Ухвала

Іменем України

11 березня 2019 року

м. Київ

справа №296/6246/17

провадження №61-47815ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати

Касаційного цивільного суду: Висоцької В. С. (суддя-доповідач),

Лесько А. О., Фаловської І. М. розглянув касаційну скаргу державної служби України з питань праці на постанову Житомирського апеляційного суду від 18 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до державного підприємства «Житомирський експертно-теxнічний центр Держпраці», державної служби України з питань праці про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до державного підприємства «Житомирський експертно-теxнічний центр Держпраці» (далі - ДП «Житомирський ЕТЦ Держпраці»), державної служби України з питань праці, у якому просив визнати незаконними та скасувати накази Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України від 05 червня 2015 року «Про звільнення» та від 08 червня 2015 року «Про внесення змін до наказу»; визнати незаконним та скасувати наказ

ДП «Житомирський ЕТЦ Держпраці» Державної служби України з питань праці від 17 серпня 2015 року «Про звільнення»; поновити його на посаді начальника Підприємства, незалежно від назви посади на дату ухвалення судового рішення, як керівника та першої посадової особи, відповідно до контракту та допустити судове рішення в цій частині до негайного виконання; стягнути з ДП «Житомирський ЕТЦ Держпраці» середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 15 8812,70 грн; стягнути з відповідачів по 10 000 грн моральної шкоди.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 30 березня 2018 року провадження у справі закрито.

Ухвала суд першої інстанції мотивована тим, що повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 18 грудня 2018 року ухвалу суду першої інстанції скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що підстав для закриття провадження у справі у місцевого суду не було, оскільки зміст позовів ОСОБА_4, поданих до суду загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства, свідчить, що суб'єктний склад сторін у справі, предмет та підстави позовів не є тотожними.

У касаційній скарзі, поданій у січні 2019 року, державної служби України з питань праці просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що наявність ухвал суду, які набрали законної сили, про закриття провадження у справі, ухвалених з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, є підставою для закриття провадження у справі відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦІІК України.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду вважає, що підстави для відкриття касаційного провадження відсутні, виходячи з наступного.

Апеляційний суд установив, що ухвалою Корольовського районного суду

м. Житомира від 20 лютого 2017 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 11 квітня 2017 року, провадження у цивільній справі № 296/10054/15-ц за позовом

ОСОБА_4 до Державної служби України з питань праці з вимогами про поновлення на роботі, відшкодування моральної шкоди закрито. Підставою закриття зазначено, що спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки позивач проходив публічну службу.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 07 червня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2017 року, провадження у адміністративній справі № 806/1344/17 за позовом ОСОБА_4 до

ДП «Житомирський ЕТЦ Держпраці», Державної служби України з питань праці, Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України про визнання незаконними і скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди закрито. Закриваючи провадження у справі, суд указав, що спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

У справі, яка переглядається, ОСОБА_4 звернувся до суду загальної юрисдикції із позовом до ДП «Житомирський ЕТЦ Держпраці,» Державної служби України з питань праці з вимогами про визнання незаконними і скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди. Підставами позову ОСОБА_4 у даній справі були тотожні підставам у адміністративному позові.

Згідно з пунктом 3 частиною першою статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

У пункті 1 статті 6 Конвенції закріплене «право на суд» разом із правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (від 21 лютого 1975 року, заява № 4451/70, § 36). Проте такі права не є абсолютними та можуть бути обмежені, але лише таким способом і до такої міри, що не порушує сутність цих прав (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Станєв проти Болгарії» від 17 січня 2012 року, заява № 36760/06, § 230).

Згідно зі статтею 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

ЄСПЛ неодноразово встановлював порушення Україною Конвенції через наявність юрисдикційних конфліктів між національними судами

та вказав, що держава має забезпечити наявність засобів для ефективного та швидкого вирішення спорів щодо судової юрисдикції.

Встановивши, що ОСОБА_4 звертався до судів адміністративної та цивільної юрисдикцій з позовом про поновлення на роботі, проте суди закрили провадження у справах з підстав порушення правил юрисдикційності спору, апеляційний суд прийшов до висновку, що закриття провадження у справі на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України, поставило під загрозу сутність гарантованого Конвенцією права позивача на доступ до суду та на ефективний засіб юридичного захисту.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції і вважає, що підстави вважати, що апеляційний суд при розгляді даної скарги допустив порушення норм процесуального закону, відсутні.

Непослідовність суду створила позивачу перешкоди у реалізації права на судовий захист.

Верховний Суд також наголошує, що суд касаційної інстанції не розглядає питання щодо юрисдикційності вказаного спору і не наділений повноваженнями вирішувати питання дотримання вимог щодо юрисдикційності спору на даній стадії процесу.

У пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено можливість звернення з касаційною скаргою на постанову суду апеляційної інстанції без будь-яких виключень чи обмежень.

Зі змісту касаційної скарги та оскарженого судового рішення не вбачається неправильного застосування апеляційним судом норм матеріального права, а також порушення норм процесуального права. Правильність застосування норм ЦК України є очевидною.

Згідно з частиною п'ятою статті 394 ЦПК України, у разі, якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою державної служби України з питань праці на постанову Житомирського апеляційного суду від 18 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до державного підприємства «Житомирський експертно-теxнічний центр Держпраці», державної служби України з питань праці про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, моральної шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

А. О. Лесько

І. М. Фаловська