Справа № 171/530/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09 жовтня 2019 року м. Апостолове

Апостолівський районний суд Дніпропетровської області

у складі: головуючого судді Хоруженко Н.В.,

за участю секретаря Титаренко Л.Б.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Кудлюка О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

29.03.2018 року представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» - Гаренко Н.В. звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до укладеного між позивачем та відповідачем договору № б/н від 05.01.2009 року відповідач отримав кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та зобов`язався щомісячно здійснювати погашення заборгованості. Однак свої зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 28.02.2018 року має заборгованість за кредитним договором у розмірі 88149,77 грн., яка складається з наступного: 1628,55 грн. заборгованість за кредитом, 76630,00 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 5217,42 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 4173,80 грн. штраф (процентна складова). Тому, просить стягнути з відповідача вказану заборгованість.

У судовому засіданні представник АТ КБ «ПриватБанк» позов підтримав, просив задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, оскільки відповідач брав кредит, повністю його сплатив, на час звернення до суду сплинули строки позовної давності.

Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши докази, надані сторонами, приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлені наступні обставини.

Відповідно до анкети-заяви про приєднання до умов та правилам надання банківських послуг в ПриватБанку від 05.01.2009 року відповідач отримав кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та зобов`язався щомісячно здійснювати погашення заборгованості.

Однак відповідач свої зобов`язання за даним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 28.02.2018 року має заборгованість за кредитним договором у розмірі 88149,77 грн., яка складається з наступного: 1628,55 грн. заборгованість за кредитом, 76630,00 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 5217,42 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 4173,80 грн. штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 8-9).

При вирішенні спору, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 627-629,638 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами і є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Досліджена в судовому засіданні анкета - заява позичальника (а.с. 10), Умови та правила надання банківських послуг (а.с. 12-17) достатньо підтверджують факт укладення між сторонами кредитного договору та виникнення між сторонами кредитних зобов`язань.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Досліджений в судовому засіданні розрахунок заборгованості (а.с. 8-9) достатньо підтверджує факт неналежного відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ст.. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач взяті на себе зобов`язання виконував неналежним чином, він повинен сплатити суму боргу, проценти, інші платежі, визначені договором.

Однак, за п з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, а у випадку невиконання зазначених обов`язків, кредитор вправі звернутись до суду з позовом за захистом свого порушеного права.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст.253 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Нормою ч. 3 ст. 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

З наданої позивачем АТ КБ «ПриватБанк» виписки по рахунку видно, що останній платіж на погашення заборгованості відповідачем здійснено 03.09.2013 року, тому суд вважає, що з цього часу, а не з часу закінчення строку дії картки, у позивача виникало право на звернення до суду за судовим захистом.

Під час слухання справи, представник відповідача просив застосувати до спірних правовідносин строки позовної давності, оскільки вказаний позов пред`явлено після закінчення строку позовної давності.

Оскільки відповідачем останній раз здійснено погашення заборгованості за наданим кредитом 03.09.2013 року в розмірі 150 грн., - суд приходить до висновку про необхідність застосувати до спірних правовідносин загальний трирічний строк позовної давності за наявності відповідної заяви відповідача, що в силу вимог ст. 267 ЦК України є правою підставою для відмови у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк».

Суд не бере до уваги платіж в сумі 32,58 грн. від 12.06.2014 року, оскільки його здійснено шляхом автоматичного списання заборгованості, тобто відповідач його не здійснював, а тому автоматичне списання суми з картки не є волевиявленням самої особи.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що між сторонами виникли договірні грошові зобов`язання, відповідач неналежним чином виконував взяті на себе зобов`язання, чим порушив право позивача АТ КБ «ПриватБанк». Однак позивач за захистом свого права звернувся після спливу строку позовної давності, представником відповідача заявлено клопотання про застосування наслідків спливу строку позовної давності, а тому у задоволенні позову слід відмовити через сплив строку позовної давності.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.526,527,530,610,612,615,625,1052,1054 ЦК України, ст.ст.12,13,81,89,141,253,256,258,259,263,265,267 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги через Апостолівський районний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У випадку оскарження в судовому засіданні вступної та резолютивної частини, строк оскарження обчислюється з моменту складання повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення скласти 11.10.2019 року.

СуддяН. В. Хоруженко