КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 364/515/19 Головуючий у 1 інстанції: Моргун Г.Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Оніщука М.І., Крижанівської Г.В.

секретар Майданець К.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Володарського районного суду Київської області від 18 липня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку,-

в с т а н о в и в:

В травні 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку. Зазначив, що 25.02.2013 року між ним та ОСОБА_2 був укладений договір дарування житлового будинку за умовами якого він отримав у власність житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,0945 га, кадастровий номер якої :01:029:0050. За умовами договору вони з ОСОБА_2 домовилися про передачу земельної ділянки у його власність після виготовлення технічної документації. На даний час ОСОБА_2 відмовляється вчиняти будь-які дії для переоформлення права власності земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок. Посилаючись на неможливість оформлення права власності на земельну ділянку, ОСОБА_3 просив визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,0945 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:029:0050.

Рішенням Володарського районного суду Київської області від 18 липня 2019 року позов ОСОБА_3 задоволений. Визнано за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку площею 0,0945 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:029:0050.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 Зазначає, що він є власником земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 . Перш ніж звертатися з позовною заявою про визнання права власності на земельну ділянку позивач ОСОБА_3 повинен був звернутися до суду з позовом про припинення його права власності на земельну ділянку. Також позовні вимоги ОСОБА_3 не підлягають задоволенню у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

В апеляційній інстанції представник ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

В судове засідання ОСОБА_3 не з`явився, повідомлений про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у його відсутність.

Вислухавши пояснення представника ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 25.02.2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір дарування, за умовами якого ОСОБА_2 подарував ОСОБА_3 житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,0945 га згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ЯМ № 724394, виданого 27.04.2012 року, кадастровий номер якої :01:029:0050.

За умовами договору сторони домовились про передачу земельної ділянки після виготовлення на неї технічної документації. (а.с. 7-9).

Умови договору щодо передачі земельної ділянки сторонами не виконано.

Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку: цільове призначення земельної ділянки визначено - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) категорія земель: землі житлової та громадської забудови (а.с.35).

Суд першої інстанції дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_3 про визнання за ним права власності на вказану земельну ділянку.

Колегія суддів не убачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 377 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків).

Відповідно до ч.1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Вказані норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду. За загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власникомземельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. При цьому при застосуванні положень ст. 120 ЗК України у поєднанні з нормою ст. 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, яким засвідчує його право власності.

Як встановлено судом, на час укладення договору дарування від 25.02.2013 року власником земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,0945 га, кадастровий номер якої :01:029:0050, є ОСОБА_2 .

Після укладення договору дарування земельна ділянка була фактично передана ОСОБА_3 у володіння.

Суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку, що, набувши право власності на будинок АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці площею 0,0945 га, кадастровий номер :01:029:0050, ОСОБА_3 одночасно набув право і на земельну ділянку, на якій розташований будинок. Враховуючи, що сторонами не було переоформлено земельну ділянку, визнав право власності на неї за ОСОБА_3 .

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта ОСОБА_2 на те, що визнанню за позивачем права власності на земельну ділянку обов`язково має передувати рішення суду про припинення права власності відповідача на земельну ділянку, оскільки право ОСОБА_2 на земельну ділянку припинено в силу ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України внаслідок набуття позивачем права власності на житловий будинок.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що позивачем було заявлено позов з пропуском позовної давності.

В обґрунтування своїх доводів відповідач ОСОБА_2 посилався на те, що позивачу стало відомо про порушення своїх прав з дати укладення договору купівлі-продажу тобто з 25.02.2013 року.

Враховуючи загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований, у випадку переходу права власності на жилий будинок, будівлю або споруду право на земельну ділянку виникає у набувача одночасно із виникненням права на зведені на ній об`єкти. У спорі про захист права власності не нерухоме майно строки позовної давності не можуть бути застосовані.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач вичерпав всі можливі засобі вирішення питання оформлення права власності на земельну ділянку, на якій розташований належний йому житловий будинок в досудовому порядку. ОСОБА_2 ухиляється від добровільного вирішення питання переоформлення права власності позивача не земельну ділянку. Дії відповідача є триваючим порушенням права позивача, яке підлягає захисту.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а рішення Володарського районного суду Київської області від 18 липня 2019 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 жовтня 2019 року.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Оніщук М.І.

Крижанівська Г.В.