КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Сакалоша Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 8 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення неповернутих коштів та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просила стягнути з відповідачів на свою користь неповернуті кошти у розмірі 55 927,00 грн, моральну шкоду у розмірі 150 000,00 грн та судові витрати.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що нею на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було перераховано загальну суму коштів у розмірі 66 350,00 грн, з першою оплатою від 3.06.2017 року на суму 25 000,00 грн для проведення ремонтних робіт, в які входили: проведення електропроводки, штукатурка, включаючи стелі та інші послідовні роботи, у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Однак відповідачі заволоділи її коштами на суму 63 500,00 грн поступовими платежами, які повинні були йти на будівельні матеріали. При цьому чеки на зазначену суму відповідачі відмовились надавати, а пізніше надали фальшиві документи, де фірм у яких здійснювались покупки матеріалів не існує по ідентифікаційному коду і цін взагалі таких немає. Згоду на покупку будівельних матеріалів по завищеним цінам позивач не надавала. По виконаних роботах відповідачі позивачу вказали, що штукатурка завершена, однак 11.07.2017 року позивач виявила, що вона взагалі не починалась, а трохи пізніше і те, що електрика зроблена неправильно та її необхідно перероблювати. Роботу від відповідачів позивач не прийняла, оскільки фактично її не було зроблено, а те, що було зроблено -неправильно. Своєї вини відповідачі не визнають. Із 66 350,00 грн позивачу повернули тільки 10 423,00 грн по невідомим розрахункам. Отже, грошові кошти у розмірі 55 927,00 грн залишились неповернутими. Крім того, внаслідок неправомірних дій відповідачів позивачу була завдана моральна шкода, яку вона оцінює у розмірі 150 000,00 грн.

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 8липня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні, оскільки позовні вимоги про стягнення неповернутих коштів та відшкодування моральної шкоди є недоведеними.

Не погоджуючись з указаним судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, й порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В апеляційній скарзі позивач зазначила, що суд першої інстанції не надав належної уваги тому, що договір оферти вона не укладала, примірник цього договору їй не надсилався й він відрізняється з тим договором, що розміщений на інтернет-сайті, тому неправильно застосовано положення статті 633 ЦК України. Суд не належним чином оцінив докази у справі, порушив принцип змагальності учасників судового процесу та упереджено поставився до позивача. Крім того, суд не врахував обставини завдання їй моральної шкоди через нечесну діяльність відповідачів та зроблені неякісні будівельні роботи у квартирі.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачі просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, посилаючись на його законність і обґрунтованість.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників справи, що з`явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із статями 55, 124 Конституції України та статті 4 ЦПК України кожна особамає право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією та законами України, у тому числі статтями 15, 16 ЦК України та статтями 4, 5, 19 ЦПК України і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право або право особи в інтересах якої вона звертається до суду порушено. У разі доведення в установленому законодавством порядку обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, особа має суб`єктивне матеріальне право на їх задоволення.

Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Судом встановлено, ОСОБА_1 через сайт - https://kabanchik.ua замовила послуги у відповідачів з проведення ремонтних робіт у квартирі АДРЕСА_1 .

Також встановлено, що на сайті https://kabanchik.ua розміщений текст публічного договору (оферта) про надання послуг, згідно умов якого будь-яка взаємодія користувача із сайтом (в тому числі, але не виключно, реєстрація на сайті, перерахування користувачем грошових коштів компанії в якості авансового платежу за надані сервіси компанії та/або фактичне використання сервісів компанії) означає беззастережну згоду користувача з усіма пунктами цього договору (включаючи його застосування) і беззастережне прийняття його умов із зобов`язаннями дотримуватись обов`язків, покладені на користувача за цим договором. Така взаємодія із сайтом є повним і беззастережним акцептом даного договору, незнання якого не звільняє користувача від відповідальності за недотримання його умов.

Так, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Відповідно до частини першої, пункту 3 частини другої статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти

Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

Відповідно до частини першої статті 205 ЦК Україниправочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

За змістом статей 626, 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Тобто, шляхом реєстрації позивача на сайті https://kabanchik.ua та замовленням послуг був укладений публічний договір (оферта) про надання послуг.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначила, що відповідачі зобов`язані були здійснити ремонтні роботи у квартирі АДРЕСА_1 та для вказаних цілей нею, поступовими платежами, було перераховано грошові кошти на загальну суму 66 350,00 грн. Зазначені грошові кошти повинні були витрачатись на закупку будівельних матеріалів, електрики тощо. Проте, відповідачі отримавши зазначені кошти провели не всі ремонтні роботи, електрика була зроблена неправильно. Чеки, які відповідачі надали позивачу містили недостовірну інформацію щодо компаній, у яких було здійснено закупку будівельних матеріалів та вартості цих матеріалів, оскільки вона перевищувала реальну їх вартість. Зазначила, що з перерахованої нею суми 66 350,00 грн, відповідачами їй було повернуто лише частину цих коштів у розмірі 10 423,00 грн, а залишок коштів, відповідачі продовжують утримувати у себе безпідставно, у зв`язку з чим просила стягнути з відповідачів на свою користь 55 927,00 грн.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом статей 526, 530, 610, 611, 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. А відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтями 76, 81 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено частиною четвертою статті 81 ЦПК України, рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачі здійснювали ремонтні роботи у квартирі АДРЕСА_1 . Всі їхні дії, закупки, роботи обговорювались та узгоджувались з позивачем за допомогою смс-переписки, що підтверджується матеріалами справи.

Позивачем здійснено оплату будівельних матеріалів, оплату наданих послуг по електриці, іншу роботу на загальну суму 61 350,00 грн.

При цьому позивач зазначає, що роботи були проведені неякісно, будівельні матеріали придбані по завищеним цінам, компанії у яких були придбані будівельні матеріали взагалі не існує.

Втім, в судовому засіданні було достовірно встановлено те, що позивач з відповідачами домовилась, що усі дії по виконанню будівельних робіт у квартирі АДРЕСА_1 будуть узгоджуватись в телефонному режимі, оскільки вона проживає у м. Чернігів.

Із копій смс-переписок вбачається, що позивач надавала згоду на виконання робіт, що були проведені відповідачами та перерахувала кошти. При цьому, хід робіт особисто (оглядом) не контролювала, а лише зв`язувалась з відповідачами телефонним засобом зв`язку.

Проведення будівельних робіт підтверджується смс-перепискою, у якій також присутні фотографії виконаних робіт та їх опис та з ними позивач погоджувалась.

Частиною першою статті 100 ЦПК України передбачено, що електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Таким чином суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що надана відповідачами переписка стосується виконання публічного договору (оферта) щодо надання послуг, умови якої були повністю виконані, результати роботи прийняті, робота оплачена в обумовленому розмірі, що спростовує предмет і підстави позову.

Позивачем не надано доказів того, що роботи були виконані неякісно, оскільки експертиза щодо якості виконаних будівельних робіт не проводилась і таке клопотання позивач не заявляла у суді першої інстанції.

Сама позивач не є спеціалістом в галузі будівництва, електрики, тощо та її посилання ґрунтуються лише на припущеннях, зроблених з наявної інформації в інтернет-мережі, а саме Вікіпедії.

За таких обставин суд був позбавлений можливості оцінити якість проведених робіт, їх вартість, у зв`язку з чим правильно вважав позовні вимоги необґрунтованими та не підтвердженими належними доказами, які б підтвердили посилання позивача на безпідставне отримання відповідачами грошових коштів та їх неналежне використання.

У свою чергу, в матеріалах справи містяться чеки та квитанції які підтверджують, що кошти перераховані позивачем були витрачені на придбання будівельних матеріалів, електрики, виконання робіт тощо.

Також, твердження позивача проте, що закупка будівельних матеріалів здійснювалась у неіснуючій компанії не підтверджена жодним належним та допустимим доказом.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність заявлених вимог про стягнення з відповідачів неповернутих грошових коштів.

Згідно із частинами першою, другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Розмір такої шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

Згідно із пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року (зі змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Оскільки позивачем не надано доказів, які б свідчили про заподіяння їй моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, так само як і не надано доказів, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вона заподіяна, з якого розрахунку та міркувань вона виходила визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову у цій частині.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статтей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення, а інші обставини, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі були предметом дослідження судом першої інстанції.

Відповідно до пункту 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, то розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 8липня 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: С.А. Голуб

Д.О. Таргоній