Справа № 716/1159/18
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28.02.19 Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі:
головуючого судді - Пухарєвої О.В.,
секретаря - Вікторівської Д.Я.,
за участю позивача - ОСОБА_1,
представника позивача - ОСОБА_2,
представника Органу опіки та піклування Заставнівської РДА - ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Заставна цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Орган опіки та піклування Заставнівської районної державної адміністрації Чернівецької області, Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Чернівецької міської ради про визначення місця проживання дитини та відібрання дитини,-
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4 про визначення місця проживання дитини та відібрання дитини.
Посилається на те, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 11.07.2008 року. У вказаному шлюбі у них народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після розірвання шлюбу залишився проживати разом із нею в м. Чернівці, а відповідач в свою чергу перейшов проживати в ІНФОРМАЦІЯ_2.
Спосіб і порядок спілкування ОСОБА_4 із сином було встановлено рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 20.12.2011.
До недавнього часу вказане рішення суду виконувалось належним чином ними обома, жодних непорозумінь із відповідачем щодо його участі у вихованні дитини, побачень, спілкування із нею в них не було; будь-яких перешкод у спілкуванні батька із сином нею не здійснювалось. Однак, більше двох місяців тому позивач передала їхнього сина його батьку ОСОБА_4 для побачення, проте останній в добровільному порядку дитину не повернув. У звязку із чим, вона звернулася із заявою про вчинення кримінального правопорушення до Заставнівського ВП Кіцманського ВП ГУНП в Чернівецькій області.
Як виявилось в подальшому, відповідач забрав дитину до свого помешкання в с. Репужинці та не зважаючи на неодноразові спроби позивача побачитись із сином згоди на побачення її із сином не надавав, в чому також підтримувала його матір. Вказані обставини змусили ОСОБА_1 звернутися до Служби у справах дітей Чернівецької ОДА та Заставнівської РДА.
24.05.2018 на підставі заяви ОСОБА_1 Кіцманською місцевою прокуратурою Чернівецької області було внесено відомості до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 166 КК України, відносно ОСОБА_4 з приводу вищевказаних обставин.
В той же час, майже одразу після самовільного і незаконного відібрання дитини, відповідач звернувся до неї із позовом про визначення місця проживання сина з ним. Проте, рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 13.06.2018 в задоволенні вказаного позову ОСОБА_4 було відмовлено. Однак, не зважаючи на вказане рішення суду відповідач продовжує чинити їй перешкоди у вихованні сина, не дозволяє їй із ним побачитись і спілкуватись, не говорячи вже про те, що останній повинен проживати із нею в м. Чернівці та відвідувати там навчальний заклад.
За вказаних обставин просить визначити місце проживання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із нею, відібравши його від ОСОБА_4 без позбавлення останнього батьківських прав та передавши їй.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, обґрунтувала вищенаведеним та просила їх задовольнити. Також пояснила, що на даний час її сімя складається із 5 чоловік: її теперішнього чоловіка, з яким у неї є двоє дітей, та її сина від першого шлюбу ОСОБА_5, з якими вона проживає у орендованій двохкімнатній квартирі. Теперішній її чоловік ОСОБА_6 працевлаштований та має можливість забезпечувати сімю всім необхідним для проживання. Сина ОСОБА_5 було влаштовано на навчання у багатопрофільний ліцей із поглибленим вивченням іноземної мови, а також на гурток в школу програмування у відповідності до прихильностей та здібностей дитини, з метою їх належного розвитку. Їх сімя проживає повноцінним життям з налагодженим побутом. Чого не можна сказати про відповідача, який не має постійного місця роботи, проживає з матірю в приміщенні літньої кухні, яка складається з однієї кімнати. Крім того відомо, що він часто виїжджає за кордон, у звязку із чим не має можливості займатися дитиною. Також просила врахувати те, що у малолітнього ОСОБА_5 вже сформувалися відносини в шкільному колективі, у нього є певне коло друзів, спілкування із якими батько позбавляв його, забравши до себе в с. Репужинці, при цьому позбавивши доступу до освіти, виховання та можливості спілкування із нею та іншими членами сімї. Зважаючи на те, що із вересня 2018 року син проживає із нею, відповідач зі свого боку не зробив жодної спроби, щоб побачити сина та поспілкуватися із ним, чим підтверджує своє легковажне відношення до виконання батьківських обовязків.
Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, не дивлячись на своєчасне та належне його повідомлення про дату, час та місце судового розгляду справи, про що свідчить його підпис у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення. Причини неявки суду не вказав, заяви про відкладення розгляду справи та відзиву на позов до суду від нього не надходило.
Враховуючи наявність підстав, передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд зі згоди представника позивача ухвалив провести заочний розгляд справи.
Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав заявлені позивачем вимоги та пояснив, що підставою звернення ОСОБА_1 до суду із вказаним позовом стало невиконання відповідачем рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 20.12.2011, а саме в частині повернення сина ОСОБА_5 до матері після чергового побачення з ним. Так, батько ОСОБА_4 зловживаючи своїми правами, які були надані йому згідно вказаного рішення суду, не повернув дитину позивачу, не зважаючи на те, що йому необхідно було відвідувати навчальний заклад, який розташований в м. Чернівці. Натомість відповідач прийшов до ліцею, де навчався їх син, щоб забрати документи про зарахування сина. Зауважив, що підстав для вчинення таких дій у відповідача не було, оскільки позивач належним чином виконувала рішення суду, яким було встановлено спосіб та порядок спілкування батька із дитиною, не позбавляючи жодним чином його можливості проводити час із сином у відведений для цього період часу. Також звернув увагу на те, що у відповідача немає житлової площі, придатної для постійного проживання разом із дитиною. На даний час ОСОБА_4 проживає разом із матірю у приміщенні літньої кухні, яка складається із однієї кімнати, де відсутнє газове опалення. В той час, як у матері дитини - ОСОБА_1, на даний час є створені всі необхідні умови для проживання та належного розвитку дитини. На даний час ОСОБА_4 проживає разом із матірю і сином у приміщенні літньої кухні, яка складається із однієї кімнати, де відсутнє газове опалення. В той час, як у матері дитини - ОСОБА_1, на даний час є створені всі необхідні умови для проживання та належного розвитку дитини. Позивач має постійне місце роботи, проте на даний час перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною.
Представник третьої особи Органу опіки та піклування Заставнівської районної державної адміністрації ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, не заперечувала проти їх задоволення, також підтримала висновок Органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5
Представник третьої особи - Органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Чернівецької міської ради в судове засідання не зявився. Від начальника служби у справах дітей Чернівецької міської ради ОСОБА_7 до суду надійшла заява, в якій він просить справу розглядати у відсутності їх представника у звязку із виробничою необхідністю, позовну заяву підтримують та в разі прийняття рішення просив врахувати інтереси дитини та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Також зазначив, що батько дитини ОСОБА_4 неодноразово запрошувався належним чином до служби для подання заяви та відповідних документів, проте до служби так і не зявився, на телефонні дзвінки не відповідає, документи не надіслав, у звязку із чим комісією з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті та виконавчим комітетом Чернівецької міської ради, як органом опіки та піклування, рішення про визначення місця проживання малолітньої дитини не приймалось.
Малолітній ОСОБА_5 під час з'ясування його думки в суді пояснив, що він проживає в м. Чернівці разом зі своєю матірю та вітчимом, який в побуті дуже добре ставиться до нього. Його захопленням є програмування, у звязку із чим його влаштували у відповідну школу, де він має можливість здобувати відповідні знання з цього профілю, також він поглиблено вивчає іноземну мову. Із рідним батьком він востаннє спілкувався у телефонному режимі перед різдвяними святами, під час розмови батько запитував його чи на нього не тиснуть. Зауважив, що влітку коли він на протязі 5 місяців перебував у батька по місцю його проживання, його бабуся (матір ОСОБА_4Ф.) чинила на нього тиск, забороняла йому спілкуватися із матірю та погано висловлювалася про неї. Вказав, що він бажає зустрічатися та спілкуватися із батьком, проте, йому більше подобається проживати в м. Чернівці, де знаходиться його навчальний заклад, в якому у нього є найкращий друг, також є знайомі з якими у нього спільні інтереси, там у нього більше можливостей для розвитку. Крім того, мама краще дбає про нього ніж батько, більше приділяє йому уваги, цікавиться його інтересами та друзями. Щодня на навчання його підвозить вітчим, після навчання він добирається самостійно, з проживанням у нього також немає жодних проблем.
Суд, заслухавши пояснення позивача, її представника та пояснення представника третьої особи, дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.
Частиною 1 статті 141 СК України, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.
Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.
Згідно з ч.ч. 2,8,9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Згідно ст.ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Матеріалами справи встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 11.08.2008 року було розірвано. Під час шлюбу у сторін народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, який на даний час проживає разом із позивачем. Наведені обставини підтверджуються копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-МИ №023270 від 22.08.2008 року (а.с. 9), копією свідоцтва про народження серії 1-МИ №004744 (а.с. 10), копією свідоцтва про шлюб серії І-МИ №147254 від 06.06.2018 (а.с.11) та листом служби у справах дітей Чернівецької міської ради від 28.01.2019 №1/175 (а.с.80).
Згідно ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З характеристик на ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 від 15.01.2018 та 14.09.2018 (а.с. 50), копій медичних довідок про консультативний огляд офтальмолога (а.с. 26-27), листа управління освіти Чернівецької міської ради від 14.02.2018 №01-34/349 (а.с.20), наданих позивачем в якості письмових доказів, на які вона посилається як на підставу своїх вимог вбачається, що малолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 навчається в 7-А класі Чернівецького багатопрофільного ліцею №4, зарекомендував себе як старанний, дисциплінований, працелюбний учень. Має навчальні досягнення достатнього та високого рівня. Матір дитини приділяє належну увагу вихованню сина, добросовісно виконує свої батьківські обовязки, відвідує батьківські збори. Протягом 2016/2017 навчального року та І семестру 2017/2018 навчального року батько не відвідував ліцей, не цікавився успіхами та навчанням сина. З 28.04.2018 року ОСОБА_5 проживав з батьком ОСОБА_4 у с. Репужинці Заставнівського району Чернівецької області по вул. Буковинська,32. З 11.09.2018 дитина проживає з матірю ОСОБА_1 у м. Чернівці та відвідує ліцей. ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 має проблеми зі здоровям, а саме хворіє на збіжну оперову косоокість та далекозорість середнього ступеня.
Згідно актів обстеження житлово-побутових умов від 09.02.2018 та 13.09.2018 встановлено, що на даний час позивач ОСОБА_1 проживає ІНФОРМАЦІЯ_4 у двохкімнатній квартирі разом із сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, донькою ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_6 та теперішнім її чоловіком ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_7, (копія свідоцтва про шлюб серії І-МИ №147254 від 06.06.2018 року). Умови проживання задовільні, для виховання, розвитку та проживання дітей створено належні умови, діти забезпечені необхідним одягом, взуттям та канцелярським приладдям (а.с.51).
Також встановлено, що ОСОБА_1 офіційно працює продавцем у ФОП ОСОБА_9, веде нормальний спосіб життя та належним чином доглядає за всіма дітьми, ознак наркопатології у неї не виявлено, факти аморального способу життя та невиконання позивачем своїх батьківських обовязків не підтвердилися. Наведені обставини підтверджуються копією трудового договору від 01.06.2018 року (а.с.24), листом служби у справах дітей виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 21.02.2018 №1/215 та копією сертифікату про проходження профілактичного наркологічного огляду серії 2РРС №236717 від 01.06.2018 (а.с.23).
Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 20.12.2011 року, що набрало законної сили, задоволено позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_10 та зобов'язано останню не чинити перешкоди ОСОБА_4, а також ОСОБА_11 у спілкуванні з дитиною ОСОБА_5 та участі у його вихованні за місцем їх проживання. Також визначено спосіб та порядок спілкування ОСОБА_4 та ОСОБА_11 з малолітнім ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1

Як вбачається із довідки виконавчого комітету Репужинецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області від 02.05.2018 №673, малолітній ОСОБА_5 станом на день видачі вказаної довідки, тобто 02.05.2018, проживав разом із батьком ОСОБА_4 в с. Репужинці Заставнівського району Чернівецької області по вул. Буковинська,32 (а.с.18).

Із наведених в судовому засіданні позивачем аргументів встановлено, що добровільної згоди на проживання сина із батьком позивач не надавала, вилучення відповідачем дитини у матері ОСОБА_1 відбулося всупереч її волі та із вчиненням в подальшому їй перешкод у побаченні та спілкуванні із сином.

На підтвердження наведених обставин судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4, в період часу, коли син проживав у нього, одноособово без погодження із позивачем звернувся до адміністрації навчального закладу Чернівецького багатопрофільного ліцею №4 із заявою про відрахування дитини, передачу його особистих документів та повідомив про поважність причин відсутності дитини на навчанні. З довідки Репужинецького навчально-виховного комплексу №26 від 02.05.2018 року видно, що ОСОБА_5 буде навчатись у 6 класі даного закладу при наявності відповідних документів. Вказані обставини встановлені рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 13.06.2018 у справі №716/351/18, яким ОСОБА_4 було відмовлено у визначенні місця проживання сина ОСОБА_5 разом із ним та яке було предметом розгляду в суді апеляційної інстанції та згідно постанови апеляційного суду Чернівецької області від 30.10.2018 - залишено без змін.

Частинами 4 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вищевказаним рішенням суду 13.06.2018 у справі №716/351/18 також встановлено, що ОСОБА_4 є інвалідом ІІІ групи; є власником домогосподарства в селі Репужинці по вул. Буковинській, 32; проживає один, в літній кухні, що складається з однієї житлової кімнати та коридору який розділений шторою, в одній половині є прихожа, інша половина облаштована під кухню де знаходиться великий холодильник з морозильною камерою, окрема морозильна камера, мікрохвильова піч, пральна машина, газова плита від балонного газу для приготування їжі. В кімнаті є спальний набір (двохспальне ліжко та шафа), на стіні коврик, підлога бетонна застелена лінолеумом, є компютер, плазмовий телевізор. Будинок опалюється пічкою на дровах, санітарний стан задовільний. На подвір'ї вказаного господарства є ще один будинок, який не введений в експлуатацію. Позивач характеризується позитивно, не працює, проте заборгованості по сплаті аліментів, які він сплачує на користь ОСОБА_10 немає.

11.01.2017 року та 02.05.2018 року за заявою позивача факультетом педагогіки, психології та соціальної роботи Чернівецького національного університету ім. Ю.Федьковича, а також центром здоровя «Ювента» було проведено психологічне обстеження ОСОБА_5 за результатами яких встановлено, що характерними та значними індивідуальними психологічними особливостями ОСОБА_5О на момент обстеження є психоемоційні прояви переживань тривоги, неспокою, напруги, амбівалентності у почуттях та висловлюваннях, що підпадають під високий рівень самоконтролю і мало проявляються мімічна чи вербально; особливості ставлення до батька та матері підсилені переживанням розлучення, що наразі, визначає напружене ставлення до протилежної статі, орієнтацію на оцінку з боку дорослого; простежується напружене і невизначене ставлення до себе при потенційно позитивних можливостях: впевненість, відкритість, контактність. Як наслідок, при бажанні спілкуватися, соціальні контакти досліджуваного обмежені. Негативні переживання стосовно подальшого проживання хлопчика можуть загрожувати його повторній травматизації і потребують психологічного супроводу. Також зазначено про страх мати неповну сім'ю.

11.04.2018 року за заявою відповідача практичним психологом Чернівецького багатопрофільного ліцею №4 проведено психодіагностичне обстеження учня 6-А класу ОСОБА_5 за результатами якого батько ОСОБА_5 не завжди може дотримуватись своїх обовязків по відношенню до нього через постійні відїзди на заробітки. Батько є важливим для сина, при цьому непостійне спілкування з ним для ОСОБА_5 не є критичним, оскільки в певній мірі досвід чоловічого спілкування хлопчик отримує від вітчима. Можна припустити, що це повязане з певною дистантністю та відсутністю взаємодії між батьком та дитиною. Мати навпаки, сприймається дитиною як джерело любові, підтримки, захисту. Хлопець і надалі прагне спілкуватися з рідним батьком. Але бажає жити разом із матірю ОСОБА_10 (а.с. 28).

Як вбачається з висновку органу опіки та піклування Заставнівської районної державної адміністрації від 08.06.2018 року №01-39/21-1011 (а.с. 29-30) ОСОБА_5 був присутній на заняттях в школі в с.Репужинці всього три дні, до кінця навчального року дитина школу не відвідувала, батько контакту з адміністрацією уникав. Як вбачається з витягу з ЄРДР від 24.05.2018 року по даному факту зареєстровано кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 за ст.166 КК України (а.с. 15). Зі змісту вищеквказаного висновку також вбачається, що зважаючи на розбіжності позиції дитини щодо свого місця проживання з одним із батьків, орган опіки та піклування припускає, що мають місце ознаки установчої поведінки до сина з боку дорослих, а тому остаточний висновок щодо розв'язання спору слід приймати, виходячи виключно з інтересів дитини та ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків. В кінцевому висновку зазначено, що доцільно визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5 з матір'ю ОСОБА_10

Крім того, із листів служби у справах дітей Чернівецької міської ради від 18.09.2018 №1/1293 та 28.01.2019 №1/175 вбачається, що 06.09.2018 між матірю ОСОБА_1 та ОСОБА_11 (бабусею малолітнього ОСОБА_5О.) відбувся конфлікт, під час якого мати забрала сина, який спочатку відмовлявся повертатись додому, так як його залякала та налаштувала бабуся. Проте, на даний час малолітній ОСОБА_12 проживає разом із матірю і навчається в багатопрофільному ліцеї №4 та надав пояснення, в якому повідомив, що бажає проживати із матірю та навчатись в ліцеї (а.с.48,80), про що також свідчить копія його особистої письмової заяви (а.с.49). Виїздом по місцю проживання ОСОБА_1 за адресою: вул. Ентузіастів,8/73, м. Чернівці, працівниками служби у справах дітей Чернівецької міської ради спільно з працівниками УПП в Чернівецькій області та представником управління освіти міської ради встановлено, що в квартирі чисто, зроблений ремонт, кімнати облаштовано меблями та побутовою технікою. У хлопчика є окрема кімната, в кімнаті є місця для сну та проведення дозвілля, наявний одяг та взуття відповідно до сезону та віку.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

За ч. ч. 1, 2 ст. 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Згідно із п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007 року № 11 при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати.

Так, під час з'ясування думки дитини суд встановив, що у неї багато друзів в ліцеї в м. Чернівці, під час навчального року хлопчик, крім ліцею відвідував гурток по вивченню програмування, на даний час він проживає в м. Чернівці разом з матірю, вітчимом та двома сестричками у двокімнатній квартирі, у нього є своя дитяча кімната, він бажає продовжувати жити саме з матірю.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованоїпостановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Аналіз наведених норм права, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об'єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що у спірних правовідносинах найкращим інтересам дитини відповідатиме постійне проживання дитини разом із матірю, вітчимом та сестрами, яких дитина в першу чергу відносить до кола своєї сім'ї, з якими у останнього наявна психологічна прив'язаність та любов,та за місцем проживання яких створено всі умови для гармонійного розвитку дитини.

Крім того, в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що позивач ОСОБА_1 зі свого боку не чинить відповідачу ОСОБА_4 жодних перешкод в спілкуванні з їх малолітньою дитиною та виконує рішення суду в частині часу та періодичності таких побачень.

Оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визначення місця проживання дитини з матір'ю підлягають задоволенню, оскільки це відповідає інтересам дитини, позивач має можливість створити дитині належні умови для виховання та розвитку.

Що стосується позовної вимоги про відібрання малолітнього ОСОБА_5 від відповідача ОСОБА_4 без позбавлення його батьківських прав та передання дитини позивачу ОСОБА_1, то суд приходить до висновку, що в цій частині позовних вимог слід відмовити за безпідставністю та відсутністю предмету спору, оскільки на час розгляду справи в суді дитина повернулася до матері і на даний час проживає разом із нею.

З урахуванням викладеного, ст. 51 Конституції України, ст.ст. 141, 157, 160, 161 СК України, ст. ст. 8, 15 ЗУ «Про охорону дитинства»,ст. 9, 18, 27 Конвенції про права дитини, Рішення Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», керуючись ст. ст. 7, 10, 12, 13, 76, 81, 89, 235, 247, 259, 263 265, 273,280, 354, 355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 із матір"ю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8, (ІПН НОМЕР_1), жителькою АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду до Чернівецького апеляційного суду через Заставнівський районний суд Чернівецької області.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому заочне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому заочного рішення суду.

Повний текст рішення складено 11.03.2019.

Суддя О. Пухарєва