Постанова

Іменем України

09 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 333/1938/15-ц

провадження № 61-20823 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Кривцової Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 жовтня 2016 року у складі судді Боровікової А. І. та рішення апеляційного суду Запорізької області від 02 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Воробйової І. А., Бєлки В. Ю., Онищенка Е. А.; касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 02 лютого 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 17 березня 2008 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 32 071 долар 80 центів США на строк до 17 березня 2028 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у строки і порядку, встановленому цим договором.

17 березня 2008 року на забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобов`язався солідарно з позичальником відповідати перед банком за виконання ним зобов`язання по вказаному кредитному договору.

17 березня 2008 року з метою забезпечення зобов`язань за вищевказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, за умовами якого іпотекодавець передала в іпотеку банку належну їй квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідачі, як позичальник і поручитель, взяті на себе зобов`язання не виконували, на вимоги банку не реагували, унаслідок чого станом на 22 січня 2015 року виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 88 616 доларів 93 цента США, що еквівалентно 1 396 602 грн 84 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 25 673 долари 31 цент США, заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом у розмірі 20 854 долари 37 центів США, заборгованість по комісії у розмірі 589 доларів 58 центів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором у розмірі 37 264 долари 71 цент США, штраф (фіксована частина) у розмірі 15 доларів 86 центів США, штраф (процентна складова) у розмірі 4 219 доларів 10 центів США.

З урахуванням викладеного ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за вищевказаним кредитним договором у розмірі 88 616 доларів 93 цента США, що еквівалентно 1 396 602 грн 84 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 жовтня 2016 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося з цим позовом до суду з пропуском шестимісячного строку для звернення з вимогою до поручителя, ОСОБА_2 , оскільки у 2009 році банк вже звертався з вимогою до відповідачів про погашення заборгованості за спірним кредитним договором.

У березні 2009 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, преюдиційним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2009 року було звернуто стягнення на предмет іпотеки. Таким чином, строк позовної давності визначений сторонами у кредитному договорі протягом п`яти років, слід обчислювати з березня 2009 року і він сплив у березні 2014 року, проте з цим позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором банк звернувся лише у березні 2015 року, тобто з пропуском строку позовної давності. ОСОБА_1 у червні 2010 року передала банку оригінали правовстановлюючих документів на квартиру, яка є предметом іпотеки, та ключі від цієї квартири, що свідчить про те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» мало усі можливості для захисту свого порушеного права, але не скористалося цим правом.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 02 лютого 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, рішення суду першої інстанції скасовано. Позов ПАТ КБ«ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 61 499 доларів 37 центів США, що еквівалентно 969 230 грн за кредитним договором від 17 березня 2008 року, яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 25 673 долари 31 цент США, що еквівалентно404 611 грн 36 коп.; заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 20 854 долари 37 центів США, що еквівалентно 328 664 грн 87 коп.;заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 589 доларів 58 центів США, що еквівалентно 9 291 грн 78 коп.; пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором за період з 25 березня 2014 року по 24 березня 2015 року у розмірі 10 147 доларів 15 центів США, що еквівалентно 159 919 грн 08 коп., штрафу (фіксована частина) у розмірі 15 доларів 86 центів США, що еквівалентно 250 грн; штрафу (процентна складова) у розмірі 4 219 доларів 10 центів США, що еквівалентно 66 493 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що кредитним договором встановлено строк його виконання до 17 березня 2028 року, унаслідок чого банк має право на стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитом за період з 22 січня 2010 року по 22 січня 2015 року з урахуванням збільшеного сторонами строку позовної давності до п`яти років. Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2009 року не є зміною строку виконання зобов`язання за вказаним договором, оскільки предметом спору було звернення стягнення на предмет іпотеки, а з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором позивач звернувся лише у 2015 році.

Проте банком пропущено встановлений законодавством шестимісячний строк на звернення з вимогою до поручителя, ОСОБА_2 , так як позичальником, ОСОБА_1 , порушено зобов`язання за кредитним договором у листопаді 2008 року, а з позовом до суду банк звернувся лише у березні 2015 року.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ КБ «ПриватБанк» просить оскаржувані судові рішення у частині відмови у задоволенні позовних вимог банку до ОСОБА_2 скасувати й ухвалити нове рішення, яким позов банку до ОСОБА_2 задовольнити у повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати й залишити у силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції

Ухвалами Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 березня 2017 року та від 10 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 333/1938/15-ц з Комунарського районного суду м. Запоріжжя.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

У червні 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді-доповідачеві - Воробйовій І. А.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 вересня 2019 року заяву судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Воробйової І. А. про самовідвід задоволено. Справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, передано для проведення повторного автоматизованого розподілу.

У вересні 2019 року згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді-доповідачеві - Гульку Б. І.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 вересня 2019 року справу за зазначеним позовом призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи осіб, які подали касаційні скарги

Касаційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» мотивована тим, що банком строк звернення з вимогою до поручителя не порушено, оскільки у договорі поруки сторони передбачили, що порука припиняється після закінчення п`яти років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором, який встановлено до 17 березня 2028 року. Таким чином порука припиняється 17 березня 2033 року.

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що преюдиційним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2009 року було звернуто стягнення на предмет іпотеки та визначено заборгованість за спірним кредитним договором, проте банк предмет іпотеки не реалізував, а у березні 2015 року звернувся з новим позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором. Крім того, банком пропущено строк позовної давності.

Відзиви на касаційні скарги не подано.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

17 березня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 32 071 долар 80 центів США на строк до 17 березня 2028 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у строки і порядку, встановленому цим договором.

17 березня 2008 року на забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобов`язався солідарно з позичальником відповідати перед банком за виконання ним зобов`язання по вказаному кредитному договору.

17 березня 2008 року з метою забезпечення зобов`язань за вищевказаним кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, за умовами якого іпотекодавець передала в іпотеку банку належну їй квартиру АДРЕСА_1 .

У березні 2009 року, у зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань за вказаним кредитним договором, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2009 року, що набрало законної сили, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1 , що на праві власності належить ОСОБА_1 , шляхом продажу вказаного предмета іпотеки з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» усіх повноважень, необхідних для здійснення продажу квартири за початковою ціною 288 600 грн у рахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 17 березня 2008 року у розмірі 196 071 грн 72 коп. Виселено ОСОБА_1 з вказаної квартири. Знято ОСОБА_1 з реєстрації з зазначеної квартири. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с. 56-57).

Зазначене судове рішення не виконано.

ПАТ КБ «ПриватБанк» вказувало про те, що відповідачі, як позичальник і поручитель, взяті на себе зобов`язання не виконували, на вимоги банку не реагували, унаслідок чого станом на 22 січня 2015 року виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 88 616 доларів 93 цента США, що еквівалентно 1 396 602 грн 84 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 25 673 долари 31 цент США, заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом у розмірі 20 854 долари 37 центів США, заборгованість по комісії у розмірі 589 доларів 58 центів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором у розмірі 37 264 долари 71 цент США, штраф (фіксована частина) у розмірі 15 доларів 86 центів США, штраф (процентна складова) у розмірі 4 219 доларів 10 центів США.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційні скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

У статті 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з вимогами кредитного договору за наявності прострочення виконання основного зобов`язання в обумовлений сторонами строк ПАТ КБ «ПриватБанк» використало право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку за рахунок переданого в іпотеку майна.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, із чим погодився й суд, який задовольнив позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк».

У такому випадку має застосовуватися вимога про сплату процентів від суми позики, передбачена частиною першою статті 1048 ЦК України, до дня, встановленого кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Щодо нарахування пені необхідно зважати на вимоги статей 549, 550, 551 ЦК України, згідно з якими пенею є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання і яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Проценти на неустойку не нараховуються та, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Тобто неустойка нараховується в разі порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України) з першого дня прострочення та до тих пір, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто пеня може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано в законі чи договорі.

Звернення з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, незалежно від способу такого звернення, змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час вчинення таких дій вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Якщо у рішенні про звернення стягнення на предмет іпотеки заборгованість за кредитним договором, який забезпечено цією іпотекою, указана у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів, пені.

Такі висновки щодо застосування вказаних норм права відповідають правовій позиції, викладеній у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 провадження № 14-10 цс 18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц провадження № 14-154 цс 18.

У частині четвертій статті 263 ЦПК України вказано про те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд у порушення вищевказаних положень закону не звернув уваги на те, що ПАТ КБ «ПриватБанк», пред`явивши позов до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як позичальника та іпотекодавця, до суду про звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення всієї суми заборгованості за спірним кредитним договором, який задоволено рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2009 року, банком було змінено строк виконання зобов`язань за цим договором, а тому відсутні правові підстави для нарахування передбачених спірним договором процентів та пені після дострокової вимоги і ухваленого судового рішення й до закінчення строку дії кредитного договору.

Таким чином, апеляційний суд дійшов помилкового висновку про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спірним кредитним договором на користь банку, яка виникла станом на 22 січня 2015 року, у тому числі заборгованості по процентам за користування кредитом, пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, штрафів, які нараховано після рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2009 року про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Крім того, апеляційний суд фактичні обставини у справі, від яких залежить правильність вирішення спору, не встановив, у порушення вище зазначених положень закону не врахував те, що на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, порука не поширюється, якщо інше не встановлено договором поруки, ці висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10 цс 18).

Не може залишатися у силі рішення суду першої інстанції, яке оскаржує банк, так як мотиви відмови у позові є невірними, не відповідають правовим висновкам, викладеним у наведених вище постановах Великої Палати Верховного Суду.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом

повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку з цим з ПАТ КБ «ПриватБанк», оскільки у задоволенні позовних вимог банку відмовлено, підлягає стягненню 4 384 (чотири тисячі триста вісімдесят чотири) грн 80 коп. на користь ОСОБА_1 на відшкодування судового збору, сплаченого нею за подачу касаційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» та ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 жовтня 2016 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 02 лютого 2017 року у частині задоволення позову публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати.

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» 4 384 (чотири тисячі триста вісімдесят чотири) грн 80 коп. на користь ОСОБА_1 на відшкодування судового збору, сплаченого нею за подачу касаційної скарги.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк