Постанова

Іменем України

10 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 541/597/17

провадження № 61-34116св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Калараша А. А. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М., Штелик С. П.

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа- Остапівська сільська рада Миргородського району Полтавської області,

розглянувши у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21 липня 2017 року, ухвалене під головуванням судді Куцин В. М., та на ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 10 серпня 2017 року, постановлену у складі колегії суддів: Мартєва С. Ю., Хіль Л. М., Лобова О. А.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 посилався на те, що з 20 березня 2000 року фактично проживав зі своїм двоюрідним дідом - ОСОБА_2 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. Спадкодавець ОСОБА_2 проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . Заявник зазначав, що на період проживання зі спадкодавцем і до дня його смерті назви вулиці та номеру будинку не значилося. Реєстрація місця проживання на той час прикріплялася до с. Будаківка. Лише в 2013 році були визначені назви вулиць в даному населеному пункті та присвоєні номери будинкам. На момент смерті спадкодавця заявник був також зареєстрований в с. Будаківка без зазначення вулиці та номеру будинку, що стало проблемою для ідентифікації конкретного місця проживання чи реєстраційного обліку та як наслідок для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 . Заявник звертав увагу суду, що у зв`язку з вищенаведеним сільська рада не могла видати йому довідку на підтвердження факту спільного проживання зі спадкодавцем з 2000 року до 2006 року. Після звернення до нотаріуса Болотніков Я. П. отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. З метою отримати право на прийняття спадщини в загальному порядку ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем до моменту відкриття спадщини.

ОСОБА_1 просив встановити факт постійного проживання заявника та спадкодавця ОСОБА_2 на час відкриття спадщини станом на 03 серпня 2006 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21 липня 2017 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що факт постійного спільного проживання на протязі шести місяців на рік ОСОБА_1 з ОСОБА_2 не підтвердився реєстрацією та показаннями свідків.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 10 серпня 2017 року рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21 липня 2017 року скасовано та залишено заяву про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини без розгляду.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо розгляду даної заяви в порядку окремого провадження, оскільки згідно виписки із погосподарської книги у спадкодавця було дві онуки, які мають право на спадщину. Хоча онуки не були залучені судом першої інстанції до участі у справі, однак рішення за результатами розгляду даної заяви може вплинути на їх право на успадкування, що свідчить про існування спору про право, а тому таку вимогу ОСОБА_1 слід розглядати в порядку позовного провадження.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Заявник в касаційній скарзі просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове по суті вимог або направити справу на новий розгляд.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21 липня 2017 року та на ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 10 серпня 2017 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі і витребувано цивільну справу з Миргородського міськрайонного суду Полтавської області.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року справу № 541/597/17 передано до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди невірно встановили обставини справи.

Суд першої інстанції не врахував подані ОСОБА_1 докази, які на думку заявника були надані в достатній кількості для встановлення дійсних обставин справи, які також підтвердилися поясненнями свідків. Пояснення інших свідків суд помилково сприйняв, оскільки вказані особи не знали про обставини справи, а тому не могли надати об`єктивних пояснень стосовно дійсних обставин справи. Суд не встановив належним чином факт, в якому саме будинку проживав заявник, та не взяв до уваги докази, які беззаперечно свідчили про обґрунтованість вимог заявника, натомість взяв до уваги покази свідків, котрим був невідомий факт постійного проживання зі спадкодавцем, в чому заявник вбачав упередженість судді відносно нього.

Суд апеляційної інстанції на думку ОСОБА_1 формально підійшов до вирішення справи, не надавши правової оцінки доводам та запереченням скаржника.

Фактичні обставини справи

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 в с. Онацьке Остапівської сільської ради Миргородського району Полтавської області. На момент смерті був зерєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_3 та являвся головою даного домогосподарства. Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, до складу якої входила земельна ділянка площею 4,61 га, яка знаходиться на території Остапівської сільської ради Миргородського району Полтавської області та належала померлому.

15 березня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлого ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Постановою від 15 березня 2017 року приватний нотаріус Наконечна Н. П. відмовила заявнику у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з тим, що заявник звернувся з даною заявою поза межами встановленого законодавством строку та не проживав разом з померлим.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду апеляційної інстанції відповідає з огляду на такі обставини.

Відповідно до статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У частині четвертій статті 315 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Онацьке Остапівської сільської ради Миргородського району Полтавської області. На момент смерті спадкодавець ОСОБА_2 проживав один за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується довідкою Остапівської сільської ради від 15 березня 2017 року №133 та випискою з погосподарської книги №6 с. Онацьке.

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Миргородського нотаріального округу Наконечної Н. П. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлого ОСОБА_2 , проте у видачі свідоцтва скаржнику було відмовлено з тих причин, що ОСОБА_1 не проживав разом з померлим та звернувся з заявою поза межами встановленого законом строку для вчинення такого роду дії.

З метою встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідною заявою про встановлення юридичного факту, зазначив заінтересованою особою Остапівську сільську раду Миргородського району Полтавської області.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно з пунктами 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно з частиною першою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Звертаючись до суду першої інстанції з заявою ОСОБА_1 вказав заінтересованою особою лише Остапівську сільську раду Миргородського району Полтавської області. В ході розгляду справи, на запит суду першої інстанції була надана виконавчим комітетом Остапівської сільської ради Миргородського району Полтавської області виписка з погосподарської книги №6 на 2001-2005 роки, відповідно до якої за адресою домогосподарства с. Онацьке разом зі спадкодавцем-головою сім`ї ОСОБА_2 проживали онуки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Суд першої інстанції не надав правової оцінки даному доказу, а тому дійшов помилкового висновку щодо доцільності розгляду даної заяви в порядку окремого провадження, оскільки у зв`язку з існуванням інших спадкоємців, які мають право на спадщину, яка залишилася після смерті ОСОБА_2 , у справі існує спір про право.

Спір про право характеризує такий стан правовідносин, коли між сторонами існують певні розбіжності з приводу наявності, змісту та обсягу прав та обов`язків, здійснення яких є неможливим без судового втручання. Спір про право є особливим видом правовідносин, який виникає внаслідок відсутності згоди між сторонами регулятивних або охоронних правовідносин щодо взаємних прав та обов`язків.

Таким чином, ключовим показником визначення наявності спору про право у даній справі є наявність суперечностей, відсутність згоди між учасниками даної справи стосовно наявності, змісту та обсягу прав та обов`язків заявника шляхом визнання чи заперечення факту постійного проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_2 .

Суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, не надав достатню правову оцінку доказам у справі, а відтак дійшов помилкового висновку щодо доцільності вирішення вимог ОСОБА_1 в порядку окремого провадження.

Натомість, колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що у зв`язку з наявністю інших спадкоємців, які мають право на спадщину, яка відкрилася після смерті спадкодавця ОСОБА_2 , відсутнє беззаперечне визнання наявності, змісту та обсягу прав та обов`язків заявника. Відсутність заперечень з боку заінтересованої особи Остапівської сільської ради не виключає потребу в з`ясуванні думки інших спадкоємців щодо заявленої вимоги, а тому така заява має розглядатися в порядку позовного провадження за участі тих осіб, у яких виникло право на спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_2 , а відтак суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку та постановив ухвалу з дотриманням норм процесуального права

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги про те, що суд першої інстанції помилково врахував пояснення свідків, які не знали про обставини справи, не звернув увагу на те, що заявник був зареєстрований в одному селі зі спадкодавцем та проживав разом з ним, не встановив на підставі достатніх доказів спільне проживання спадкодавця та заявника, упереджено віднісся до заявника, оскільки такі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів, що не входить до повноважень суду касаційної інстанції відповідно до статті 400 ЦПК України.

Доводи касаційної скарги відносно того, що суд апеляційної інстанції не вжив жодних дій, не надав правової оцінки доказам у справі та формально віднісся до вирішення справи, не заслуговують на увагу з підстав, викладених в мотивувальній частині даної постанови.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про наявність спору про право, оскільки судом першої інстанції не було встановлено думку всіх спадкоємців щодо спірного спадкового майна, а відтак правильно відмовлено у задоволенні заяви про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів та не дають підстав вважати, що судами порушено норми матеріального та процесуального права, зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку не допускається.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 10 серпня 2017 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: А. А. Калараш

В. М. Сімоненко

С. П. Штелик