РІШЕННЯ

іменем України

12 березня 2019 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області в складі:

головуючого - Бібіка О.В.

за участю секретаря - Горобець Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Зміїв в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, територіальної громади Борівської сільської ради Зміївського району Харківської області, 3-тя особа: ОСОБА_3, про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадщину в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

05.07.2018 ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою, а 15.01.2019 із заявою про зміну предмету позову, з вимогами: встановити факт непроживання ОСОБА_4 з ОСОБА_5 на час відкриття спадщини, тобто станом на ІНФОРМАЦІЯ_6, у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_2; визнати за нею, ОСОБА_1, в порядку спадкування за заповітом право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_2.

В обґрунтування зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_6 помер її батько ОСОБА_5.

За життя, 15.02.1991 року батько ОСОБА_5 залишив заповіт, відповідно до якого все своє майно заповів ОСОБА_1 Заповіт посвідчений 15.02.1991 року секретарем Борівської ради народних депутатів Зміївського району Харківської області та зареєстровано у реєстрі за №16.

Після смерті батька ОСОБА_5 залишилась спадщина, а саме домоволодіння з надвірними будівлями, що розташоване у АДРЕСА_2.

Спадщину вона прийняла у встановленому законом порядку шляхом подання заяви до Зміївської державної нотаріальної контори Харківської області, де зареєстрована спадкова справа №598/2006 (номер справи у спадковому реєстрі 405556342) щодо майна померлого ОСОБА_5, проте свідоцтво про право на спадщину не отримала.

Звернувшись до Зміївської державної нотаріальної контори Харківської області за отриманням свідоцтва про право па спадщину за заповітом, отримала повідомлення завідувача Зміївської державної нотаріальної контори від 11.05.2018 про відмову із зазначенням наступного. Нотаріусом роз'яснено, що з довідки Борівської сільської ради Зміївського району слідує, що на день смерті батька - ОСОБА_5 разом з ним був зареєстрований його син - ОСОБА_4, непрацездатний за віком, у зв'язку з чим, відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України він прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5, як такий, що постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Дійсно, на момент смерті батька - ОСОБА_5, тобто станом на ІНФОРМАЦІЯ_6, вона мала рідного брата - ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 у віці 68 років, та який не звертався із заявою про прийняття спадщини після смерті нашого батька.

ОСОБА_4 не зазначений у заповіті ОСОБА_5, що посвідчений 15.02.1991 року секретарем Борівської ради народних депутатів Зміївського району Харківської області, та упродовж 7 років (з моменту смерті батька до своєї смерті) заяву про прийняття спадщини після батька не писав і її право на спадок взагалі не оспорював.

Тобто, з відповіді завідувача Зміївської державної нотаріальної контори від 11.05.2018 слідує, що оскільки брат ОСОБА_4 на момент смерті батька ОСОБА_5 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (як зазначено в довідці Борівської сільської ради) він вважається таким, що прийняв спадщину.

Разом з тим це не відповідає дійсності.

Батько ОСОБА_5 за життя придбав будинок, що розташований у АДРЕСА_2, у якому проживав до дня смерті. Згідно з рішенням виконкому Готвальдівської районної ради народних депутатів №144 від 21.03.1989 року оформлено право власності на власників житлових будинків в АДРЕСА_2 на ім'я ОСОБА_5.

У зазначеному будинку на момент смерті батька були зареєстровані сам батько - ОСОБА_5, та його син - ОСОБА_4. Незважаючи на факт реєстрації, батько власним вольовим рішенням розпорядився спадковим майном, склавши заповіт. Мати - дружина ОСОБА_5 - ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_8.

Враховуючи, що ОСОБА_4 не проживав з батьком ОСОБА_5 у будинку, що розташований в АДРЕСА_2, оскільки тривалий час, у тому числі на момент смерті батька ОСОБА_5, так як фактично проживав у м. Зміїв з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3, не змінивши при цьому адресу реєстрації, є підстави для визнання за нею у порядку спадкування за заповітом права власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_2.

07.12.2018 від відповідача ОСОБА_2 надійшли письмові пояснення на позов, відповідно до яких вона позовні вимоги ОСОБА_1 визнала. Вказала, що з ОСОБА_4 вона проживала у фактичних шлюбних відносинах більше 23 років за адресою: АДРЕСА_3. Зі своїм батьком в с. Борова він не проживав. Його батько заповідав дочці ОСОБА_1, проти чого не заперечував ОСОБА_4 Син ОСОБА_4 - ОСОБА_3 зі своїм батьком не спілкувався, не цікавився ним, не хоронив його, на похоронах не був.

11.03.2019 від третьої особи ОСОБА_3 надійшли заперечення, де він зазначає, що позовні вимоги є безпідставними, не ґрунтуються на законі, не відповідають судовій практиці та відповідають фактичним обставинам справи.

Вказав, що фактично, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_7 Після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина на його половину, яку прийняли в рівних частках чоловік ОСОБА_5 та син ОСОБА_4

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, без фіксування судового процесу технічними засобами фіксування, на задоволенні позовної заяви наполягала.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_8 подала заяву про розгляд справи за її відсутності, наполягає на задоволенні позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилася, про час та місце його проведення була повідомлена належним чином.

Представник відповідача територіальної громади в особі Борівської сільської ради Зміївського району Харківської області у судове засідання не з'явився, сільський голова Танашкіна Л. направила клопотання про розгляд справи за відсутності представника.

Третя особа ОСОБА_3 у запереченнях, поданих 11.03.2019, просить провести судове засідання за його відсутності.

У зв'язку з неявкою осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального запису.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_6 в с. Борова Зміївського району Харківської області помер ОСОБА_5. (а. с. 14).

За життя, а саме 15.02.1991 року, ОСОБА_5 склав заповіт на випадок своєї смерті, відповідно до якого все майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати на день смерті і на що за законом матиме право, він заповідав ОСОБА_1. Заповіт посвідчено 15.02.1991 року секретарем виконкому Борівської сільської ради Зміївського району Харківської області, зареєстровано в реєстрі за №16. (а. с. 17).

ОСОБА_1 прийняла спадщину у встановленому законом порядку шляхом подання 04.09.2006 року заяви до Зміївської державної нотаріальної контори Харківської області, де зареєстрована спадкова справа (номер справи у спадковому реєстрі 40556342) щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_5. (а. с. 43, 44).

До складу спадщини, що залишилася після смерті ОСОБА_5 входить житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_2.

З довідки директора КП "Зміївське БТІ" Святуха К.Г. від 01.07.2016, вих. №2091 вбачається, що згідно архівних матеріалів, рішенням виконкому Готвальдівської районної ради народних депутатів від 21.03.1989 №144 було оформлено право власності на власників житлових будинків в с. Борова, у тому числі на житловий будинок АДРЕСА_2 на ім'я ОСОБА_5, але свідоцтво не видавалося, так як ОСОБА_5 станом на 31.12.2012 не звертався із заявою про видачу свідоцтва. Житловий будинок збудовано у 1964 році. Дійсна інвентаризаційна вартість станом на 04.07.2016 становить 74727 грн. (а. с. 20).

В технічному паспорті на будинок, розташований за вищезазначеною адресою, власником зазначено ОСОБА_5 (а. с. 130-132).

ОСОБА_5 проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 1976 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_6. За даною адресою був зареєстрований син померлого ОСОБА_4 з 1993 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_7. (а. с. 25).

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_7, що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3. (а. с. 16).

Після смерті ОСОБА_4із заявою про прийняття спадщини 02.04.2014 до Зміївської державної нотаріальної контори звернувся ОСОБА_3 (а. с. 47).

Постановою державного нотаріуса Зміївської державної нотаріальної контори від 29.03.2016 ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_7 батька ОСОБА_4 (а. с. 49).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Таким чином відповідно до положень ч. ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до п. 3.1 роз'яснень, що містяться у листі Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення».

Тобто, до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

У зв'язку з тим, що відповідно до статті 58 Конституції України нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, загальні правила прийняття в експлуатацію не можуть поширюватись на приватні житлові будинки з господарськими будівлями і спорудами, які збудовані до 5 серпня 1992 року.

Згідно п. 3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та II категорій складності які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 95 від 19.03.2013 року - документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

З матеріалів справи вбачається, що спадкоємцю ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки день смерті ОСОБА_5 разом з ним був зареєстрований його син - ОСОБА_4, непрацездатний за віком, у зв'язку з чим, відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України він прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5, як такий, що постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.(а. с. 19).

Як роз'яснив Пленуму Верховного Суду України у постанові «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 р. № 7, якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно роз'яснень, викладених у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Статтею 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" передбачено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Наданими позивачем доказами підтверджується той факт, що ОСОБА_4 хоча і був зареєстрованим проживаючим за адресою: АДРЕСА_2, але фактично не проживав зі спадкодавцем ОСОБА_5 (а. с. 21, 52, 53).

Тому, є підстави для встановлення факту не проживання ОСОБА_4 з ОСОБА_5 на час відкриття спадщини, тобто станом на ІНФОРМАЦІЯ_6 у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_2.

За життя, ОСОБА_4, який фактично проживав за адресою: АДРЕСА_3, не ставив питання щодо прийняття спадщини та оформлення своїх спадкових прав на обов'язкову частку у спадковому майні.

ОСОБА_1, яка є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_5, прийняла спадщину у встановленому законом порядку, позбавлена можливості оформити право власності на належний за правом спадкування житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_2, що входить до складу спадщини, у позасудовому порядку.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, крім того, право приватної власності є непорушним.

Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно із роз'ясненнями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»: умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути - визнання права.

Тому, враховуючи вищевикладене та керуючись відповідними нормами законодавства, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом є доведеними та обґрунтованими, підлягають задоволенню у повному обсязі.

Оскільки позивачем не заявлялось про стягнення з відповідачів судових витрат, дане питання судом не вирішувалося.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 223, 247, 258-259, 263-265, 272, 273, 315-319 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Встановити факт не проживання ОСОБА_4 з ОСОБА_5 на час відкриття спадщини, тобто станом на ІНФОРМАЦІЯ_6, у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_2.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_4), в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 в с. Борова Зміївського району Харківської області ОСОБА_5, право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_2.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду.

Повне рішення складено 12.03.2019.

Головуючий: