Справа № 523/8197/19
Провадження №2/523/3430/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" жовтня 2019 р. Суворовський районний суд міста Одеси в складі

головуючого - судді Сувертак І.В.

при секретарі Кругліков О. О.

розглянув в відкритому судовому засіданні в залі суду №5 в порядку спрощеного позовного провадження в місті Одесі цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) про визнання особи такою, що втратила право користування домоволодінням,-

Установив:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування вимог посилається на те, що ОСОБА_1 , є власником домоволодіння АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності № 33 від 30.01.2003 р. (81/100 частки) та свідоцтвом про право на спадщину за законом від 10.07.2018 р. (19/100 частки). Домоволодіння в цілому складається з: літ. «А» - житловий будинок, літ. «Е» - житловий будинок, літ. «Г» - льох., літ. «Д» - вбиральня, літ. «Ж» - гараж. Загальна площа домоволодіння складає - 149,40 кв.м., житлова площа - 112,20 кв.м.

Разом із позивачем в домоволодінні зареєстрована мати позивача - ОСОБА_3 , яка постійно проживає в ньому з 1961 р. та його брат - ОСОБА_2 , який зареєстрований з 1986 р. Факт реєстрації підтверджується довідкою КП «ЖКС «Пересипський» № 629 від 24.09.2018 р.

Підставою звернення до суду з зазначеним позовом слугувало те, що відповідач, ОСОБА_2 вже майже двадцять років не проживає за місцем реєстрації. Будь-які його речі - відсутні. Фактичне місце проживання (перебування) брата ОСОБА_2 позивачу не відоме, оскільки вони не підтримують жодних стосунків. ОСОБА_1 повністю самостійно утримує домоволодіння, а саме сплачує комунальні послуги, здійснює поточний ремонт, прибирає, тощо. Обставини непроживання ОСОБА_2 в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , протягом одного року підтверджуються актами КП «ЖКС «Пересипський» та заявою свідків. Жодної домовленості з відповідачем, ОСОБА_2 , щодо збереження за ним права користування домоволодінням, не відбувалось.

З огляду на небажання відповідача брати участь в утриманні домоволодіння, що підтверджується його довгостроковою відсутністю за місцем реєстрації, позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування домоволодінням з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Враховуючи зазначене, позивач просив його позов задовольнити, визнавши відповідача таким, що втратив право користування домоволодінням з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 12 червня 2019 року було відкрито спрощене провадження по справі з викликом сторін по справі та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи в загальному порядку. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. (а.с. 30,31).

Позивач надав на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав та наполягав на його задоволенні. (а.с. 39).

Відповідачу направлялись повістки за адресою реєстрації, однак листи повернулись на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». (а.с. 34,40,41).

Відповідач в судове засідання не прибув, про розгляд справи повідомлявся у встановленому порядку, причин неявки суду не сповістив та правом на надання відзиву на позовну заяву не скористався.

Враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України та ст.6 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідача.

З`ясував обставини справи, дослідив та проаналізував матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , є власником домоволодіння АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності № 33 від 30.01.2003 р. (81/100 частки) та свідоцтвом про право на спадщину за законом від 10.07.2018 р. (19/100 частки). Домоволодіння в цілому складається з: літ. «А» - житловий будинок, літ. «Е» - житловий будинок, літ. «Г» - льох., літ. «Д» - вбиральня, літ. «Ж» - гараж. Загальна площа домоволодіння складає - 149,40 кв.м., житлова площа - 112,20 кв.м. (а.с. 6-11).

Разом із позивачем в домоволодінні зареєстрована мати позивача - ОСОБА_3 , яка постійно проживає в ньому з 1961 р. та його брат - ОСОБА_2 , який зареєстрований з 1986 р. Факт реєстрації підтверджується довідкою КП «ЖКС «Пересипський» № 629 від 24.09.2018 р. (а.с. 12,13).

Підставою звернення до суду з зазначеним позовом слугувало те, що відповідач, ОСОБА_2 вже майже двадцять років не проживає за місцем реєстрації. Будь-які його речі - відсутні. Фактичне місце проживання (перебування) брата ОСОБА_2 позивачу не відоме, оскільки вони не підтримують жодних стосунків. ОСОБА_1 повністю самостійно утримує домоволодіння, а саме сплачує комунальні послуги, здійснює поточний ремонт, прибирає, тощо. Обставини непроживання ОСОБА_2 в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , протягом одного року підтверджуються актами КП «ЖКС «Пересипський» та заявою свідків. (а.с. 22-25). Жодної домовленості з відповідачем, ОСОБА_2 , щодо збереження за ним права користування домоволодінням, не відбувалось.

Як вказано у Постанові ВСУ № 6-709цс16 від 16.11.2016 року, зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. За результатом розгляду вказаної справи ВСУ постановив: «Усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні будинком, що розташований АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування зазначеним житловим приміщенням».

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

В силу ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий дім, квартира, інше приміщення, придатне для проживання у ньому (гуртожиток, готель та ін.) у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання" - громадянин України, а також іноземець чи особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язанні протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

На підставі вищезазначеного, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, визнавши ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловою площею, домоволодінням з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею - 149,40 кв.м., житловою площею - 112,20 кв.м., яке в цілому складається з: літ. «А» - житловий будинок, літ. «Е» - житловий будинок, літ. «Г»- льох., літ. «Д» - вбиральня, літ. «Ж» - гараж.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 18, 76-81, 89, 131 141, 206, 211, 223, 258, 263-265, 354 ЦПК України, суд,-

Вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) про визнання особи такою, що втратила право користування домоволодінням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловою площею, домоволодінням з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею - 149,40 кв.м., житловою площею - 112,20 кв.м., яке в цілому складається з: літ. «А» - житловий будинок, літ. «Е» - житловий будинок, літ. «Г»- льох., літ. «Д» - вбиральня, літ. «Ж» - гараж.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Суворовський районний суд м. Одеси.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 16 жовтня 2019 року.

Суддя