцтвом про вінчання від 21.01.1996 року та показами свідків. Позивачка зазначила, що земельна ділянка, на якій розташований спірний житловий будинок сформована за рахунок об'єднання земельної ділянки площею 0,03 га, яка попередньо була виділена їй та 0,07 га, яка була виділена ОСОБА_5 Фундамент будинку був закладений на земельній ділянці площею 0,03 га, гараж, зведений на її земельній ділянці став частиною новозведеного житлового будинку. На підставі рішення виконкому Великоолександрівської селищної ради від 27.06.1996 року № 135 та акту про видачу в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку АДРЕСА_2 від 09.07.1996 року, надано дозвіл на виконання будівельних робіт на період з серпня 1996 року по серпень 1998 року та у серпні 1996 року оформлено будинок в експлуатацію хоча фактично будівельні роботи завершені восени 2000 року, тоді ж подружжя вселилося в будинок.

ОСОБА_3 своє право вимоги обґрунтовує тим, що будівництво спірного житлового будинку розпочато у період з липня 1995 року, коли вона та ОСОБА_5 проживали однією сім'єю. Будівництво здійснювалось за спільні кошти та спільною працею, що вбачається з відрахувань на будматеріали із заробітної плати ОСОБА_3 і ОСОБА_5 в 1995-1996 роках та фактично завершене вже після реєстрації шлюбу 21.01.1997 року.

Право власності на земельну ділянку, на якій розташований спірний будинок ОСОБА_5 набув 15 травня 2012 року на підставі державного акту.

Зважаючи на те, що Ѕ частина спірного житлового будинку разом з земельною ділянкою, на якій він розташований, належить позивачу на праві спільної сумісної власності, відповідна частина не входить до складу спадщини і не включається до спадково майна після смерті іншого з подружжя, а отже відповідачі не мають права на неї.

На підставі викладеного, враховуючи заяву про уточнення позовних вимог, позивачка просила:1) визнати житловий будинок загальною площею 133 кв.м, житловою площею 46,2 кв.м з господарчими будівлями і спорудами та земельну ділянку площею 0,0999 га за адресою: АДРЕСА_1 об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_5; 2) визнати за ОСОБА_3 в порядку спільної сумісної власності подружжя право власності на Ѕ частину житлового будинку з господарчими будівлями і спорудами, які розташовані на земельній ділянці площею 0,0999 га за адресою: АДРЕСА_1 та право власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,0999 га за адресою: АДРЕСА_1; 3) виключити зі спадкової маси Ѕ частину житлового будинку з господарчими будівлями і спорудами, які розташовані на земельній ділянці площею 0,0999 га за адресою: АДРЕСА_1 і Ѕ частину земельної ділянки площею 0,0999 га за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 25 жовтня 2018 року позов ОСОБА_3 в частині позовних вимог до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання нерухомого майна об'єктом права спільної сумісної власності, визнання права власності, виключення зі спадкової маси частини нерухомого майна - задоволено частково.

Визнано житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0999 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 об'єктами права спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_5.

Визнано за ОСОБА_3 в порядку поділу спільної сумісної власності право власності на Ѕ частину житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та право власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,0999 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В іншій частині позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання нерухомого майна об'єктом права спільної сумісної власності, визнання права власності, виключення зі спадкової маси частини нерухомого майна - відмовлено за необґрунтованістю.

У задоволенні позову ОСОБА_3 в частині позовних вимог до Великоолександрівської селищної ради Великоолександрівського району Херсонської області про визнання нерухомого майна об'єктом права спільної сумісної власності, визнання права власності, виключення зі спадкової маси частини нерухомого майна - відмовлено.

Судові витрати покладено на позивача.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині задоволення позовних вимог скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити та просить взяти до уваги, що ОСОБА_5 нічого не перешкоджало зареєструвати шлюб із ОСОБА_3 раніше, до 1997 року. Вінчання у 1996 році до офіційної реєстрації шлюбу неможливо. В обґрунтування скарги посилається на те, що її батьку - ОСОБА_5 допомагали будувати спірний будинок і родичі і знайомі, всім він відшкодовував вартість роботи та будівельних матеріалів. Так, на думку скаржника, позивачка також отримала від ОСОБА_5 матеріальне відшкодування, коли відмовилась від земельної ділянки та будівництва гаражу зведеного на виділеній їй земельній ділянці, яка перейшла з гаражем останньому. Також в апеляційній скарзі зазначено, що ОСОБА_5 компенсував позивачці вартість отриманих в рахунок її зарплати будматеріалів. Коштів для будівництва у нього було достатньо. Окрім того, скаржниця вважає, що строк позовної давності сплинув, оскільки будинок був оформлений на ОСОБА_5 у 1996 році і з цього часу право позивачки порушено. Якби на момент здачі будинку в експлуатацію позивачка перебувала б у шлюбі з ОСОБА_5, лише тоді вона могла б вважати, що її право на Ѕ частину будинку, зведеного у шлюбі, не порушене до моменту смерті чоловіка. На думку скаржника ОСОБА_3 не довела, що не знала та не могла дізнатися на той час про порушення свого права. Право спільної сумісної власності у неї не виникає автоматично. Покази свідків відносно ведення спільного господарства позивачки та ОСОБА_5 не містять посилання на конкретні факти, які б свідчили про об'єднання ними коштів та витрачання їх на спільні потреби, в тому числі на будівництво. На думку скаржника, жоден із свідків не свідчив про намір ОСОБА_5 створити із позивачкою спільну сумісну власність на будинок. Вважає, що доведений факт будівництва позивачкою за свій рахунок гаражу у 1995-1996 роках суперечить висновкам суду про зведення будинку в цей же період за спільні кошти з ОСОБА_5 Довідки та інші документи, які суд взяв до уваги як докази спільного бюджету не доводять цю обставину, оскільки позивачка та ОСОБА_5 знаходилися у близьких стосунках і документи можуть давати підставу трактуватись як намір створити спільну сумісну власність спільними зусиллями та спільними коштами, а можуть трактуватись як послуги з боку позивачки.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Аверянова С.Б., яка діє від імені ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Просить взяти до уваги, що фактично будівництво гаражу було розпочато у 1995 році на земельній ділянці, виділеній позивачці, заяви про відмову від земельної ділянки та виділення її ОСОБА_5 написані в один день останнім, що свідчить про їх спільне волевиявлення. Земельна ділянка під гараж перебувала у користуванні ОСОБА_3 з листопада 1995 по червень 1996 року. Фактично вона передала ОСОБА_5 земельну ділянку з гаражем для зведення житлового будинку. Житловий будинок і гараж є єдиною спорудою, гараж - частина будинку, житлові кімнати будинку над гаражем на його фундаменті. Будівництво добудовувалось поетапно та хаотично з різних будівельних матеріалів. Про несення спільних затрат на будівництво спірного будинку свідчать також наявні в матеріалах справи архівні довідки, що підтверджують отримання позивачкою і ОСОБА_5 в період 1995-1997 р.р. в рахунок заробітної плати будівельних матеріалів, які використані для будівництва спірного житлового будинку.

Просить не брати до уваги, як засновані на припущеннях, доводи апелянта про компенсування ОСОБА_5 вартості будматеріалів, отриманих в рахунок зарплати ОСОБА_3 та вартості збудованого гаражу, це нічим не підтверджено.

Натомість просить взяти до уваги, що факт проживання однією сім'єю із ОСОБА_5 в період з літа (липень) 1995 року до реєстрації шлюбу 21.01.1997 року, ведення з ним спільного господарства і спільного будівництва спірного будинку підтверджені письмовими доказами, наданими позивачкою та показами свідків.

Так, звертає увагу суду на покази свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, які були сусідами ОСОБА_5 по вул. Комсомольській, де він проживав разом із другою жінкою та підтвердили, що приблизно навесні-влітку 1995 року ОСОБА_5 переїхав до ОСОБА_9. Свідок ОСОБА_10, яка проживає по АДРЕСА_3 підтвердила, що ОСОБА_3 отримала ділянку, яку розробляла під гараж, а потім її переоформила на ОСОБА_11, який проживав разом із нею в її квартирі по вул. Заводській, спільно будували будинок, в який переїхали приблизно у 2000 році. У 1995 році почалось будівництво тільки гаражу. Зазначила, що у будівництві приймали участь і ОСОБА_3 і ОСОБА_5, про те, що вся зарплата іде на будівництво свідку відомо зі слів останнього. Свідок ОСОБА_12 - сусідка позивача по квартирі по вул. Заводській пояснила, що після смерті дружини ОСОБА_5 переїхав до квартири ОСОБА_3, вели спільне господарство, там були його речі та сушилась білизна. Свідок ОСОБА_13, який працював водієм ОСОБА_5 підтвердив, що забирав його на роботу з літа 1995 року з квартири позивачки, до якої той переїхав та постійно проживав з нею однією сім'єю.

Окрім того, спільне проживання позивачки із ОСОБА_5 підтверджується фактом вінчання на початку 1996 року та відрахування заборгованості ОСОБА_5 перед СК «Дружба» із заробітної плати ОСОБА_3 , що підтверджено документально.

Окрім того, звертає увагу суду на те, що строк позовної давності починається з моменту, коли особа дізналась, або повинна була дізнатись про своє порушене право. Право на звернення до суду має кожен за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Підставою для звернення ОСОБА_3 до суду стало невизнання відповідачами - спадкоємцями її померлого чоловіка ОСОБА_5 права спільної сумісної власності спадкодавця із позивачкою на зведений ними спільний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1. Право спільної сумісної власності існувало та існує на підставі закону, як майно набуте в результаті спільної праці та за спільні кошти членів сім'ї - ст. 17 Закону України «Про власність», ст. 368 ЦК України, а також на підставі ч.5 ст. 61 СК України в редакції, чинній на момент отримання земельної ділянки у власність (приватизація). Про те, що спадкоємці чоловіка не визнають це право, позивачка дізналась лише після звернення до нотаріуса з метою оформлення спадщини після його смерті.

В ході апеляційного розгляду ОСОБА_2 та адвокат Дробіков Д.С., який діє в її інтересах та в інтересах ОСОБА_4, підтримали апеляційну скаргу, просять її задовольнити. Пояснили, що судом першої інстанції безпідставно взято до уваги відомості про вінчання ОСОБА_5 до реєстрації шлюбу. Окрім того, безпідставно зазначено про сумісне зведення спірного будинку, оскільки ОСОБА_5 мав достатньо коштів для будівництва від продажу частини належного йому будинку напередодні - у квітні 1996 року. Просять не брати до уваги докази, надані стороною позивача, як суперечливі. Будинок зданий в експлуатацію у серпні 1996 року, після цього ОСОБА_5 зареєстрував шлюб із позивачкою у січні 1997 року та проведено добудови. Відповідачка вважає, що ОСОБА_3 було відшкодовано вартість гаражу, зведеного на виділеній їй земельній ділянці, яка перейшла з гаражем ОСОБА_5, а також відшкодовано всі витрати та допомога з будівельними матеріалами, які позивачка оплачувала.

Також відповідачка посилається на те, що строк позовної давності закінчився, оскільки право власності на будинок зареєстровано за ОСОБА_5 з 1996 року, переєстровано в 2007 році, земельна ділянка приватизована у травні 2012 року, жодних претензій позивачка не пред'являла з цього приводу.

Просить відмовити у задоволенні позову повністю.

ОСОБА_3, адвокати Аверянова С.Б., Гераскін В.Д., які діють в її інтересах апеляційну скаргу не визнали, просять її залишити без задоволення. Пояснили, що спір виник лише після смерті ОСОБА_5 із його спадкоємцями, строк позовної давності не закінчився, оскільки позивачка до дня смерті ОСОБА_5 перебувала з ним у шлюбі, підстав для звернення до суду раніше не було, оскільки сумісність майна, що є предметом спору, ОСОБА_5 не оспорювалась.

Представник Великоолександрівської селищної ради Херсонської області в судове засідання не з'явився, просить провести розгляд справи у їх відсутності. Покладаються на розсуд суду.

Згідно вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка до суду апеляційної інстанції не перешкоджає розгляду справи.

В ході апеляційного розгляду допитано в якості свідка ОСОБА_16, який пояснив, що спілкувався із ОСОБА_5, разом ходили на полювання, проживали на одній вулиці, радились з багатьох питань, оскільки свідок працював головним лікарем лікарні, був також, як і ОСОБА_5 керівником. У 1994 році померла друга дружина ОСОБА_5 і він радився з приводу позивачки, хотів створити з нею нову сім'ю. У січні 1996 року свідок домовився про вінчання ОСОБА_5 із нею. Окрім свідка нікого на вінчанні більше не було і ніхто про це не знав. ОСОБА_5 із ОСОБА_23 жили разом з літа 1995 року, будівництво гаража вели спільно, будинок зводився спільними зусиллями, на будівництві бачив і позивачку і її дітей на підсобних роботах. Поки велось будівництво будинку ОСОБА_5 проживав у квартирі позивачки, разом вони проводили час, дні народження. Його дітей у позивачки свідок не бачив. Свідок пояснив також, що ОСОБА_5 придбавався не новий бежевий автомобіль, але більше він користувався службовим автомобілем.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, свідка, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.ст. 15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права.

Згідно п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 1 січня 2004 року. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Зважаючи на те, що право власності на житловий будинок виникло до 1 січня 2004 року, спірні правовідносини врегульовані нормами Цивільного кодексу Української РСР в редакції від 18.07.1963 року, Законом України «Про власність» від 7 лютого 1991 року в редакції станом на 11 квітня 1995 року, Кодексом про шлюб та сім'ю України в редакції станом на 1 квітня 1996 року, Житловим кодексом Української РСР від 30 червня 1983 року № 5464-X в редакції станом на 19 квітня 2012 року.

Відповідно до ст. 112 ЦК УРСР майно може належати на праві спільної власності двом чи кільком громадянам. Визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток.

Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про власність» майно може належати на праві спільної (часткової або сумісної) власності.

Відповідно до ч. 1 ст.13 Закону України «Про власність» об'єктами права приватної власності є, зокрема, жилі будинки та земельні ділянки.

У відповідності до положень ст. 16 Закону України «Про власність» майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім'ю України.

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Пунктом 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» роз'яснено, що до спорів про поділ майна осіб, які живуть однією сім'єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі мають застосовуватись положення частини першої статті 17 Закону України «Про власність» і з урахуванням роз'яснень наданих в пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності». У вказаній постанові роз'яснено, що розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст.16 Закону «Про власність», ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України); майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (ч.1 ст.17, ст.18, ч.2 ст.17 Закону «Про власність»)».

Отже, майно, набуте до 01 січня 2004 року під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб вважаються їх спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

У зв'язку із цим під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім'єю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці.

Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін.

Такі правові висновки містяться у постановах Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року № 6-135цс13, від 23 вересня 2015 року № 6-1026цс15, постановах Верховного Суду у постановах від 01 серпня 2018 року у справі № 280/489/15-ц, від 20 вересня 2018 року у справі № 372/24/17, від 19 вересня 2018 року у справі № 490/12432/14-ц.

Згідно ч. 5 ст. 61 СК України (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації.

За змістом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, якщо не доведено протилежне.

Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про вінчання (видане повторно) ОСОБА_5 обвінчався з ОСОБА_17 21 січня 1996 року, що також вбачається з письмових пояснень колишнього настоятеля Свято-Миколаївського храму села Новопавлівка Великоолександрівського району Херсонської області (т. 1, а.с. 26, 195).

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 21.01.1997 року, ОСОБА_5 та ОСОБА_17 21 січня 1997 року зареєстрували шлюб, про що зроблено запис № 2 (т.1, а.с. 27).

Відповідно до архівного витягу № 01-22/58 від 22.11.2017 року з рішення виконавчого комітету Великоолександрівської селищної ради народних депутатів від 24.11.1995 року № 167 «Про розгляд заяв громадян, що проживають на території Ради» виконавчий комітет Великоолександрівської селищної ради народних депутатів вирішив закріпити земельну ділянку в постійне користування в кількості 0,03 га за ОСОБА_17 по АДРЕСА_4 та надати дозвіл на будівництво гаражу і сараю (т.1, а.с. 30).

Згідно дозволу на право виконання будівельних робіт архітектор Великоолександрівського району надав дозвіл ОСОБА_17 на початок будівництва гаражу з сараєм під одним дахом згідно з планом забудови на земельній ділянці по АДРЕСА_4. Дозвіл надано на підставі рішення виконкому Великоолександрівської селищної ради народних депутатів від 24.11.1995 року № 167. Дата початку будівельних робіт - грудень 1995 року, а дата закінчення - грудень 1996 року (т.1, а.с.28).

Заявами від 27.06.1996 року ОСОБА_17 просила виконавчий комітет Великоолександрівської селищної ради народних депутатів вилучити земельну ділянку розміром 0,03 га, зареєстровану за нею по АДРЕСА_4, а ОСОБА_5 - виділити земельну ділянку за цією адресою площею 0,07 га для будівництва житлового будинку розміром 6 х 12 метрів, господарчих будівель розміром 3 х 4 метрів (т.1, а.с. 31, 32).

Відповідно до архівного витягу № 01-22/57 від 22.11.2017 року з рішення виконавчого комітету Великоолександрівської селищної ради народних депутатів від 27 червня 1996 року № 135 «Про розгляд заяв громадян, що проживають на території Ради» виконавчий комітет Великоолександрівської селищної ради народних депутатів вирішив: вилучити земельну ділянку в кількості 0,03 га з користування ОСОБА_17 по АДРЕСА_4 на підставі статті 31 Земельного кодексу України (добровільна відмова); закріпити земельну ділянку в кількості 0,07 га в постійне користування ОСОБА_5 по АДРЕСА_4 згідно ст.ст. 6,7 Земельного кодексу України та дозволити будівництво жилого будинку розміром 6 х 12, господарчих будівель розміром 3 х 4 (т.1, а.с. 33).

Згідно довідки № 886 від 27.11.2017 року в рішенні виконавчого комітету Великоолександрівської селищної ради від 27.06.1996 року № 135 в п. 6,7 адреса: АДРЕСА_4 - вказана помилково. Фактична адреса зазначеної в рішенні земельної ділянки згідно земельно-шнурової книги Великоолександрівської селищної ради - АДРЕСА_5 (т.1, а.с. 35).

Відповідно до дозволу на право виконання будівельних робіт архітектор Великоолександрівського району надав дозвіл ОСОБА_5 на початок будівництва житлового будинку розміром 6 х 12 метрів, господарчих будівель розміром 3 х 4 метрів, згідно плану забудови на земельній ділянці по АДРЕСА_4 Дозвіл надано на підставі рішення виконкому Великоолександрівської селищної ради народних депутатів від 27 червня 1996 року № 135 та Акту про передачу в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального будинку АДРЕСА_2 від 09 липня 1996 року. Дата початку будівельних робіт - серпень 1996 року, дата закінчення - грудень 1998 року (т.1, а.с. 36).

Відповідно до Акту про закінчення будівництва та вводу в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 15 серпня 1996 року № 01-22/10, будівництво житлового будинку за адресою: АДРЕСА_4 розпочато в липні 1996 року, а завершено в серпні 1996 року. Житлова площа 32 кв.м. (т.1, а.с. 39).

Згідно архівного витягу від 28.04.2016 року № 01-22/9 з рішення виконавчого комітету Великоолександрівської селищної ради народних депутатів від 22 серпня 1996 року № 174 «Про розгляд заяв громадян, що проживають на території Ради», виконком селищної Ради народних депутатів вирішив: у зв'язку з закінченням будівництва жилого будинку та вводом його в експлуатацію видати правовстановлюючі документи на будинок ОСОБА_5 по АДРЕСА_4 (т.1, а.с. 40).

Відповідно до свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 19.09.1996 року, виданого на підставі рішення виконкому Великоолександрівської селищної ради від 22.08.1996 року № 175, посвідчено право власності ОСОБА_5 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_4 (т.1, а.с. 42).

Згідно технічного паспорта на житловий будинок індивідуального житлового фонду, складеного 17.09.1996 року на ім'я власника ОСОБА_5, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_4, складався з житлового будинку літ. А, до складу якого входили перший поверх площею 42,4 кв.м де знаходились: коридор 1 площею 3,4 кв.м, кухня 2 площею 11,3 кв.м, санвузол 3 площею 5 кв.м, гараж 4 площею 20 кв.м, сени літ. І площею 2,7 кв.м, другий поверх площею 44,2 кв.м де знаходились: коридор 5 площею 8,6 кв.м, житлова кімната 6 площею 13,9 кв.м, житлова кімната 7 площею 21,7 кв.м, всього 86,6 кв.м, загальна площа 83,9 кв.м., житлова площа 35,6 кв.м.(т.1, а.с. 43-45).

З дублікату свідоцтва на право власності на нерухоме майно від 14.09.2007 року вбачається посвідчення права приватної власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_4 за ОСОБА_5 на підставі рішення виконкому Великоолександрівської селищної ради від 22.08.1996 року № 175 (т.1, а.с. 41).

Відповідно до акту про закінчення будівництва та вводу в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 02.04.2007 року будівництво гаражу розміром 4х5 м за адресою: АДРЕСА_4 розпочато у вересні 2006 року, а завершено в лютому 2007 року (т.1, а.с. 46).

Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 зареєстрованого 15 травня 2012 року та виданого на підставі рішення сесії Великоолександрівської селищної ради від 22 березня 2012 року № 395, ОСОБА_5 на праві власності належить земельна ділянка площею 0,0999 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_4. Цільове призначення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_3 (т.1, а.с. 47).

Згідно архівної довідки Об'єднаного трудового архіву селищних, сільських рад Великоолександрівського району від 30 жовтня 2016 року № 01-20/403-1, у документах архівного фонду СК «Дружба», в особових рахунках робітників та колгоспників за 1995 - 1997 роки значиться, що із заробітної плати ОСОБА_3 було відраховано: у червні 1995 року 200 000 карбованців за будівельні матеріали зі складу, у серпні 1995 року 24 000 000 карбованців за цеглу, у квітні 1996 року 9 100 000 карбованців за ДВП, у лютому 1997 року 60 грн за плити Ж/Б, у червні 1997 року 11,80 грн за послуги автотранспорту (т.1, а.с. 37).

Відповідно до архівної довідки Об'єднаного трудового архіву селищних, сільських рад Великоолександрівського району від 30 жовтня 2016 року № 01-20/404-1, у документах архівного фонду СК «Дружба», в особових рахунках робітників та колгоспників за 1995 - 1997 роки значиться, що із заробітної плати ОСОБА_5 було відраховано: у червні 1995 року 5 000 000 карбованців за будівельні матеріали зі складу, у червні 1996 року 1 800 000 карбованців за котел та 2 500 000 карбованців за труби, у вересні 1996 року 66 грн за лінолеум, у жовтні 1996 року 60 грн за плити, 32,08 грн на ремонт дому (т.1, а.с. 38).

Вказані відомості зазначені також в особових рахунках за 1995-1997 роки (т.1, а.с. 208 - 234,).

Відповідно до трудової книжки з датою заповнення 20 серпня 1968 року на ім'я ОСОБА_5 та особового листка по обліку кадрів, останній працював на посаді голови підприємства «Дружба» з 18 лютого 1993 року по 18 жовтня 1996 року (т.1, а.с. 204-207).

Згідно технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, складеного 24.06.2016 року на ім'я власника ОСОБА_5 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_4, складається з житлового будинку літ. А, сараїв літ. Б, Г, Ж, навісу літ. В, літнього душу літ. Д, туалету літ. Є, входу до підвалу літ. З, гаражу літ. К, огорожі № 1 - 4, басейну для води № 5. Будинок знаходиться на земельній ділянці площею 999 кв.м, під забудовою 215 кв.м, має загальну площу 133 кв.м, житлову площу 46,2 кв.м. Самочинне будівництво складають: прибудова літ. а, прибудова літ. а2, а3, сарай літ. Ж, гараж літ. К, приміщення №№ І, ІІІ, ІV, № 1, 2 (переобладнані з підсобного в житлове) (т.1, а.с. 49-52).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3, про що зроблено відповідний актовий запис № 116 (т.1, а.с. 23).

Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому майні від 24.02.2016 року після смерті ОСОБА_5 заведено спадкову справу № 58625690 (у нотаріуса № 18/2016). З матеріалів спадкової справи № 18/2016, заведеної 24.02.2016 року Великоолександрівською державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_5, вбачається, що дружина померлого - ОСОБА_3 (заява про прийняття спадщини від 24 лютого 2016 року) син померлого - ОСОБА_4 (заява про прийняття спадщини від 26 лютого 2016 року) та донька померлого - ОСОБА_2 (заява про прийняття спадщини від 24 лютого 2016 року) прийняли спадщину після ОСОБА_5, в тому числі, у вигляді житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_4, (т.1 а.с. 24,130-158).

Відповідно до висновку експерта № 46 за результатами проведення будівель-технічного дослідження від 28 грудня 2017 року: фактичний об'єкт, а саме: житловий будинок літ. «А» по АДРЕСА_4, не відповідає за своїми технічними характеристиками і розмірами в плані технічному паспорту від 17.09.1996 року і свідоцтву про право власності на житловий будинок від 19.09.1996 року. За технічним паспортом БТІ 1996 року в житловому будинку відсутня система опалення та відсутня плита в приміщенні кухні для приготування їжі.

В зв'язку з реконструкцією житлового будинку літ. «А» загальна площа житлового будинку із загальної площі 83,9 кв.м. збільшилась до 133,0 кв.м. Згідно з технічним паспортом БТІ 1996 року на земельній ділянці був побудований сарай літ. Б, але в акті прийомки в експлуатацію надвірні будівлі відсутні. Згідно з технічним паспортом БТІ 2016 року на земельній ділянці існують будівлі та споруди: сараї літ. «Б», «Г», «Ж», навіс літ. «В», літній душ літ. «Д», туалет літ. «Є», вхід до підвалу літ. «З», гараж літ. «К», огорожа № 1-4, басейн для води № 5, які відсутні в технічному паспорті БТІ 1996 року.

За умови надання дозволу на право виконання будівельних робіт вказаного житлового будинку 09 липня 1996 року, згідно з нормативною документацією його будівництво не могло завершитись раніше січня 1997 року. Згідно із технічним паспортом БТІ на садибний (індивідуальний) житловий будинок фактично будівництво житлового будинку та надвірних будівель і споруд тривало з 1996 року до 2007 року (т.1, а.с. 53-64).

Відповідно до архівного витягу з розпорядження голови Великоолександрівської державної адміністрації від 23.01.1998 року № 26 «Про державну реєстрацію селянських /фермерських/ господарств «Ліза», «Сокіл» вирішено зареєструвати селянське /фермерське/ господарство «Ліза» / голова - ОСОБА_5, смт. Велика Олександрівка Херсонської області на території Великоолександрівської селищної ради (т.1, а.с. 197).

Відповідно до договорів дарування сертифіката на право на земельну частку (пай) від 05 жовтня 1999 року та від 12 січня 1999 року ОСОБА_18 та ОСОБА_17 подарували ОСОБА_5 належні їм сертифікати на земельні частки (паї) у землі, які перебували у колективній власності КСП «Дружба», розмірами по 8,07 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж кожної з часток в натурі на місцевості (т.1, а.с.200-201).

Відповідно до розпорядження голови Великоолександрівської районної державної адміністрації від 22.02.2002 року № 83 «Про реєстрацію доповнень до Статуту селянського /фермерського/ господарства «Ліза» внесено доповнення до статуту селянського /фермерського/ господарства «Ліза», відповідно до яких інформація про те, що останньому належать 7,4 га змінені на 22,2 га (т.1, а.с. 198-199).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 29.05.1996 року ОСОБА_5 (3/4 частки) та ОСОБА_19 (1/4 частка) здійснили відчуження належного їм житлового будинку, що знаходився за адресою: АДРЕСА_6 (т.1, а.с.162-163).

Таким чином, судом першої інстанції правильно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивачка та ОСОБА_5 спільно проживали та вели спільне господарство з літа 1995 року. До червня 1996 року у користуванні позивачки перебувала земельна ділянка на якій велось будівництво гаража. Земельна ділянка разом із зведеним об'єктом 27.06.1996 року вилучена у позивачки та виділена ОСОБА_5 Гараж став невід'ємною частиною зведеного будинку, його конструктивним елементом, в зв'язку з чим суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що житловий будинок, що є предметом спору зводився позивачкою разом із ОСОБА_5 з 1995 року.

Окрім того, спільність проживання вбачається з документально підтвердженого вінчання позивачки та ОСОБА_5 21.01.1996 року, ведення спільного господарства та будівництва - згаданими вище документами щодо придбання будівельних матеріалів, відрахувань із заробітної плати, а також показами свідків ОСОБА_20, ОСОБА_8, ОСОБА_12, ОСОБА_13, яким суд дав належну оцінку в їх сукупності.

Посилання відповідачки ОСОБА_2 на те, що з травня 1996 року, коли ОСОБА_5 був проданий будинок, поділений із сином другої дружини, йому не було де жити та він проживав у неї (відповідачки) в с. Білоусово, судом першої інстанції правильно не взято до уваги та спростовується показами свідків, а також відомостями, наданими сільським головою Білоусівської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області від 24.11.2017 року за вих. № 342/02-28 про те, що згідно даних органу місцевого самоврядування ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, на території ради в період з травня 1996 року по жовтень 1996 року не проживав та не був тимчасово зареєстрований (т.1, а.с. 194).

Посилання ОСОБА_2 на те, що її батько відшкодував ОСОБА_3 вартість гаражу, який відійшов йому разом із земельною ділянкою та став частиною спірного житлового будинку, а також про те, що позивачці відшкодовано вартість будівельних матеріалів для будівництва будинку, які вона виписувала на свою зарплату, позивачкою заперечуються та нічим не підтверджені і не заслуговують на увагу.

Доводи про те, що всі родичі ОСОБА_5 допомагали у будівництві будівельними матеріалами та власними силами не спростовують висновки суду першої інстанції про часткове задоволення позову ОСОБА_3 в частині визнання житлового будинку сумісним майном її та ОСОБА_5, зведеного в період спільного проживання та спільними зусиллями.

Таким чином, у 1995 році позивачкою за участі ОСОБА_5, з яким вони сумісно проживали, проводилось будівництво гаражу на виділеній їй земельній ділянці, яка переоформлена на ОСОБА_5 у червні 1996 року та зазначений гараж став невід'ємною частиною будинку, зазначене не суперечить висновкам суду першої інстанції про те, що позивачка разом із ОСОБА_5 сумісно будували спірний будинок з 1995 року. Окрім того, в ході апеляційного розгляду сторона відповідачів не заперечувала, що будівництво будинку почалось раніше, ніж оформлені документи на ОСОБА_5, тобто в період, коли землекористувачем числилась ОСОБА_17

Вказані обставини свідчать про спільність намірів та об'єднання зусиль позивачки та ОСОБА_5 щодо будівництва спільного житлового будинку.

Доводи скаржниці про те, що у ОСОБА_5 було достатньо коштів для будівництва, виручених ним від продажу будинку у травні 1996 року і не було потреби в участі у цьому позивачки, висновки суду не спростовують щодо спільного проживання з літа 1995 року, спільного ведення будівництва, вінчання 21.01.1996 року та реєстрації шлюбу 21.01.1997 року.

Окрім того, сторонами не заперечується той факт, що після оформлення спірного будинку у серпні 1996 року на ОСОБА_5, будівництво постійно продовжувалось. Вказані обставини також підтверджуються показами свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_21, ОСОБА_22 ,які підтвердили, що у 1996 році будинок не був готовий до проживання, влітку 1996 року робили лише толоку, будівництво не закінчилось.

Посилання скаржниці на те, що виділена позивачці земельна ділянка під гараж із сараєм за іншою адресою, яка не співпадає із адресою спірного будинку, судовою колегією до уваги не приймаються, оскільки згідно сукупності письмових доказів щодо виділення земельної ділянки позивачці, вилучення та виділення її ОСОБА_5, уточнення адреси земельної ділянки та згідно наданої Великоолександрівською селищною радою копії земельно-шнурової книги по земельній ділянці, розташованій за адресою: АДРЕСА_4, запису про землекористування ОСОБА_5, передує запис про виділення цієї земельної ділянки ОСОБА_17 (т.1 а.с.29).

За таких обставин, суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно дослідивши обставини справи, дав належну оцінку доказам та дійшов висновку обґрунтованого висновку про визнання зазначеного вище житлового будинку та земельної ділянки, на якій він розташований, спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_5 та визнав за позивачкою право власності на Ѕ частину в порядку поділу спільної сумісної власності. При цьому суд першої інстанції правильно вважав, що строк позовної давності не закінчився, оскільки спір з приводу майна виник лише після смерті ОСОБА_5

Доводи, викладені в апеляційній скарзі проаналізовані вище, до уваги не приймаються, як такі, що висновки суду не спростовують , позбавлені правового обґрунтування та засновані на суб'єктивному сприйнятті обставин.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду, як ухвалене з дотриманням вимог норм матеріального та процесуального права, підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2,- залишити без задоволення.

Рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 25 жовтня 2018 року, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення (постанови) шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції у цивільних справах - Верховного Суду.

Дата складання повного судового рішення 19 березня 2019 року.

Головуючий П.Я.Ігнатенко

Судді: Л.П.Воронцова

О.М.Полікарпова