Справа № 308/1964/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2019 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді - Малюк В.М.

при секретарі - Матіко Я.Ю.

з участю позивачки - ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Ламбрух О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок злочину ,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з даним позовом посилаючись на те, що 31.08.2005 року відповідач ОСОБА_2 керуючи власним технічно справним автомобілем марки «Шевролет Авео» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючи на автодорозі з двостороннім рухом по вул. Собранецькій у напрямку до вул. Митної в м. Ужгороді в стані алкогольного сп`яніння, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_3 , який від отриманих тілесних ушкоджень помер. Після вчиненого наїзду водій ОСОБА_2 з місця ДТП втік. 30.01.2018 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності передбаченої ч.2 ст. 286 КК України, на підставі ст. 49 КК України, а кримінальне провадження закрито.

Зазначає, що її батько ОСОБА_3 отримав важку черепно-мозкову травму, і після двох складних операцій помер. Цей факт її дуже стурбував, що батько поплатився своїм життям через хмільне задоволення гр. ОСОБА_2 , який не визнав своєї вини і навіть не вибачився, проявивши низькі моральні якості. Вона багато сил і здоров`я втратила ведучи війну з правоохоронними органами. Обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_2 причетного до кримінального правопорушення занесеного до Державного реєстру досудових розслідувань за №0002637 від 24.07.2013 р., був винесений слідчим Ужгородського МВ НП в Закарпатській області Сабов В.М. лише 26.05.2016 р., коли спливли усі строки даності притягнення до кримінальної відповідальності обвинуваченого ОСОБА_2 Даним злочином їй було спричинено моральні та фізичні страждання, що виразились у сильних душевних переживаннях, страхах, фізичному болю. Дана подія сталася дванадцять років тому в ста метрах від їхнього будинку, і змінила її життя після ДТП. Почуття тривоги переслідують її і до цього часу. Вона не може без хвилювань проходити по цій вулиці, де сталася ця трагічна подія. Факт протиправної поведінки вказує на наявність моральної шкоди, яка визначилася у погіршенні стану її здоров`я, у зв`язку із глибиною фізичних і духовних страждань та порушенням звичайного способу життя, нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя. Перебуваючи в такому напруженому стані тривалий час вона себе стала погано почувати і потрапила до лікарні на стаціонарне неврологічне відділення. Про це підтверджує довідка, видана невропатологом ОСОБА_4 та заввідленням неврології ЦМКЛ ОСОБА_5 від 10 квітня 2006 року, про її перебування на стаціонарному лікуванні з діагнозм генералізований (патологічний), що став наслідком стресової ситуації.

Крім того, в травня 2005 року напередодні святкування 60-річниці з Дня Перемоги на фашистською Німеччиною її батько, як інвалід Великої Вітчизняної війни одержав ордер на квартиру, яку не встигли приватизувати, хоча документи уже були подані на приватизацію. Таким чином, смерть батька потягла за собою нові проблеми, пов`язані з квартирою. Вона ледве не залишилась на вулиці. Цілий рік вона судилась з Ужгородським міськвиконкомом за відновлення свого права на користування житлом.

Крім моральних та фізичних страждань, пов`язаних з смертю її батька та проблем з квартирним питанням, з`явились і непередбачені додаткові страждання. ЇЇ стали переслідувати, з 2009 р. у її квартиру стала проникати постороння особа, яка викрала з помешкання речі, листи, які надходили з прокуратури і міліції, рішення судів та псувала одяг. Такий психологічний тиск та неодноразове отруєння її хімічними речовинами негативно відбилися на її здоров`ю. Неодноразово вона винаймала квартиру в іншому районі міста та за межами області. Однак, повертаючись додому ситуація неодноразово повторювалась. З 2009 р. по 2012 р. по факту проникнення в її помешкання було порушено шість кримінальних справі, і всі вони були закриті за відсутністю складу злочину без проведення слідчих дій. Вона знов пережила страх, переляк за своє життя. Від такого життя вона набула нові хвороби. Впевнена, що до цих діянь причетні представники правоохоронних органів, не без участі ОСОБА_2 , у якого налагодженні там зв`язки. Цими протиправними діями їй було завдано додаткову моральну шкоду, що в значній мірі скомпрометувало її перед сусідами, яким ніколи не поясниш і не доведеш, що все це пов`язане із загибелю її батька і бездіяльністю правоохоронних органів, які покривають злочин ОСОБА_2

Стан її здоров`я після пережитого потребує додаткового лікування і витрат, в тому числі матеріальних, під час майбутнього санаторно-курортного та іншого відновлювального лікування тощо. Розмір цих витрат підрахувати документально неможливо, але те, що такі витрати були і будуть необхідні в подальшому немає сумніву. Оскільки сума вартості путівки на 18 днів становить від 28 800 грн. і більше (мінімальна ціна за добу 1600 грн.), яку вправі просити суд відшкодувати у ОСОБА_2 .

Так як, кримінальне провадження було закрите з нереабілітуючих підстав, то позивачка просить стягнути із ОСОБА_2 матеріальні збитки на загальну суму 39 235,85 грн., яка складається з 28 800 грн. путівка до санаторію, 8000 грн. витрати витрачені за надгробний пам`ятник та решта суми це похоронні витрати. Крім цього, позивачка просить стягнути з відповідача спричинену їй моральну шкоду, яку вона оцінює в розмір 380 000 грн., а саме: за душевну біль та страждання від обставин загибелі батька в розмірі 200 000 грн., за психічний стан під час поховання батька в розмірі 50 000 грн., за непоправиму шкоду нанесену її здоров`ю в розмірі 50 000 грн., за душевні страждання і скрутне матеріальне становище в розмірі 50 000 грн., за додаткові страждання по причині порушеного її права на житло у зв`язку із трагічною загибелю батька в розмірі 10 000 грн., за моральний стан під час поминок в розмірі 10 000 грн. та за порушення нормального ритму життя та стосунків із сусідами в розмірі 10 000 грн.

В ході розгляду справи відповідачем було подано відзив на позовну заяву, яким відповідач просить відмовити у задоволенні заявленого позову, оскільки вимоги є необґрунтованими, позивачем не додано жодного доказу щодо обґрунтування та підтвердження розміру відшкодування матеріальної шкоди, та моральної шкоди в розмірі 380000 грн., яка є занадто завищеною та не відповідає фактичним обставинам справи і судовій практиці.

Позивачем додано відповідь на відзив, посилаючись на те, що всі витрати які нею були понесені на ритуальні послуги зберігались у неї в папці, яка була у неї викрадена. Відносно придбання путівки на санаторно-курортне лікування вартістю 28800 грн., то в позовній заяві вона вказала сайт http://vsesanatorii-kryshtaleve-dzherelo-zakarpattya/ в категорії номеру-напівлюкс, де ціна з людини в гривнях складає 1550 грн. за добу з 02.02.2018 - 28.04.2018р. Оскільки у відповідача виникли сумніви відносно того, що їй потрібно лікування у вищевказаному санаторії, може підтвердити довідкою №239 протоколом №46 для одержання путівки на санаторно-курортне лікування від 11.05.2018р., а також тим, що вона в листопаді 2017 р., як зазначено в виписці із медичної картки стаціонарного хворого № 12244/1350 терапевтичного відділення Ужгородської центральної міської клінічної лікарні вона перебувала на лікуванні з 23 по 30 листопада 2017 року з діагнозом астенізація НС, реактивний панкреатит. Також вона набула новий діагноз-астенізація НС, що включає в себе комплекс симптомів, які характерні при виснаженні нервової системи в результаті надмірних психічних та фізичних навантажень. Смерть батька потягла за собою порушення її права на курортно-санаторне лікування, оскільки вона мала право на таке лікування як супроводжуюча особа батька, який був інвалідом війни 1 групи. Що стосується визначення моральної шкоди, то вона не зверталася до експертної установи щодо призначення психологічної експертизи для встановлення рівня спричинення їй моральних та фізичних страждань, вона визначила його на власний розсуд, виходячи із тих страждань, які відчувала на собі. І вважає, що наданими до позову документами вона підтвердила про погіршення свого здоров`я після пережитого.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала повністю з викладеними мотивами та просила суд їх задоволити повністю.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Ламбрухт О.С., в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки такі є безпідставними та необґрунтованими. Крім цього, адвокат зазначив, що з ОСОБА_2 вже стягувалася моральна шкода на корись позивачки, про що є відповідне рішення суду.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ст.81ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України.

Судом встановлено, що 31.08.2005 року відповідач ОСОБА_2 керуючи технічно справним автомобілем марки «Шевролет Авео» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючи на автодорозі з двостороннім рухом по вул. Собранецькій у напрямку до вул. Митної в м. Ужгороді, в порушення вимог п.2.3 «б» та п. 12.3 ПДР України, не забезпечив безпеку для руху - появу в полі зору пішохода ОСОБА_3 , який повільним темпом руху перетинав проїзну частину зліва на право відносно його руху, негайно не вжив заходів до зменшення швидкості та зупинки транспортного засобу, в результаті чого, неподалік будинку №75, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , який не приходячи до свідомості помер.

З даним фактом було порушено кримінальне провадження за №0002637, в якому позивачку ОСОБА_1 визнано потерпілою.

30.01.2018 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності в зв`язку із закінченням строків давності, на підставі ст. 49 КК України, а кримінальне провадженні відносно останнього, за ч.2 ст. 289 КК України, закрито. (тобто з нереабілітуючих підстав).

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Позивачка ОСОБА_1 стверджує, що даним злочином їй було спричинено моральні та фізичні страждання, що виразились у сильних душевних переживаннях, страхах, фізичному болю. Дана подія сталася дванадцять років тому в ста метрах від їхнього будинку, і змінила її життя після ДТП. Почуття тривоги переслідують її і до цього часу. Вона не може без хвилювань проходити по цій вулиці, де сталася ця трагічна подія. Факт протиправної поведінки вказує на наявність моральної шкоди, яка визначилася у погіршенні стану її здоров`я, у зв`язку із глибиною фізичних і духовних страждань та порушенням звичайного способу життя, нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя. Перебуваючи в такому напруженому стані тривалий час вона себе стала погано почувати і потрапила до лікарні на стаціонарне неврологічне відділення. Стан її здоров`я після пережитого потребує додаткового лікування і витрат в тому числі матеріальних, під час майбутнього санаторно-курортного та іншого відновлювального лікування.

Як слідує зі змісту поданої ОСОБА_1 позовної заяви, остання посилаючись на положення вимог ст. ст. 23, 1166, 1167, 1187 ЦК України, просить стягнути з ОСОБА_2 матеріальні збитки на загальну суму 39 235,85 грн., які складаються з 28 800 грн. путівка до санаторію, 8000 грн. витрати витрачені за надгробний пам`ятник та решта суми це похоронні витрати, а також спричинену їй моральну шкоду, яку вона оцінює в розмір 380 000 грн., а саме: за душевну біль та страждання від обставин загибелі батька в розмірі 200 000 грн., за психічний стан під час поховання батька в розмірі 50 000 грн., за непоправиму шкоду нанесену її здоров`ю в розмірі 50 000 грн., за душевні страждання і скрутне матеріальне становище в розмірі 50 000 грн., за додаткові страждання по причині порушеного її права на житло у зв`язку із трагічною загибелю батька в розмірі 10 000 грн., за моральний стан під час поминок в розмірі 10 000 грн. та за порушення нормального ритму життя та стосунків із сусідами в розмірі 10 000 грн.

Вирішуючи питання щодо можливості відшкодування позивачці моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів такого захисту є відшкодування моральної (немайнової) шкоди, що гарантується в першу чергу Конституцією України, а також Цивільним кодексом і відповідними законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Стаття 23 ЦК України закріплює загальні положення про відшкодування моральної шкоди визначаючи, що моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

За п. 5 Постанови Пленуму № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової ) шкоди» із змінами внесеними постановою № 5 від 25.05.2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», зазначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, порушення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості.

Суд констатує, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Під час судового розгляду справи встановлено, зокрема з досліджених судом матеріалів цивільної справи №308/1533/13-ц, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 19.03.2014 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково, стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5000 грн. завданої моральної шкоди.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 24.07.2014 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, а рішення Ужгородського міськрайонного суду від 19.03.2014 року, залишено без змін.

В подальшому Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.12.2014 року, касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, Ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 24.07.2014 року скасовано, а справу передано на новий апеляційний розгляд.

Рішенням колегії суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області від 26.02.2015 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Ужгородського міськрайонного суду від 19.03.2014 року - скасовано, позов ОСОБА_1 задоволено частково та стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 60 000 грн. моральної шкоди.

З досліджених судом матеріалів цивільної справи №308/1533/13-ц слідує, що в такому позивачка як на підставу своїх позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 спричиненої їй моральної шкоди посилається на те, що внаслідок загибелі її батька, в результаті ДТП, їй було спричинено моральну шкоду, яка полягала у фізичних та духовних стражданнях, порушеннях нормальних життєвих стосунків та звичного ритму життя, погіршення стану здоров`я, відновлення морального та психологічного стану - необхідністю пройти курс санаторно-курортного лікування, тощо.

Тобто, з наведеного слідує, що підстави для відшкодування позивачці спричиненої їй моральної шкоди, які заявлялися нею у справі №308/1533/13-ц та у даній справі є одні і тіж, зокрема пов`язані із загибелю, внаслідок ДТП, її батька - ОСОБА_3

Нових доказів, спричинення позивачці моральних страждань, останньою суду не надано.

Посилання ж позивачки на те, що вона втратила право пільг, яке мав її батько як інвалід Великої Вітчизняної війни, не підтверджено жодним належним та допустимим доказом по справі.

Крім цього, як слідує з досліджених судом доказів, які ОСОБА_1 подає як доказ погіршення стану її здоров`я, остання посилається на одні і тіж довідки, що видані невропатологом ОСОБА_4 та заввідленням неврології ЦМКЛ ОСОБА_5 від 10 квітня 2006 року, про її перебування на стаціонарному лікуванні з діагнозм генералізований (патологічний), однак таким доказам судом вже надавалася оцінка під час розгляду справи №308/1533/13-ц.

Судом не ставляться під сумнів ті обставини, що можливо, на даний час, позивачка і потребує санаторно-курортного лікування, однак вказані обставини ніяким чином не можна поєднати із самим фактом смерті батька позивачки, що мало місце ще у 2005 році.

Відповідно до ч.5 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

При вирішенні питання про підставність або безпідставність заявлених позивачкою вимог про відшкодування їй моральної шкоди, суд виходить з того, що моральна шкода не є періодичними платежами, а така стягується одноразово і заподіяна позивачці моральна шкода випливала із факту смерті її батька, а не з факту кримінального переслідування особи, що винна у спричиненні смерті і така моральна шкода, як встановлено судом, на користь позивачки вже стягнута.

За тих обставин, що мали місце одні і тіж самі обставини - факт протиправної поведінки ОСОБА_2 та спричинення позивачці моральної шкоди, а також одні і тіж самі наслідки - смерть батька, з врахуванням того, що нових страждань та доказів на їх спричинення, ніж ті яким суд надав оцінку, станом на 2019 рік, позивачкою не надано і судом не встановлено, спричинена позивачці моральна шкода стягнута судовим рішенням, а тому суд приходить до висновку, що підстав для повторного стягнення з відповідача на користь позивачки спричиненої їй моральної шкоди, не вбачається.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги про стягнення з відповідача на її користь моральної шкоди не ґрунтуються на вимогах закону, є необґрунтованими, а тому в задоволені таких слід відмовити.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивачки спричиненої їй матеріальної шкоди, слід зазначити наступне.

Згідно ч.1 ст.1187 ЦК України - джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та для інших осіб.

Відповідно до ч.ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Позивачка зазначає, що понесла витрати пов`язані з ритуальними послугами в розмірі 9593,66 грн.

У ст. 2 Закону України "Про поховання та похоронну справу" зазначено, що поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечить законодавству.

Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв`язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 були понесені витрати пов`язані з ритуальними послугами у розмірі 8000,00 грн., а саме виготовлення та встановлення надмогильного пам`ятника, що підтверджується довідкою № 1/01 від 30.01.2018 року.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, розмір збитків, заподіяних в результаті злочину, визначається шляхом подання документів, які підтверджують вартість понесених витрат та розрахункові документи про оплату товарів та послуг.

Всупереч вказаним положенням, позивачкою не додано накладних, фіскальних чеків, квитанцій на підтвердження позовних вимог в частині понесення похоронних витрат в розмірі 1593,66 грн.

Посилання ж позивачки у позовній заяві про викрадення вищезазначених документів не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, належними та допустимими доказами.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи із наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на її користь матеріальної шкоди слід задоволити частково, а саме стягнути виключно ті витрати, що підтверджені належними та допустимими доказами, що ставлять 8 000 грн., а в решті вимог слід відмовити.

Що стосується судового збору по справі, то такий підлягає стягненню, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись п.3 , 5, 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст. 2 Закону України "Про поховання та похоронну справу", ст. ст. 23, 1167, 1168, 1187, 1188 ЦК України, ст. ст.4, 13, 19, 76-81, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , відомості про ідентифікаційний номер відсутні) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканки АДРЕСА_2 , відомості про ідентифікаційний номер відсутні) - 8000 грн. на відшкодування спричиненої матеріальної шкоди.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , відомості про ідентифікаційний номер відсутні) на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.п.15.5 п.15 розділу 13 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються до або через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Повний текст рішення складено 15.10.2019 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду В.М. Малюк