П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 359/6116/16-ц

провадження № 61-23542 св 18

Верховний суд у складі колегії суддів Третьої Судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М. (суддя-доповідач),

суддів: Калараша А. А., Мартєва С. Ю., Петрова Є. В., Штелик С.П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Любарецька сільська рада Бориспільського району Київської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 грудня 2016 року в складі судді Саган В. М. та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 28 лютого 2017 року в складі колегії суддів: Сліпченка О. І., Гуля В. В., Іванової І. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст вимог

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив розірвати договір оренди землі від 14 березня 2008 року, укладений між ним та Любарецькою сільською радою Бориспільського району Київської області строком на 49 років на користування земельною ділянкою на якій знаходиться належна йому нерухомість.

Позов мотивовано тим, що 14 березня 2008 року між ним та Любарецькою сільською радою, Бориспільського району, Київської області було укладено договір оренди землі за якою йому, позивачеві, було передано відповідачем в строкове платне володіння і користування земельну ділянку, яка знаходиться в адміністративних межах Любарецької сільської ради, Бориспільського району, Київської обласні, під існуючими будівлями гуртожитку та котельні для розміщення житлового комплексу по АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :01:025:0007, загальна площа 0, 2945 га.

Зазначав, що на даний час у нього відпала необхідність у користуванні земельною ділянкою, а важкий матеріальний стан не дає можливості і надалі сплачувати оренду плату за договором, у зв`язку з чим просив його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 28 лютого 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивачем не доведено наявність передбачених частиною другою статті 652 ЦК України чотирьох умов, необхідних для розірвання договору, зокрема істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просив скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано цивільну справу № 359/6116/16-ц з Бориспільського міськрайонного суду Київської області.

У березні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 14 серпня 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до Любарецької сільської ради Бориспільського району Київської області про розірвання договору оренди призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, у складі колегії з п`яти суддів.

Аргументи учасників справи

Доводи касаційної скарги

Касаційна скарга мотивована тим, що мали місце істотні зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, а саме: були законодавчо збільшені граничні показники ставок земельного податку і розмір орендної плати за рік, що призведе до зростання розміру орендної плати в десятки разів і є непосильним для сплати; змінився матеріальний стан позивача, оскільки з 2014 року стрімко почала зростати вартість долара США і він зазнав значних матеріальних збитків, фінансовий стан погіршився, а тому виникла ситуація, яка не дає можливості сплачувати орендну плату, що в подальшому може спричинити заборгованість перед відповідачем. Крім того, вказував на те, що суди не взяли до уваги, що він просив розірвати договір оренди землі, а не визнати його недійсним та вийшли за межі позовних вимог.

Доводи інших учасників справи

У запереченнях на касаційну скаргу Любарецька сільська рада, посилаючись на законність та обґрунтованість рішень, які є предметом оскарження, просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а ухвалені в справі судові рішення - без змін.

Фактичні обставини справи

Під час розгляду справи суди установили, що 14 березня 2008 року ОСОБА_1 за своїм волевиявленням уклав з Любарецькою сільською радою договір оренди земельної ділянки розміром 0,2945га, яка знаходиться на території Любарецької сільської ради Бориспільського району Київської області строком на 49 років.

За умовами договору, нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 29 122,25 грн., орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 8% від нормативної грошової оцінки та становить 2329,8 грн на рік. Орендна плата сплачується щомісячно в сумі 194,15 грн й обчислюється з урахуванням індексу інфляції.

Пунктами 33, 34 договору передбачено, що договір припиняється шляхом його розірвання за згодою сторін або за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. Розірвання договору в односторонньому порядку не допускається.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України 2004 року кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одним із загальних принципів цивільного законодавства є принцип свободи договору, який знайшов своє відображення у статтях 3 та 627 ЦК України. Свобода договору включає й вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обов`язки учасників.

За статтею 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, тобто є вільною, за винятком випадків, визначених законом, у яких ціни (тарифи, ставки тощо) встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Відповідно до частини другої зазначеної статті зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. У цій нормі законодавець керується принципом стабільності узгодженої сторонами ціни, якщо в договір не включені умови щодо її зміни.

Поняття "земля" є ключовим не лише для Земельного кодексу України (далі - ЗК України), але і для усього земельно-правового регулювання в цілому. Частина перша статті першої ЗК України повністю дублює положення частини першої статті 13 Конституції України, де задекларовано роль землі як основного національного багатства. Разом з тим, навряд чи це конституційне положення може розглядатися як визначення (дефініція) поняття "земля".

Так, використання земельної ділянки за цільовим призначенням - одна з основних вимог чинного законодавства.

Відповідно до статті першої Закону України «Про оренду землі», оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької діяльності та інших видів діяльності.

Згідно статті 31 Закону України «Про оренду землі», який є спеціальним законом, що регулює земельні відносини в Україні, договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

За загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 652 ЦК України, на підставі якої пред`явлено цей позов, передбачає можливість розірвання договору у зв`язку з істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору. Розірвання договору з цієї підстави на вимогу заінтересованої сторони в судовому порядку можливе за наявності одночасно чотирьох умов, зазначених у частині другій статті 652 ЦК України, а саме:

1) в момент укладення договору сторони керувались тим, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Отже, закон пов`язує можливість розірвання до договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з одночасною наявністю чотирьох умов, визначених частиною другою статті 652 ЦК України, саме сукупність усіх цих умов є істотною зміною обставин, необхідною для розірвання договору.

Враховуючи підстави заявлених позовних вимог, та встановлені судами фактичним обставинами справи, суди обґрунтовано виходили з того, що зазначені в позовній заяві доводи про істотну зміну обставин після укладення спірного договору землі, а саме неспроможність сплати орендної плати у зв`язку з її збільшенням, сама по собі не є достатньою підставою для розірвання договору оренди земельної ділянки укладеного з власником нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці иа укладеного для обслуговування цього майна.

При цьому, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, приймає до уваги, що на земельній ділянці, яка була передана в оренду знаходиться комплекс будівель (нерухомість): гуртожиток з котельною та тепло комунікаціями, а тому розірвання договору не відновлює право власності земельної ділянки громади на володіння і користування своєю власністю та не надає їй прав на передачу земельної ділянці іншій особі.

Наявність на земельній ділянці нерухомості, яка належить іншій особі обмежує права власника земельної ділянки, а тому й власник нерухомості повинен діяти добросовісно задля задоволення потреб власника земельної ділянки на отримання прибутку від використання його власності іншою особою.

За встановлених судами фактичних обставин справи, розірвання договору оренди земельної ділянки призведе до безпідставного використання земельної ділянки власником нерухомості.

З іншого боку, завищена орендна плата може призвести до неможливості виконання орендарем своїх зобов`язань, як наслідок, також неотримання громадою доходу, робочих місць, житла мешканцям гуртожитку.

Відповідно до положень частини першої статті 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, а тому вирішення спірних правовідносин задля забезпечення дотримання прав усіх учасників договору можливе лише шляхом внесення змін до договору.

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду погоджується з висновками суду першої та апеляційної інстанції та вважає, що вони постановлені з дотриманням норм матеріального права, й встановивши всі фактичні обставини справи дійшли обґрунтованого висновку про відмову в позові.

Інших вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки судів першої та апеляційної інстанцій, впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваних судових рішень, касаційна скарга не містить.

Отже, суди попередніх інстанції правильно, у відповідності до наданих сторонами доказів встановили фактичні обставини справи, застосували відповідні норми матеріального права та ухвалили судові рішення з дотриманням норм процесуального права, а тому судові рішення підлягають залишенню без змін.

Частиною третьою статті 410 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Щодо судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цьому випадку оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 141, 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 28 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. М. Сімоненко

Судді А. А. Калараш

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

С. П. Штелик