Постанова

Іменем України

16 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 757/39752/15-ц

провадження № 61-18997св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Кузнєцова В. О.,

учасники справи:

позивач -Закрите Київське акціонерне товариство «Скломонтаж»,

відповідач -ОСОБА_1

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду м. Києва від 01 червня 2017 року у складі колегії суддів: Прокопчук Н. О., Саліхова В. В., Семенюк Т. А.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст вимог

У жовтні 2015 року Закрите Київське акціонерне товариство «Скломонтаж» (далі - ЗКАТ «Скломонтаж») звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 203 756,14 грн.

Позов мотивований тим, що відповідач, використовуючи своє службове становище, отримав від Товариства з обмеженою відповідальністю «Енфолд» (далі - ТОВ «Енфолд», підприємство) товари на загальну суму 52 786,00 грн, засвідчивши факт отримання товару у накладній від 01 лютого 2005 року № 63. Отриманий товар відповідач не передав на склад позивача, а розпорядився ним на свій розсуд, чим завдав ЗКАТ «Скломонтаж» матеріальну шкоду в розмірі 52 786,80 грн. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 17 квітня 2015 року в кримінальній справі № 761/14981/13-к ОСОБА_1 за його клопотанням звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закрито кримінальну справу за нереабілітуючою підставою.

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20 грудня 2016 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ЗКАТ «Скломонтаж» матеріальну шкоду в розмірі 52 786,00 грн, у задоволенні позову в інший частині відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, щонаявність причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням відповідача, а також вина ОСОБА_1 у заподіянні позивачу матеріальної шкоди в розмірі 52 786,80 грн доведена в повному обсязі Вимоги про стягнення з відповідача інфляційних витрат в розмірі 150 970,14 грн задоволенню не підлягають у зв`язку з їх безпідставністю.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 01 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 грудня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ЗКАТ «Скломонтаж» у відшкодування матеріальної шкоди 52 786,80 грн, у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що відповідач безпідставно посилається на акт від 17 березня 2005 року, відповідно до якого при інвентаризації товаро-матеріальних цінностей не виявлено нестачі товаро-матеріальних цінностей, а також висновок комплексної судово-економічної експертизи, згідно з яким не підтверджено документально факту нестачі товаро-матеріальних цінностей, оскільки накладна про отримання товару не здавалася до бухгалтерії позивача і даний товар не був переданий відповідачем на склад відповідача, а відтак й не міг обліковуватися. Відповідач під час виконання ним трудових обов`язків отримав товар по разовій накладній, але його не передав на склад, розпорядившись ним на власний розсуд, що потягло для позивача матеріальні збитки у розмірі 52 786,80 грн. Доводи апеляційної скарги щодо недоведеності розміру збитків є безпідставними, оскільки вони дорівнюють вартості товару, зазначеного у підписаній відповідачем накладній і отриманого ним від ТОВ «Енфолд». Позивач своєчасно звернувся з цивільним позовом до відповідача про відшкодування матеріальної шкоди в кримінальній справі, однак цей цивільний позов залишено без розгляду у зв`язку із звільненням ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності та закриттям провадження у кримінальній справі у зв`язку із закінченням строків давності. До суду з даним позовом в порядку цивільного судочинства ЗКАТ «Скломонтаж» звернулося одразу після відмови у прийнятті апеляційної скарги на постанову у кримінальній справі, тому строк звернення пропущений позивачем з причин, які є поважними.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червні 2017 року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку направив касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - ВССУ), в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення Апеляційного суду м. Києва від 01 червня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Також просив зупинити виконання рішення апеляційного суду на час касаційного розгляду.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою ВССУ від 26 червня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду м. Києва від 01 червня 2017 року, виконання рішення апеляційного суду зупинено до закінчення касаційного провадження у справі.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

19 квітня 2018 року справу № 757/39752/15-ц і матеріали касаційного провадження ВССУ передано до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, щоапеляційний суд розглядав справу упереджено, керуючись тим, що він був звільнений від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав. Відповідач вважає, що лише вирок суду може містити обставини, що не підлягають доведенню у цивільній справі, тому саме на позивача покладається обов`язок доводити факт заподіяння шкоди.

Те, що відповідач не завдавав збитки позивачу, підтверджують звіт інвентаризації і висновок експертизи, в яких не встановлено факту нестачі товару. Твердження апеляційного суду про те, що відповідач не здавав накладну, за якою отримано товар, до бухгалтерії позивача, є припущенням суду.

Відповідач зауважує на пропуску позивачем річного строку звернення до суду, з огляду на що суд мав відмовити у задоволенні позову, однак суд без заяви позивача встановив поважність причини пропуску позивачем даного строку.

Позиції інших учасників

У серпні 2017 року позивач надіслав засобами поштового зв`язкудо ВССУ заперечення, в яких просив відхилити касаційну скаргу, оскаржуване рішення апеляційного суду залишити без змін.

Заперечення мотивовані тим, що закриття кримінального провадження з огляду на закінчення строків давності, яке мало місце щодо відповідача, було можливим виключно у разі скоєння ним правопорушення, що має ознаки злочину, передбаченого КК України.

Позивач зауважує на правильності висновків суду апеляційної інстанції щодо поважності пропуску строку звернення до суду у межах цивільного судочинства. Відповідач був звільнений з посади виконавчого директора підприємства у 2005 році. Інвентаризаційна перевірка не встановила відсутність товару, який отримав відповідач, оскільки він не обліковувався на підприємстві.

Підприємство подало цивільний позов у межах кримінального провадження, яке здійснювалося щодо відповідача, проте шкода не була стягнута, оскільки позов залишений без розгляду у зв`язку із закриттям провадження за заявою відповідача. Позивач зауважує на тому, що реальні збитки, завдані підприємству, є більшими за ту суму, що стягнута судом, оскільки у 2005 році ця сума дорівнювала 12 000,00 доларів США, а зараз - 2 000,00 доларів США.

Позивач вважає безпідставними твердження відповідача щодо відсутності доказів вини останнього у заподіянні шкоди. Товар отриманий відповідачем особисто від керівника ТОВ «Ендолд`на підставі накладної 01 лютого 2005 року № 63, яка ним підписана. Під час вирішення господарським судом справи про стягнення з підприємства на користь ТОВ «Ендолд» коштів за даний товар, директор ТОВ «Ендолд» письмово підтвердив факт отримання товару відповідачем. Факт відсутності даного товару та документів на нього на підприємстві підтверджено результатами досудового слідства.

Відповідач неправомірно трактує відсутність обліку товару на підприємстві як відсутність факту нестачі даного товару. Судами у межах господарського судочинства встановлено факт передання товару уповноваженій особі підприємства, а також констатовано, що кримінальне переслідування такої особи за непередання товару підприємству не звільняє від обов`язку оплати товару. Висновок судової економічної експертизи не спростовує, а підтверджує, вину відповідача, адже у ньому встановлено неоприбуткування товару на підприємстві.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення.

Фактичні обставини, встановлені судами

З 17 березня 1997 року по 17 лютого 2005 року відповідач обіймав посаду виконавчого директора ЗКАТ «Скломонтаж».

01 лютого 2005 року ОСОБА_1 отримав товар на підставі накладної № 63 ТОВ «Енфолд» на суму 52 786.80 грн, про що свідчить його підпис в цій накладній.

Після надходження вимоги ТОВ «Енфолд» від 25 квітня 2006 року про оплату даного товару, який не обліковувався на підприємстві, позивач звернувся з заявою до правоохоронних органів про порушення щодо ОСОБА_1 кримінальної справи, яка була відкрита 29 серпня 2006 року Шевченківською прокуратурою м. Києва.

За результатами розгляду позову ТОВ «Енфолд» до ЗКАТ «Скломонтаж» про стягнення вартості даного товару в розмірі 52 786,80, а також інфляційних втрат та відсотків в розмірі облікової ставки Національного банку України, постановою Вищого господарського суду України від 17 вересня 2009 року змінено постанову Київського апеляційного господарського суду від 18 червня 2009 року, резолютивну частину викладено в такій редакції: стягнути з ЗКАТ «Скломонтаж» на користь ТОВ «Енфолд» 52 786,80 грн основного боргу, 4 954,72 грн 3 % річних, 23 701,13 грн інфляційних втрат.

ОСОБА_1 було пред`явлено обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого частиною четвертою статті 191 КК України, з тих підстав, що ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді виконавчого директора ЗКАТ «Скломонтаж» і маючи право діяти без довіреності, 01 лютого 2005 року, використовуючи своє службове становище, отримав у ТОВ «Енфолд» товар на загальну суму 52 786 грн, і користуючись правом підпису документів щодо фінансово-господарської діяльності від імені ЗКАТ «Скломонтаж», засвідчив факт отримання товару у накладній від 01 лютого 2005 року №63, однак, не передав товар на склад товариства, а заволодів і розпорядився ним на свій розсуд.

У межах даного кримінального провадження ЗКАТ «Скломонтаж» заявлявся цивільний позов.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 17 квітня 2015 року у кримінальній справі № 761/14981/13-к ОСОБА_1 за його клопотанням звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закрито кримінальну справу. Цивільний позов ЗКАТ «Скломонтаж» до ОСОБА_1 у зв`язку із цим залишено без розгляду. У прийнятті апеляції ЗКАТ «Скломонтаж» на вказану постанову Шевченківського райсуду м. Києва відмовлено.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною другою статті 130 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) умовами настання матеріальної відповідальності працівника є: пряма дійсна шкода, протиправна поведінка працівника, вина в діях чи бездіяльності працівника, прямий причинний зв`язок між протиправною і винною дією чи бездіяльністю працівника і шкодою, що настала. Під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати.

Працівник несе повну матеріальну відповідальність на підставі пункту 3 частини першої статті 134 КЗпП України у випадку, коли наявність складу кримінального правопорушення в його діях буде установлено органами досудового розслідування (повідомлено про підозру з наступним припиненням провадження у справі за нереабілітуючою підставою, яка не виключає кримінальну відповідальність). Повна матеріальна відповідальність на цій підставі настає незалежно від виконуваної роботи або посади, яку обіймає працівник, і від того, чи укладено з ним договір про взяття на себе повної матеріальної відповідальності.

Матеріальна відповідальність у повному розмірі шкоди покладається і в тих випадках, коли шкода, заподіяна діями працівника, що мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку, але він був звільнений від кримінальної відповідальності у зв`язку зі спливом строку давності для притягнення до кримінальної відповідальності, або з інших підстав, передбачених законом.

Апеляційним судом було встановлено факт звільнення відповідача від кримінальної відповідальності у зв`язку зі спливом строку давності для притягнення до кримінальної відповідальності.

Доводи касаційної скарги щодо неповне з`ясування апеляційним судом обставин справи та незастосування норм матеріального права, які мали бути застосовані, порушення принципів змагальності цивільного процесу, а також безпідставне поновлення позивачу строку звернення до суду спростовуються фактичними обставинами справи.

У частині третій статті 233 КЗпП Українипередбачено, що для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки.

З огляду на зазначене, суд зобов`язаний у кожному випадку перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк.

Оскільки у даній справі шкоду завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку, то встановлення даних ознак відбувалося у межах кримінального провадження, після закриття якого позивач подав позов у межах цивільного судочинства. Під час кримінального провадження позивач заявляв цивільний позов, що був залишений без розгляду у зв`язку з закриттям кримінального провадження. Даним обставинам апеляційний суд надав належну оцінку, встановивши поважність причин пропуска строку звернення до суду з цим позовом і навівши відповідні мотиви у рішенні суду.

З урахуванням доведеності факту отримання відповідачем під час виконання ним трудових обов`язків товару на підставі накладної і відсутності доказів передання його на склад позивача, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення матеріальної шкоди, завданої позивачу неправомірними діями відповідача, у розмірі, що відповідає вартості отриманого ним товару.

Відповідає обставинам справи висновок апеляційного про безпідставне посилання відповідача на те, що згідно з актом від 17 березня 2005 року при інвентаризації товаро-матеріальних цінностей не виявлено нестачі товаро-матеріальних цінностей, а висновком комплексної судово-економічної експертизи не підтверджено документально факту нестачі товаро-матеріальних цінностей, оскільки відповідач не здавав накладну до бухгалтерії підприємства і не передавав отриманий товар на склад підприємства.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване судове рішення постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, що обумовлюють скасування оскаржуваних судових рішень.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Судом апеляційної інстанцій повно встановлено обставини справи на підставі належної оцінки наявних у справі доказів, визначено норми права, які підлягали застосуванню.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення апеляційного суду без змін.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 01 червня 2017 року зупинено ухвалою ВССУ від 26 червня 2017 року до закінчення касаційного провадження, то у зв`язку із залишенням цього рішення без змін необхідно поновити його виконання.

Щодо судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 01 червня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 01 червня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. М. Ігнатенко В. С. Жданова
В. О. Кузнєцов