Постанова

Іменем України

09 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 161/15197/15-ц

провадження № 61-26796св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представників ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Волинської області

від 22 червня 2017 року у складі судді Федонюк С. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк»

(далі - ПАТ «ОТП Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 13 червня 2006 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк»), правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала грошові кошти в сумі 32 500 доларів США.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, 13 червня 2006 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 укладений договір поруки.

03 серпня 2006 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала грошові кошти у розмірі 61 400 доларів США.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, 03 серпня 2006 року року між ЗАТ «ОТП Банк» та

ОСОБА_2 укладений договір поруки.

20 червня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала грошові кошти у розмірі 101 500 доларів США.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, 20 червня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 укладений договір поруки.

У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору

від 13 червня 2006 року станом на 08 вересня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 536 251,20 грн, з яких: залишок заборгованості за кредитом за основною сумою боргу - 21 483,13 доларів США, що в еквіваленті становить 475 154,72 грн; сума несплачених відсотків за користування кредитом за період 15 серпня 2014 року по 07 вересня

2015 року - 2 762,35 доларів США, що в еквіваленті становить 61 096,48 грн.

У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору

від 03 серпня 2006 року станом на 07 вересня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 1130 510,37 грн, з яких: залишок заборгованості за кредитом за основною сумою боргу - 45 158,27 доларів США, що в еквіваленті становить 990 898,48 грн; сума несплачених відсотків за користування кредитом за період з 15 серпня 2014 року по 07 вересня

2015 року - 6 362,54 доларів США, що в еквіваленті становить

139 611,89 грн.

У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору

від 20 червня 2008 року станом на 08 вересня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 1 233 507,72 грн, з яких: залишок заборгованості за кредитом за основною сумою боргу - 47 079,23 доларів США, що в еквіваленті становить - 1 041 278,35 грн; сума несплачених відсотків за користування кредитом за період з 15 серпня 2014 року по 07 вересня

2015 року - 8 691,25 доларів США, що в еквіваленті становить

192 229,37 грн.

Посилаючись на вищевказане, ПАТ «ОТП Банк» просило суд стягнути солідарно зі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за кредитними договорами від 13 червня, 03 серпня 2006 року та 20 червня 2008 року у розмірі 2 900 269,29 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області

від 01 лютого 2016 року (у складі судді Івасюти Л. В.) позов ПАТ «ОТП Банк» задоволено.

Стягнуто солідарно зі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитними договорами від 13 червня, 03 серпня 2006 року та 20 червня 2008 року у розмірі 2 900 269,29 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що банк взяті на себе зобов`язання за кредитними договорами виконав у повному обсязі. Проте, відповідачі не повертають отримані кредити відповідно до графіків погашення кредитів та відсотків, у зв`язку з чим не виконують зобов`язання належним чином, тому позов підлягає задоволенню.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представники ОСОБА_3 , ОСОБА_4 оскаржили його в апеляційному порядку.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

У червні 2017 року ОСОБА_2 та його представники ОСОБА_3 , ОСОБА_4 подали до апеляційного суду заяву № 1 про відвід усього складу суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області, а також ОСОБА_3 , ОСОБА_4 подали заяву № 1 про необхідність роз`яснення ухвали апеляційного суду від 02 червня 2017 року про залишення апеляційної скарги без руху.

Оскаржуваною ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 22 червня 2017 року узадоволенні заяви ОСОБА_2 та його представників ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про відвід усьому складу суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області та необхідність роз`яснення ухвали суду відмовлено.

Заяву представників відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про роз`яснення ухвали Апеляційного суду Волинської області від 02 червня 2017 року про залишення апеляційної скарги без руху повернуто особам, які її подали.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представників ОСОБА_4 , ОСОБА_3 на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 лютого 2016 року визнано неподаною та повернуто особам, які її подали.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що зазначені у заяві про відвід обставини не є тими підставами для відводу суддів, що передбачені статтями 20, 21 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій), та не підтверджені належними та допустимими доказами.

Крім того, заява щодо необхідності роз`яснення ухвали суду не підлягає розгляду, оскільки нормами ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій) така процесуальна дія як необхідність роз`яснення ухвали суду не передбачена, тому дану заву слід повернути особам, які її подали.

Також зазначали, що оскільки ухвала апеляційного суду від 02 червня 2017 року про залишення апеляційної скарги без руху особами, які її подали, у встановлений строк не виконана, доказів про сплату судового збору за подання апеляційної скарги не надано, апеляційну скаргу слід визнати неподаною і повернути особам, які її подали.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представники ОСОБА_3 , ОСОБА_4 просять скасувати ухвалу апеляційного суду і постановити нову ухвалу про закриття провадження у справі, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що постановляючи ухвалу від 22 червня 2017 року, апеляційний суд порушив норми процесуального права, а також принцип верховенства права, законності та справедливості, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, не застосував норми Конституції України та Європейського Суду з прав людини, тому ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники судового процесу не скористались правом подати відзив на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано цивільну справу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі призначено повторний автоматизований розподіл.

Ухвалою Верховного Суду від 25 вересня 2019 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Установлено, що у вересні 2015 року ПАТ «ОТП Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області

від 01 лютого 2016 року позов ПАТ «ОТП Банк» задоволено. Стягнуто солідарно зі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитними договорами від 13 червня, 03 серпня

2006 року та 20 червня 2008 року у розмірі 2 900 269,29 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представники ОСОБА_3 , ОСОБА_4 оскаржили його в апеляційному порядку.

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 02 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представників ОСОБА_4 , ОСОБА_3 залишено без руху у зв`язку з тим, що апеляційна скарга не оплачена судовим збором. Запропоновано скаржникам сплатити судовий збір у розмірі 43 504,04 грн.

У червні 2017 року ОСОБА_2 та його представники ОСОБА_3 , ОСОБА_4 подали до апеляційного суду заяву № 1 про відвід усього складу суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області, а також ОСОБА_3 , ОСОБА_4 подали заяву № 1 про необхідність роз`яснення ухвали апеляційного суду від 02 червня 2017 року про залишення апеляційної скарги без руху.

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 22 червня 2017 року узадоволенні заяви ОСОБА_2 та його представників ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про відвід усьому складу суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області та необхідність роз`яснення ухвали суду відмовлено.

Заяву представників відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про роз`яснення ухвали Апеляційного суду Волинської області від 02 червня 2017 року про залишення апеляційної скарги без руху повернуто особам, які її подали.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представників ОСОБА_4 , ОСОБА_3 на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 лютого 2016 року визнано неподаною та повернуто особам, які її подали.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року

№ 11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист

є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Щодо ухвали суду апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні заяви про відвід усьому складу суддів та повернення заяви про роз`яснення ухвали апеляційного суду про залишення апеляційної скарги без руху

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 324 ЦПК України (у редакції, чинній на час постановлення ухвали апеляційного суду та звернення з касаційною скаргою) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи чи обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: 1) рішення суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, рішення і ухвали апеляційного суду, ухвалені за результатами апеляційного розгляду; 2) ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 1, 3, 4, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 20, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 31-33 частини першої статті 293 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку і ухвали апеляційного суду, якщо вони перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Європейський суд з прав людини зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (рішення у справі «Шишков проти Росії», № 26746/05, від 20 лютого 2014 року).

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Отже, норми статті 324 ЦПК України (у редакції, чинній на час постановлення ухвали апеляційного суду та звернення з касаційною скаргою) та статті 389 ЦПК України містять перелік ухвал суду апеляційної інстанції, які можуть бути оскаржені у касаційному порядку.

Тлумачення статей 324 ЦПК України (у редакції, чинній на час постановлення ухвали апеляційного суду та звернення з касаційною скаргою) та 389 ЦПК України свідчить, що оскарження ухвали про відвід усього складу суддів та повернення заяви про роз`яснення ухвали суду у касаційному порядку не передбачено.

Разом з тим, пунктом 12 частини першої статті 293 ЦПК України (у редакції, чинній на час постановлення ухвали апеляційного суду та звернення з касаційною скаргою) окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо роз`яснення рішення.

За таких обставин та з урахуванням вказаних норм процесуального права ухвала Апеляційного суду Волинської області від 22 червня 2017 року в частині оскарження відмови у задоволенні заяви усьому складу суддів та повернення заяви про роз`яснення ухвали суду не підлягає оскарженню у касаційному порядку, а касаційне провадження, відкрите за касаційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представників ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в цій частині підлягає закриттю.

Щодо ухвали суду апеляційної інстанції в частині визнання апеляційної скарги неподаною та її повернення

Як вбачається з матеріалів справи, не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, у травні 2016 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представники - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 оскаржили його в апеляційному порядку.

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 09 червня 2016 року апеляційну скаргу залишено без руху у зв`язку з тим, що вона не оплачена судовим збором. Запропоновано скаржникам сплатити судовий збір у розмірі 47 854,44 грн.

На виконання вимог ухвали апеляційного суду від 09 червня 2016 року скаржники надіслали на адресу апеляційного суду квитанцію від 14 червня 2016 року № 41 про сплату судового збору у розмірі 7 579 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 17 червня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представників

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 лютого 2016 року визнано неподаною та повернуто особам, які її подали.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою апеляційного суду від 17 червня

2016 року, у липні 2016 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представники ОСОБА_3 , ОСОБА_4 оскаржили її до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 квітня 2017 року ухвалу апеляційного суду Волинської області від 17 червня 2016 року скасовано, справу передано до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Ухвала суду касаційної інстанції мотивована тим, що, отримавши від відповідачів вищевказану квитанцію про сплату судового збору у сумі 7 579 грн, апеляційний суд не перевірив належним чином правильності сплаченої суми та не дослідив питання про те, з яких міркувань виходили заявники, сплачуючи саме таку суму судового збору, у результаті чого дійшов передчасного висновку про визнання неподаною та повернення вказаної апеляційної скарги. Апеляційний суд позбавив відповідачів права на захист порушених прав, свобод та інтересів, оскарження судового рішення як складової частини права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до частини другої статті 297 ЦПК України (у редакції, чинній на час постановлення ухвали апеляційного суду та звернення з касаційною скаргою) до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 295 цього Кодексу, а також у разі несплати суми судового збору застосовуються положення статті 121 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою, другою статті 121 ЦПК України (у редакції, чинній на час постановлення ухвали апеляційного суду та звернення з касаційною скаргою) суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Оскаржуваною ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 22 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представників ОСОБА_4 , ОСОБА_3 на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 лютого 2016 року визнано неподаною та повернуто особам, які її подали.

Залишаючи без руху апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представників ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 лютого 2016 року, апеляційний суд виходив із того, що подана апеляційна скарга не оплачена судовим збором.

При цьому апеляційний суд вважав, що за подання апеляційної скарги заявники повинні сплатити судовий збір у розмірі 47 854,44 грн, враховуючи, що ціна позову становить 2 900 269,29 грн, а ставка судового збору, що була сплачена позивачем при поданні позовної заяви, становила 43 504,04 грн.

Матеріали справи містять квитанцію від 14 червня 2016 року № 41 про сплату судового збору у сумі 7 579 грн.

Визнаючи неподаною та повертаючи зазначену апеляційну скаргу, апеляційний суд виходив із того, що заявники не усунули недоліків апеляційної скарги - не сплатили судового збору у повному розмірі.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір»

(у редакції, чинній на момент звернення з апеляційною скаргою) судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з підпунктом 6 пунктом 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на момент звернення з апеляційною скаргою) за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду; апеляційної скарги на судовий наказ, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами ставка судового збору встановлюється в розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Так, підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на момент звернення з апеляційною скаргою) передбачено, що за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою ставка судового збору становить 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати.

Зі змісту прохальної частини позовної заяви вбачається, що ціна позову

ПАТ «ОТП Банк» складає 2900269,29 грн, а тому розмір судового збору, що підлягав сплаті у суді першої інстанції становив 43504,04 грн.

Таким чином, розмір судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції повинен складати 47854,44 грн (43504,04 грн х 110%), у зв`язку із чим суд апеляційної інстанції, установивши, що скаржники не сплатили судовий збір у належному розмірі, правильно залишив апеляційну скаргу без руху.

Ухвалу суду апеляційної інстанції про залишення апеляційної скарги без руху від 02 червня 2017 року відповідачі одержали 13 червня 2017 року, однак зазначений у ній недолік не усунули та не сплатили судовий збір у розмірі, передбаченому законом.

Відповідно до статей 121, 297 ЦПК України (в редакції, чинній на час звернення з апеляційною скаргою) в разі невиконання вимог ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху в установлений судом строк, скарга вважається неподаною та повертається особі, яка її подала.

Установивши, що скаржники у визначений судом строк не усунули недоліки апеляційної скарги, не сплатили судовий збір у передбаченому Законом України «Про судовий збір» розмірі, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для визнання неподаною та повернення апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України (в редакції, чинній на час звернення з апеляційною скаргою) та частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, чинній на час подання апеляційної скарги) суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Водночас матеріали справи не містять даних про те, що відповідачі, використовуючи передбачені вказаними нормами права механізми, просили суд його зменшити чи звільнити від його оплати через фінансову неспроможність сплатити судовий збір у передбаченому законодавством розмірі. Крім того, скаржники не подавали до суду апеляційної інстанції будь-яких заяв із поясненнями причин, що унеможливлюють виконання повністю або частково вимог ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху в частині сплати судового збору.

Доводи касаційної скарги про те, що визначений судом апеляційної інстанції розмір судового збору не відповідає вимогам Закону України «Про судовий збір» спростовуються вищевикладеним.

При цьому відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, чинній на час подачі апеляційної скарги) ставка судового збору за подання до суду позовної заяви фізичною особою або фізичною особою - підприємцем становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Із наведеного слідує, що законодавець встановлює максимальний розмір судового збору для фізичної особи за дії щодо подання позовної заяви до суду, а не подання нею апеляційної скарги на судове рішення.

У цій справі позивачем є юридична особа - ПАТ «ОТП Банк», тому обчислення розміру судового збору за подання фізичною особою апеляційної скарги на судове рішення відбувається за правилами, передбаченими підпунктом 6 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви) і вказаний розмір не підлягає обмеженню, передбаченому законом за подання позову фізичною особою.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 12 вересня 2018 року у справі № 310/11180/15-ц та від 10 липня 2019 року у справі № 711/4482/16-ц.

При цьому визнання неподаною та повернення апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції не є позбавленням її права доступу до суду у розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки вказане не перешкоджає повторному зверненню відповідачів із апеляційною скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги (частина п`ята статті 121 ЦПК України в редакції, чинній на час звернення із апеляційною скаргою). Крім того, процесуальні норми, якими керувався суд апеляційної інстанції є зрозумілими та наслідки їх невиконання (повернення апеляційної скарги) є достатньо передбачуваними, що також свідчить про відсутність порушення статті 6 вказаної Конвенції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржувана ухвала Апеляційного суду Черкаської області

від 22 червня 2017 року в частині визнання апеляційної скарги неподаною та її повернення постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому це судове рішення необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу в цій частині - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують. В решті вимог касаційної скарги, касаційне провадження слід закрити.

Керуючись статтями 402, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представників ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 22 червня 2017 року в частині відмови у задоволенні заяви про відвід усьому складу суддів та повернення заяви про необхідність роз`яснення ухвали апеляційного суду про залишення апеляційної скарги без руху у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, закрити.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представників ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , на ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 22 червня 2017 року в частині визнання апеляційної скарги неподаною та її повернення залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 22 червня 2017 року

в частині визнання апеляційної скарги неподаною та її повернення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська