Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.03.2019 Справа №607/2901/16-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Дзюбича В.Л.,

з участю секретаря судового засідання Зубко О.Я., Грабської Ю.І.

представника позивача - адвоката Дзюбинського О.М.

представника відповідача -адвоката Магдич О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 з участю третьої особи Другої тернопільської державної нотаріальної контори про визнання заповіту ОСОБА_5 від 20 серпня 2015 року недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4, третя особа- Друга тернопільська державна нотаріальна контора про визнання недійсним заповіту складеного від імені ОСОБА_5 20.08.2015 року та посвідченого державним нотаріусом Другої тернопільської державної нотаріальної контори Височан Ю.В., за реєстром №656.

В обґрунтування вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_6 помер її дідо ОСОБА_5, який за життя склав заповіт, посвідчений 28.07.2014 року приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Мартюк Н.М. за реєстром №1705, відповідно до якого на випадок своєї смерті заповів усе належне йому майно сину позивача-ОСОБА_6 Однак після смерті діда позивач дізналась, що 20.08.2015 року державним нотаріусом Другої тернопільської державної нотаріальної контори Височан Ю.В. за реєстром №656 був посвідчений новий заповіт від імені ОСОБА_5 за яким останній усе своє майно заповів відповідачу ОСОБА_4 На момент посвідчення оспорюваного заповіту її дідові виповнилось 92 роки, у 2014 році ОСОБА_5 переніс мікроінсульт, що негативно відобразилось на його здоров»ї, у нього розвинувся віковий склероз, почастішали випадки несприйняття дійсних подій. На протязі останніх двох років життя стан здоров»я ОСОБА_5 значно погіршився, він неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні, деякі події сприймав неадекватно. В період травень-червень 2015 року ОСОБА_5 перебував на лікуванні у Тернопільській міській комунальній лікарні №2, а з 07.07.2015 року по 19.08.2015 року у м. Косів Івано-Франківської області. На момент посвідчення заповіту від 20.08.2015 року у ОСОБА_5 спостерігався процес загострення хвороби, внаслідок чого він не міг самостійно ходити, пересувався за допомогою сторонніх осіб, що негативно вплинуло на його свідомість та свободу волевиявлення. На той час свідомість ОСОБА_5 була приглушеною, він не міг адекватно сприймати та оцінювати зміст розмов із ним, впізнавати з ким він розмовляє. За станом здоров»я дідо позивача фізично не міг підписувати будь-які документи, в тому числі оспорюваний заповіт, а також не міг усвідомлювати його зміст та значення своїх дій. Окрім цього у тексті заповіту наявні розбіжності, щодо місця його складання та посвідчення. Наведені обставини викликають сумніви щодо того хто і яким чином звертався у нотаріальну контору, де та за яких обставин було складено оспорюваний заповіт. Крім цього викликає сумнів належність підпису у заповіті померлому ОСОБА_5Позивач вважає, що заповіт ОСОБА_5 від 20.08.2015 року укладений з порушенням вимог ч.ч.1,3 ст.203 ЦК України, а тому підлягає визнанню недійними. Із врахуванням наведеного просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Дзюбинський О.М. заявлені позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача адвокат Магдич О.О. просить у задоволенні позову відмовити за безпідставністю, посилаючись на те, що висновками посмертної судово-психіатричної та судової почеркознавчої експертизи підтверджено, що на момент посвідчення заповіту від 20.08.2015 року ОСОБА_5 не страждав психічними захворюваннями, усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними, а рукописний текст та підпис у заповіті виконано саме заповідачем, а не іншою особою.

Представник третьої особи Другої тернопільської державної нотаріальної контори Височан Ю.В. у судовому засіданні пояснила, що у 2015 році вона працювала державним нотаріусом Другої тернопільської державної нотаріальної контори і 20.08.2015 року була запрошена на посвідчення заповіту ОСОБА_5 Разом із своїм консультантом вона прибула за місцем проживання заповідача. ОСОБА_5 на момент посвідчення заповіту був особою похилого віку. З метою перевірки дієздатності та волевиявлення заповідача вона спілкувалась із ним на протязі тривалого часу. ОСОБА_5 адекватно спілкувався, чітко і логічно формулював свою думку, сам читав газети, пояснив, що у зв»язку із травмою ноги він не може самостійно себе обслуговувати та потребує стороннього догляду, а тому хоче скласти заповіт на свого племінника, який приїхав та доглядає його. Розказував, що його покинула онука, яка виїхала за кордон та ним не опікується. ОСОБА_5 чітко усвідомлював який правочин він хоче вчинити, вона роз»яснила йому, що в першу чергу право на спадкування мають спадкоємці першої черги, про право на обов»язку частку у спадщині, однак він сказав, що хоче заповісти квартиру саме племіннику, бо онука за ним не доглядає, сказав, що вона не досягла пенсійного віку, не є інвалідом та не має права на обов»язкову частку. У цей час у квартирі був присутній ОСОБА_4, а також ще одна особа. ОСОБА_4 періодично виходив із кімнати, в якій вона спілкувалась із заповідачем, зокрема коли вона перевіряла дійсність волевиявлення ОСОБА_5 та з»ясовувала чи не під примусом він вчиняє заповіт. Переконавшись в тому, що волевиявлення останнього є вільним, а його дієздатність за всіма фізичними та психічними показниками відповідає нормі та не викликає сумнівів, вона надала заповідачу зразок заповіту, щоб останній його прочитав та показав як пише свої ім»я та прізвище. Пересвідчившись у тому, що ОСОБА_5 все читає та бачить, вона повернулась у нотконтору, де склала заповіт, один екземпляр якого вивела на спецбланк, а інший видрукувала на чистому аркуші після чого повернулась у квартиру ОСОБА_5, де останній прочитав заповіт, підтвердив, що все написано вірно та сам особисто власноруч його підписав. Вказала, що за правилами заповіт має бути зареєстрований у Спадковому реєстрі після його підписання. Пояснила, що ОСОБА_4 вказував, що не наполягає на заповіті, буде і так доглядати дядька, але ОСОБА_5 пояснював, що це його власна воля та бажання скласти заповіт на племінника. Зазначила, що не пригадує чи у момент підписання заповіту у кімнаті окрім неї, консультанта та ОСОБА_5 були присутні інші особи.

Заслухавши пояснення учасників справи, свідків, судових експертів, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживав та був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1.

21.08.2015 року ОСОБА_5, який на той час не міг самостійно пересуватись, переїхав проживати у сім»ю до свого племінника відповідача ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_2, де знаходився до своєї смерті.

ІНФОРМАЦІЯ_6 у віці 91 рік ОСОБА_5 помер, що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції 10.12.2015 року.

Відповідно до Витягу зі Спадкового реєстру(спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №42422834 від 11.12.2015 року після смерті ОСОБА_5 08.12.2015 року приватним нотаріусом Рокитнянського районного округу Київської області Скоробагатько В.Д. заведено спадкову справу №58328282.

Як встановлено судом, за життя ОСОБА_5 склав три заповіти.

Відповідно до заповіту від 03.12.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Середою І.А., за реєстром №4150 ОСОБА_11 заповів усе належне йому на момент смерті майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось позивачу ОСОБА_3.

Згідно із заповітом від 28.07.2014 року, посвідченим приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Мартюк Н.М., за реєстром №1705 ОСОБА_5 заповів усе належне йому на момент смерті майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось сину позивача ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідно до заповіту від 20.08.2015 року, посвідченим державним нотаріусом Тернопільського Другої тернопільської державної нотаріальної контори Височан Ю.В., за реєстром №656 ОСОБА_5 заповів усе належне йому на момент смерті майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось відповідачу ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Як зазначено у заповіті від 20.08.2015 року, вказаний заповіт на прохання заповідача складений з його слів нотаріусом за адресою м. Тернопіль, вул. Лисенка,1 о 17 год.00 хв. за допомогою комп»ютерної техніки, до підписання вголос зачитаний заповідачем ОСОБА_5 та підписаний ним власноручно у присутності нотаріуса о 17 год. 40 хв. Особу заповідача встановлено, дієздатність перевірено. У зв»язку із похилим віком заповідача заповіт складено та посвідчено нотаріусом у нього вдома за адресою АДРЕСА_1.

09.09.2015 року, перебуваючи в смт. Рокитне Київської області, ОСОБА_5 видав довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Рокитнянського районного округу Київської області Скоробагатько В.Д., за реєстром №1106 у відповідності до якої уповноважив відповідача ОСОБА_4 отримувати належну йому пенсію та інші грошові вклади в усіх установах смт. Рокитне Київської області. Наведене підтверджується Витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей №29621701 від 09.09.2015 року.

З долучених до матеріалів справи медичних виписок слідує, що ОСОБА_5 в період з 05.09.2013 року по 13.03.2013 року перебував на стаціонарному лікуванні у ІІІ неврологічному відділенні ТОККПНЛ з діагнозом: змішана енцефалопатія, ІХС Атеросклеротичний кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба 2 ст. Гіпертензивне серце СН 2 Аст. Цукровий діабет тип ІІ легка ступінь важкості(виписка з медичної карти стаціонарного хворого №06935).

В період з 29.01.2015 року по 20.02.2015 року та з 14.04.2015 року по 24.04.2015 року ОСОБА_5 перебував на стаціонарному лікуванні у Тернопільській міській комунальній лікарні швидкої допомоги з діагнозом: гіпертонічна хвороба ІІ ст., гіпертонічне серце, високий кардіоваскулярний ризик. ІХС: Кардіосклероз з метаболічною кардіоміопатією(виписки з медичної карти стаціонарного хворого №533 та №1941).

В період з 27.04.2015 року по 06.05.2015 року та з 02.06.2015 року по 18.06.2015 року перебував на стаціонарному лікуванні у терапевтичному відділенні №1 Тернопільської комунальної міської лікарні №2 з діагнозом ІХС. Кардіосклероз в поєднанні з метаболічною кардіоміопатією, ізольована систолічна артеріальна гіпертензія, рівень артеріального тиску 2, гіпертензивне серце СН ІІ-Аст(виписка з історії хвороби №03648, виписка з медичної карти стаціонарного хворого №04540).

Згідно повідомлення КЗ ТОР «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» №127/1 від 26.04.2016 року 20.08.2015 року о 10 год. 14 хв. поступив виклик №45226 на адресу АДРЕСА_1 до ОСОБА_5, вік 91 рік. На виклик прибула бригада швидкої медичної допомоги, яка діагностувала у хворого медикаментозну гіпотонію.

Як вбачається із листа Тернопільської міської комунальної лікарні швидкої допомоги №462 від 02.11.2016 року ОСОБА_5 проживав за адресою АДРЕСА_1 та спостерігався у міській поліклініці по вул. Кн. Острозького,6. ОСОБА_5 знаходився на «Д» обліку з приводу: ІХС. Стенокардія напруги 11 ф.кн. Атеросклеротичний кардіосклероз з гіпертензією ССН 11ф.кн. Неодноразово лікувався в стаціонарних відділеннях міських та обласних лікарень. Зі слів сімейного лікаря ОСОБА_13 в серпні 2015 року родичі забрали ОСОБА_5 на проживання у Київську область.

З листа Косівської центральної районної лікарні №2200-1/640 від 23.08.2016 року вбачається, що ОСОБА_5 в період з 07.08.2015 року по 19.08.2015 року на стаціонарному та амбулаторному лікуванні у вказаному медичному закладі не перебував та за медичною допомогою не звертався.

Як зазначено в акті підтвердження фактичного місця проживання від 13.04.2016 року, комісією у складі представників Рокитнянської селищної ради Київської області 24.08.2015 року було проведено обстеження за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою вул. Жовтнева,87 в смт. Рокитне, Київської області в ході якого встановлено, що останній проживав у будинковолодінні ОСОБА_4 у належних житлово-побутових умовах, в окремій кімнаті з усім необхідним обладнанням для людини похилого віку.

Згідно довідки Рокитнянської ЦРЛ від 08.09.2015 року за даними облікової документації ОСОБА_5 на диспансерному обліку у лікаря-психіатра не перебував і за медичною допомогою не звертався.

У відповідності до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов»язків(спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця) до інших осіб(спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом- ст.1217 ЦК України.

Частиною ст.1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Як зазначено у ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин-ч.1 ст.1235 ЦК України.

Загальні вимоги до заповіту визначено у ст. 1247 ЦК України, якою передбачено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання та має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 ЦК України. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статті 1251-1252 ЦК України та підлягає державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 1248 ЦК України встановлено, що нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

У відповідності до ч.ч.2,3 ст.1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

Відповідно до ч.2 ст.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

У відповідності до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

У роз»ясненнях, що викладені у п.18 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року у справах «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров'я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити перш за все на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Підставою для визнання правочину недійсним за ст. 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України № 6-1531цс16 від 28 вересня 2016 року, № 6-9цс12 від 29 лютого 2012 року.

Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 13.03.2017 року у справі № 6-2833цс16 для визначення наявності стану, в якому громадянин не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння та ін.) на момент укладення угоди, суд призначає судово-психіатричну експертизу. Вимоги про визнання угоди недійсною з цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент укладення угоди особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

Будучи допитаний в якості свідка відповідач ОСОБА_4 суду пояснив, що в серпні 2015 року до нього зателефонувала жінка, яка доглядала його дядька ОСОБА_5 у с. Косово та сказала, що останній хоче повернутися додому в Тернопіль. В дядька на той час була травма ноги і він не міг самостійно пересуватись, по телефону дядько попросив щоб він приїхав, доглянув його та похоронив. Після цього він разом зі своїм сином приїхав у м. Тернопіль. З дядьком на той час була сусідка, яку він відразу відпустив. Наступного дня сказав викликати нотаріуса. Нотаріус, яка прибула на виклик повідомила, що ОСОБА_5 уже склав один заповіт на онуку, але дядько сказав, що він хоче заповісти квартиру племіннику, бо онука його покинула та не доглядає. Перед тим, як забрати ОСОБА_5 до себе додому в смт. Рокитне Київської області, він хотів зв»язатись із його онукою-позивачем ОСОБА_3, яка перебувала у Франції. З цією метою звертався до її свекра ОСОБА_14, але той ніяких контактів йому не надав. Через два дні- 21.08.2015 року він забрав дядька та перевіз за своїм місцем проживання. Присутніми при цьому були дільничний лікар та ОСОБА_15-ріелтор, яка займалась питання здачі квартири в оренду. Вказав, що 20.08.2015 року на прохання ОСОБА_5 він викликав йому швидку медичну допомогу, бо у нього підвищився тиск. До нотаріуса також ходив він із сином, але це було зроблено на прохання дядька. ОСОБА_5 казав, що онука його покинула, його доглядали сусіди, приносили їсти та потім закривали його самого у квартирі. Він був присутній у кімнаті, в той час коли дядько підписував заповіт. ОСОБА_5 робив це особисто власноручно. Під час проживання у нього вдома ОСОБА_5 почував себе нормально, але був знесилений, вони з дружиною доглядали за ним, купили інвалідну коляску. Після переїзду ОСОБА_5 почував себе добре, постійно спілкувався по телефону з іншими родичами. Сам проявив ініціативу видати на його ім»я довіреність на отримання пенсії. Перед оформленням довіреності, він викликав лікаря-психіатра, який оглянув дядька та не виявив у нього ніяких відхилень.

Свідок ОСОБА_16-син відповідача ОСОБА_4 суду пояснив, що в серпні 2015 року до його батька подзвонили люди, які доглядали ОСОБА_5 у с. Косово, сказали, що везуть його додому в Тернопіль. Дядько по телефону просив батька забрати його і доглянути. 19.08.2015 року вони разом із батьком приїхали в м. Тернопіль, із ОСОБА_5 на той час була сусідка, яку він відпустив. ОСОБА_5 сказав, що хоче скласти заповіт на його батька, бо онука його покинула і не доглядає. Було видно, що останній перебував у недоглянутому стані. Вказав, що він особисто спілкувався із ОСОБА_5, останній його впізнав, нормально, зв»язно розмовляв, ніяких психічних відхилень у нього не спостерігалось. Сказав купити газету із оголошеннями, бо хотів на час своєї відсутності здати квартиру в оренду. Він купив газету, дядько по оголошенню зателефонував до ріелтора, сам із нею спілкувався та потім заключив договір. Також ОСОБА_5 особисто спілкувався із нотаріусом, сказав, що хоче переписати заповіт на племінника, бо онука, на яку він склав попередній заповіт, його покинула, виїхала за кордон. Зазначив, що він бачив, як ОСОБА_5 особисто власноручно підписував заповіт. Пояснив, що вони перебували в м. Тернополі три дні, оплати всі борги по комунальних платежах і 21.08.2015 року у присутності лікаря, який розписав дядькові лікування, вони забрали ОСОБА_5 та поїхали додому в смт. Рокитне. По приїзді ОСОБА_5 написав довіреність, якою уповноважив його батька отримувати його пенсію.

Свідок ОСОБА_17 у судовому засіданні пояснила, що вона працює дільничним терапевтом КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» та була дільничним лікарем ОСОБА_5 Пояснила, що в останній період життя відвідувала покійного ОСОБА_5 один раз на тиждень, він був важко хворий, страждав на серцево-судинну недостатність, гіпертонічну хворобу, а також мав перелом тазостегнового суглобу. ОСОБА_5 неодноразово лікувався стаціонарно у обласній та першій міській лікарні. Вказала, що під час її відвідин ОСОБА_5 поводив себе адекватно, нормально розмовляв, ніяких психічних відхилень у нього не було, він впізнавав її, знав усі ліки, які вона йому призначала, сам читав інструкції по застосуванню та знав як їх правильно приймати, оскільки в минулому працював медиком. Зазначила, що ніколи не помічала, щоб ОСОБА_5 плутався у подіях чи забувався. Вказала, що під час її останнього візиту у квартирі ОСОБА_5 був присутній його племінник і ОСОБА_5 сказав, що він сам подзвонив, щоб племінник приїхав за ним доглядати.

Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні пояснила, що вона працює ріелтором, 21.08.2015 року на запрошення ОСОБА_5 вона прийшла до нього додому, у квартирі окрім господаря знаходились його племінник із сином. Вона спілкувалась із ОСОБА_5, останній був у нормальному стані, усвідомлював свої дії, вони уклали договір, який він особисто підписав. Після цього ОСОБА_4 забрав ОСОБА_5 в смт.Рокитне. В подальшому вона кожного тижня телефонувала до ОСОБА_5, розмовляла із ним, розказувала про квартиру. Потім дружина ОСОБА_4 повідомила її, що ОСОБА_5 помер. Вказала, що на момент її знайомства із ОСОБА_5 останній знаходився у недоглянутому стані, був фізично немічний, але грамотно, чітко та зрозуміло спілкувався, все розумів, вони обговорили розмір орендної плати, зняли та зафіксували показники лічильників, він передав їй ключі від квартири. Під час спілкування із ОСОБА_5 вона не помітила у нього ніяких психічних відхилень.

Свідок ОСОБА_18 у судовому засіданні пояснила, що вона проживала по сусідству із ОСОБА_5 та була знайома із його онукою ОСОБА_19, яка після смерті дружини діда разом зі своєю сім»єю переїхала до нього на проживання. Вказала, що їй відомо, що після смерті ОСОБА_5 з»ясувалося, що він заповів свою квартиру не ОСОБА_19, а племіннику. Пояснила, що на той момент, коли ОСОБА_19 переїхала до ОСОБА_5 він був у поганому стані. Зі слів ОСОБА_5 їй відомо, що у нього була велика пенсія, і він часто вів розмови про те, щоб знайти людей які б за ним доглядали, навіть після того, як до нього переїхала онука.

Свідок ОСОБА_20 суду пояснила, що ОСОБА_3 є невісткою її рідного брата. Вказала, що на прохання свого брата ОСОБА_14 вона влітку 2015 року на протязі двох тижнів доглядала діда ОСОБА_3- ОСОБА_5 , який на той час мав травму ноги та самостійно не пересувався. Пояснила, що у ОСОБА_5 був прикрий характер, вона на його прохання по 3-4 рази на день викликала швидку допомогу. Повідомила, що вона виконувала всі вказівки ОСОБА_5, готувала їжу, при цьому вони майже не спілкувалися і він нічого їй про себе та свою сім»ю не розповідав.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснив, що на прохання своєї невістки ОСОБА_3 він доглядав за її престарілим дідом ОСОБА_5, готував йому їсти, залишався у нього ночувати, часом їздив до села, але ввечері повертався до нього. Коли ОСОБА_5 хворів, він ночував у нього, викликав швидку допомогу. Потім він влаштувався на роботу і тоді попросив свою сестру його підмінити. ОСОБА_20 два тижні доглядала ОСОБА_5, але той їй нічого не заплатив за допомогу. Вказав, що був випадок, коли він повернувся у квартиру і почув запах газу, ОСОБА_5 в цей час сидів на балконі і сказав, що на кухні нічого не робив. Потім він запросив іншу жінку доглядати за ОСОБА_5, яка через деякий час подзвонила і повідомила його, що приїхали якість людини і сказали, що її допомога більше не потрібна. Коли він прийшов до ОСОБА_5 у квартирі останнього знаходився ОСОБА_4 із сином, який сказав, що його допомога також більше не потрібна. Відповідач забрав ОСОБА_5 до себе додому у Київську область. Зазначив, що ОСОБА_4 просив його зателефонувати ОСОБА_3, але він на той час не мав такої можливості і номера її телефону ОСОБА_4 не повідомляв.

Свідок ОСОБА_21-лікар «Центру екстреної медичної допомоги та медичних катастроф» у судовому засіданні пояснила, що вона не пригадує чи прибувала вона на виклик до ОСОБА_5 у серпні 2015 року. З приводу вказаного у медичній карті останього діагнозу медикаментозна гіпотонія пояснила, що даний сатан характеризується зниженням артеріального тиску, загальною слабкістю, можливий головний біль. Вказала, що пацієнт особисто розписується у медичній карті про свою згоду на лікування, а в разі якщо біля нього присутні інші особи, вони своїм підписом засвідчують справжність підпису пацієнта. Вказала, що зроблені нею записи у медичній карті відповідають дійсності, з них слідує, що побічних реакцій з боку нервової системи та неврологічних відхилень у ОСОБА_5 виявлено не було, його стан оцінювався як задовільний. Після надання медичної допомоги стан хворого покращився, артеріальний тиск підвищився, потреби у госпіталізації не було. Вказала, що такий стан не міг вплинути на здатність ОСОБА_5 усвідомлювати значення своїх дій.

Як вбачається із висновку проведеної за ухвалою суду посмертної судово-психіатричної експертизи №01 від 05.01.2017 року комісією АСПЕК за результатами аналізу поданих на експертизу матеріалів справи та медичної документації, зіставлення виявлених при вивченні об»єктів експертизи відомостей про психічний стан ОСОБА_5 встановлено, що останній тривалий час хворів на гіпертонічну хворобу, ішемічну хворобу серця. З приводу даних серцево-судинних захворювань лікувався амбулаторно і стаціонарно, перебував на «Д» обліку з приводу ІХС. Стенокардія напруги ІІ ф.кн. Атеросклеротичний кардіосклероз з гіпертензією ССН ІІ ф.кн., був інвалідом ВВв ІІ групи. В ході експертного дослідження об»єктивних даних які б свідчили про наявність у підекспертного ОСОБА_5 психічних розладів, зокрема на період складання та посвідчення заповіту 20.08.2015 року не виявлено. Таким чином, комісія АСПЕК прийшла до висновку, що ОСОБА_5 станом на період складання та посвідчення заповіту 20.08.2015 року не страждав на жодний психічний розлад, усвідомлював значення своїх дій і міг керувати ними на період часу складання та посвідчення заповіту 20.08.2015 року.

Висновком призначеної судом судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи документів №1068/1069/17-22 від 26.02.2018 року встановлено, що способи технічного відтворення підписів від імені ОСОБА_5 на оригіналі заповіту, посвідченого державним нотаріусом Другої тернопільської державної нотаріальної контори Височан Ю.В. 20.08.2015 року, за реєстром №656, а також у реєстрі нотаріальних дій Другої тернопільської державної нотаріальної контори за серпень 2015 року про посвідчення цього заповіту не застосовувались. Ці підписи виконано рукописним способом, без технічної підготовки до їх виконання.

Підпис на оригіналі заповіту ОСОБА_5 посвідченого державним нотаріусом Другої тернопільської державної нотаріальної контори Височан Ю.В. 20.08.2015 року, за реєстром №656 виконано ОСОБА_5.

Підпис у реєстрі нотаріальних дій Другої тернопільської державної нотаріальної контори за 2015 рік про посвідчення заповіту ОСОБА_5 від 20.08.2015 року, запис за реєстром №656, виконано ОСОБА_5.

Рукописний текст «в голос прочитане мною та підписано власноручно» та «Закржевський Веніамін Владиславович» в оригіналі заповіту ОСОБА_5, посвідченого державним нотаріусом Другої тернопільської державної нотаріальної контори Височан Ю.В. 20.08.2015 року, за реєстром №656, а також запис «ОСОБА_5 Отримано без сплати держмита» у графі «Підписи осіб(їх представників), що звернулися за вчиненням нотаріальної дії» у журналі реєстрації нотаріальних дій Другої тернопільської державної нотаріальної контори(запис від 20.08.2015 року про посвідчення цього заповіту) виконано ОСОБА_5.

У судовому засіданні експерти ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24 у категоричній формі підтримали висновок судово-психіатричної експертизи №1 від 05.01.2017 року. Експерт ОСОБА_22 вказав, що виписка з історії хвороби №03648 ТКМЛ №2, виписка з історії хвороби №04540 ТКМЛ №2 та карта виїзду швидкої допомоги КЗ ТОР «Центр екстреної медичної допомоги та медичних катастроф» №45226 від 20.08.2018 року були предметом дослідження в ході проведення посмертної судово-психіатричної експертизи і вплинути або змінити наданий висновок жодним чином не можуть, оскільки в жодному із цих чи інших медичних документів ОСОБА_25 порушень психіки не відмічалось. На підставі вказаних медичних документів неможливо зробити висновок щодо наявності у померлого ОСОБА_5 психічних розладів.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що дослідженими доказами повністю спростовуються твердження позивача та підтверджується той факт, що ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6, діючи вільно та відповідно до своєї внутрішньої волі вчинив заповіт від 20.08.2015 року, який складено з дотриманням вимог щодо форми та порядку посвідчення. Заповіт від 20.08.2015 року складений нотаріусом за допомогою комп»ютерної техніки, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача, перед підписання прочитаний вголос заповідачем та підписаний особисто ОСОБА_5, що підтверджується висновком судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи документів №1068/1069/17-22 від 26.02.2018 року. Перед підписанням заповіту нотаріусом у встановленому порядку перевірено особу заповідача та встановлено його дієздатність.

Надана позивачем та досліджена в судовому засіданні медична документація не містить висновків щодо наявності у спадкодавця психічного або іншого захворювання, внаслідок якого ОСОБА_5не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними, що повністю підтверджується висновком призначеної судом посмертної судово-психіатричної експертизи №01 від 05.01.2017 року, відповідно до якого ОСОБА_5 станом на період складання та посвідчення заповіту 20.08.2015 року не страждав на жодний психічний розлад, усвідомлював значення своїх дій і міг керувати ними.

Відтак, судом установлено, що волевиявлення заповідача ОСОБА_5 під час укладення оспорюваного заповіту від 20.08.2015 року було вільним і відповідало його внутрішній волі, на момент укладення та посвідчення вказаного заповіту заповідач психічними чи будь-якими іншими захворюваннями, що позбавляли його можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними не страждав та особисто підписав вказаний заповіт.

Інших доказів в обґрунтування заявлених вимог позивачем не надано.

У відповідності до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, суд на основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього з'ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з'ясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, приходить до переконання, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання заповіту ОСОБА_5 від 20.08.2015 року, посвідченого державним нотаріусом Другої тернопільської державної нотаріальної контори Височан Ю.В., за реєстром №656 недійсним слід відмовити за безпідставністю.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, ст.203, ч.4 ст.207, ч.1 ст. 215, ч.1 ст.225, ст.ст.1216, 1217, 1220, 1233, 1234, 1235, 1247, 1248, 1254, 1257 ЦК України, п.18 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року у справах «Про судову практику у справах про спадкування», суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 з участю третьої особи Другої тернопільської державної нотаріальної контори про визнання заповіту ОСОБА_5 від 20 серпня 2015 року, посвідченого державним нотаріусом Другої тернопільської державної нотаріальної контори Височан Ю.В., за реєстром №656 недійсним - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку, визначеному п. 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 18 березня 2019 року.

Головуючий суддяВ. Л. Дзюбич