справа № 274/6060/18
провадження № 2/0274/957/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14.03.2019 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого судді Вдовиченко Т.М., за участю секретаря судового засідання - Рудич М.О., розглянувши в відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Бердичева Житомирської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Бердичівського району Житомирської області, третя особа без самостійних вимог: Бердичівська районна державна адміністрація про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

В с т а н о в и в :

В листопаді 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на земельну частку (пай), площею 2,30 умовних кадастрових гектарів, в колективній власності КСП "Скаківське" на території ОСОБА_2 сільської ради Бердичівського району Житомирської області.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 06 березня 2006 року померла її мати ОСОБА_3. Після її смерті відкрилася спадщина на земельну частку (пай), яка перебуває на території ОСОБА_2 сільської ради Бердичівського району Житомирської області, згідно рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 22.12.2005 року, яким зобов'язано Бердичівську районну державну адміністрацію Житомирської області видати ОСОБА_3 державний акт про право власності на земельну частку (пай) з земель запасу ОСОБА_2 сільської ради Бердичівського району Житомирської області в розмірі 2,30 умовних кадастрових гектарів та виділити земельну частку із земель запасу у вищевказаному розмірі. Однак згідно довідки Управління Держгеокадастру у Бердичівському районі Житомирської області, спадкодавець за життя не отримав державний акт на земельну частку пай. Втім, звернувшись до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва на право на спадщину за законом, останнім було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, з підстав відсутності у позивача правовстановлюючих документів на спадкове майно. Зазначає, що правовстановлюючі документи у вигляді державного акту про право власності на земельну ділянку спадкодавцем отримано не було, у зв'язку зі смертю, а на померлих осіб державні акти на право власності на земельну ділянку не видаються. За таких обставин позивач позбавлена можливості в позасудовому порядку оформити свої спадкові права.

Позивач в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та просить суд їх задоволити.

Представник відповідача також не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення.

Представник третьої особи без самостійних вимог - Бердичівської районної державної адміністрації в судове засідання не з'явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи в його відсутності. В питанні вирішення справи покладається на розсуд суду. Його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України слідує, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Як передбачено ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

06 березня 2006 року померла ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 5).

Після її смерті залишилося спадкове майно у вигляді права на земельну частку (пай) по КСП "Скаківське", яка перебуває на території ОСОБА_2 сільської ради Бердичівського району Житомирської області, згідно рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 22.12.2005 року, яким зобов'язано Бердичівську районну державну адміністрацію Житомирської області видати ОСОБА_3 державний акт про право власності на земельну частку (пай) з земель запасу ОСОБА_2 сільської ради Бердичівського району Житомирської області. в розмірі 2,30 умовних кадастрових гектарів та виділити земельну частку із земель запасу у вищевказаному розмірі (а.с. 13).

Спадкоємицею померлої ОСОБА_3, згідно копії спадкової справи, є її донька - ОСОБА_1

При зверненні до державного нотаріуса Бердичівської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, останній було винесено постанову за №68/2018 від 08.08.2018 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв'язку з відсутністю у спадкоємця документа, що посвідчує право власності на право на земельну частку (пай).

Втім, так як спадкодавцем у зв'язку зі смертю не було отримано державний акт на земельну ділянку, відповідно такий документ відсутній також й у позивача, що підтверджується довідкою відділу у Бердичівському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 14.05.2018 року (а.с.10).

Так, згідно із ст.ст. 41,55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Відповідно д ост.16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Тобто, за змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права.

Нормами Цивільного кодексу України встановлено загальні положення про право власності, порядок її набуття, порядок спадкування та набуття права на спадщину.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.3 ст.1223, ч.1 ст.1220, ч.1 ст.1270 ЦК України).

Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

В силу ст. 116 ЗК України громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності на земельну ділянку, в силу вимог ст. 126 ЗК України, оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», тобто свідоцтвом про право власності.

Статті 81, 131 ЗК України передбачають, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод.

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст.1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування.

За приписами ст.ст. 1217,1218 ЦК України та ст.3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10 листопада 1994 року №666/94 право на земельну частку успадковується спадкоємцями, оскільки спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року за №7«Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» визначено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Право на земельну частку (пай), що отримують працівники, набувається ними на період з моменту прийняття рішення про виділення земельних часток (паїв) до завершення землевпорядних робіт, необхідних для виділення земельних часток (паїв) у натурі у вигляді земельних ділянок та видачі громадянам державних актів про право власності на землю.

Із перевірених у судовому засіданні доказів, вбачається, що спадкодавець у визначений законом спосіб не набула права власності на земельну частку (пай), але набула право на земельну частку (пай) на підставі рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 22.12.2005 року, яким зобов'язано Бердичівську районну державну адміністрацію Житомирської області видати ОСОБА_3 державний акт про право власності на земельну частку (пай) з земель запасу ОСОБА_2 сільської ради Бердичівського району Житомирської області. в розмірі 2,30 умовних кадастрових гектарів та виділити земельну частку із земель запасу у вищевказаному розмірі (а.с. 13).

Отже, оскільки спадкодавець - ОСОБА_3 мала право на земельну частку (пай), площею 2,30 га, то і позивач в порядку спадкування за законом після смерті матері вправі порушувати питання про успадкування права на цю земельну частку (пай) з послідуючим отриманням свідоцтв про право власності.

Визнання за позивачем права на земельну частку (пай) не порушує права та інтереси інших осіб.

Враховуючи, що відповідачем ОСОБА_2 сільською радою Бердичівського району Житомирської області визнано позовні вимоги ОСОБА_1, то суд вважає, що в даному випадку наявні всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову.

Як вбачається з досліджених в судовому засіданні доказів, спадкодавець у визначений законом спосіб не набув права власності на земельну частку (пай), але набув право на земельну частку (пай), тому позов підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1223, 1225, 1258, 1261, 1268, 1269, 1270 ЦК України, ст. ст.4,11,209,247,263,264,265 ЦПК України, суд,-

В и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Бердичівського району Житомирської області, третя особа без самостійних вимог: Бердичівська районна державна адміністрація про визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1 право на земельну частку (пай) по КСП "Скаківське", площею 2,30 умовних кадастрових гектарів, яка перебуває на території ОСОБА_2 сільської ради Бердичівського району Житомирської області, згідно рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 22.12.2005 року, в порядку спадкування за законом після смерті матері - ОСОБА_3, яка померла 06.03.2006 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно п.п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги можуть також подаватися учасниками справи до або через відповідні суди.

Головуючий: Т.М. Вдовиченко