Постанова

Іменем України

09 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 638/13041/14-ц

провадження № 61-24113св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Апеляційного суду Харківської області від 06 березня 2017 року у складі колегії суддів: Швецової Л. А., Бровченка І. О., Карімової Л. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2014 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі -

ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 27 вересня 2007 року між

ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір відповідно до умов якого кредитодавець передав 17 550 доларів США позичальнику зі сплатою 8,5 % річних із затвердженим графіком повернення суми основної заборгованості із кінцевим терміном повернення основної заборгованості 15 вересня 2014 року, а остання зобов`язалась повернути отриманий кредит із сплатою відсотків за користування грошима.

ОСОБА_1 кредит не повертала, внаслідок чого станом на 01 липня

2014 року загальна сума заборгованості становила 192 904 грн 52 коп., яку ПАТ «Укрсоцбанк» просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова

від 06 березня 2015 року у складі судді Шишкіна О. В. позов

ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь

ПАТ «Укрсоцбанк» суму заборгованості за кредитним договором

від 27 вересня 2007 року у розмірі 192 904 грн 52 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач належним чином свої зобов`язання за кредитним договором від 27 вересня 2009 року не виконувала, внаслідок чого станом на 01 липня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 192 904 грн 52 коп., яка підлягає стягненню на користь позивача.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 06 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Заочне рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, я ким у задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що відповідно до розрахунку заборгованості за договором станом на 01 липня 2014 року останній платіж зазначений датою 19 січня 2010 року. Усі інші дати платежів зазначаються до 19 січня 2010 року, що означає: при відсутності платежу в зазначений строк з наступного дня позивачу стає відомо про порушення його права, у зв`язку з чим, починається дія трирічної позовної давності права звернення до суду з вимогою захисту своїх інтересів. Таким чином, позовна давність сплинула 19 січня 2013 року, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог банку.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

ПАТ «Укрсоцбанк», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі за касаційною скаргою ПАТ «Укрсоцбанк».

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У червні 2019 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями справу передано судді-доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду від 25 вересня 2019 року справу за позовом

ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором призначено до судового розгляду.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що 04 листопада 2011 року відповідач самостійно зверталась до банку з клопотанням про продаж заставного автомобіля з метою погашення боргу за указаним договором кредиту

від 27 вересня 2007 року, тобто відповідач визнала наявність боргу і тим самим позовну давність було перервано. Враховуючи цей факт, позовна давність мала сплинути 04 листопада 2014 року, при цьому банк звернувся до суду 30 липня 2014 року, тобто позовна давність не пропущена. Судом першої інстанції правильно було ухвалено рішення про стягнення боргу, а судом апеляційної інстанції було безпідставно та необґрунтовано скасовано правильне по суті рішення.

Відзив на касаційну скаргу до суду не надійшов

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Відповідно до договору кредиту від 27 вересня 2007 року ПАТ «Укрсоцбанк» надав ОСОБА_1 строковий кредит у розмірі 17 550 доларів США зі сплатою 8,5 % річних із затвердженим графіком повернення суми основної заборгованості із кінцевим терміном повернення основної заборгованості 15 вересня 2014 року.

Згідно із пунктом 1.2 вказаного договору кредит надавався ОСОБА_1 на оплату придбаного автомобіля Skoda Fabia Eleganze, 2007 року випуску, який відповідно до умов договору є предметом договору застави, укладеного на забезпечення зобов`язань позичальника по виконанню кредитного договору та оцінений на загальну вартість 97 178 грн.

ПАТ «Укрсоцбанк» свої зобов`язання за договором виконав належним чином.

ОСОБА_1 своїх зобов`язань за договором належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 01 липня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 16 315,56 доларів США, що еквівалентно 192 904 грн 52 коп., яка складається: 132 050 грн 58 коп. - сума заборгованості за кредитом;

45 360 грн 62 коп. - сума заборгованості за відсотками; 9 944 грн 03 коп. - розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту; 5 549 грн 27 коп. розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ПАТ «Укрсоцбанк» підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із частиною першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

На підставі частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Частиною першою статі 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно із статтями 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення.

Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України, на підставі частини другої якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Зокрема, частина 2 статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Частиною першою статті 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Такий правовий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження

№14-10цс18.

Суд апеляційної інстанцій встановив, що останній платіж на погашення заборгованості відповідач здійснила 19 січня 2010 року. Проте апеляційним судом не надано оцінки доводам апеляційної скарги про те, що у листопаді 2011 року ОСОБА_1 зверталась до ПАТ «Укрсоцбанк» з клопотання про продаж заставного автомобіля у рахунок погашення заборгованості за вказаним кредитним договором, що означає визнання нею боргу та переривання позовної давності відповідно до частини першої

статті 264 ЦК України.

Крім того, суд апеляційної інстанції не перевірив доводів ПАТ «Укрсоцбанк» про те, що він звернувся до суду з позовом у липні 2014 року, а строк кредитного договору встановлено до 15 вересня 2014 року, тобто у межах строку дії вказаного договору.

Отже, оскільки судом не встановлені фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення спору, не перевірений розмір зазначеної позивачем заборгованості за кредитним договором з урахуванням указаних обставин про передачу боржником автомобіля для реалізації на покриття заборгованості, не з`ясовано чи був він проданий та чи була зарахована сума від його реалізації на погашення боргу, передчасним є висновок суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позову.

Відмовляючи у задоволенні позову за спливом позовної давності апеляційний суд не врахував вимог законодавства про те, що наслідки спливу позовної давності можуть бути застосовані лише до обґрунтованих позовних вимог за заявою про її застосування, проте таких висновків рішення апеляційного суду не містить, як і мотивів по відхилення доводів про те, що позов банком було пред`явлено у межах дій строку указаного договору, й щодо переривання позовної давності у листопаді 2011 року передачею боржником указаного автомобіля для реалізації у рахунок погашення кредитної заборгованості.

Відсутність у Верховного Суду процесуальної можливості досліджувати докази, з`ясовувати обставини справи, необхідні для прийняття рішення, перешкоджає ухваленню нового судового рішення, а тому справа підлягає передачі на новий розгляд до суду апеляційної інстанції відповідно до вимог статті 411 ЦПК України.

Відповідно до пункту першого частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.

За таких обставин рішення суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України та ухвалено з порушення норм процесуального права, що в силу пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Харківської області від 06 березня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович