Справа № 133/2382/18
Провадження № 22-ц/801/629/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сєчко В. Л.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 рокуСправа № 133/2382/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Зайцева А.Ю., Сала Т.Б.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 15 січня 2019 року, ухвалене суддею Вінницького міського суду Вінницької області Сєчко В.Л.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 30.01.2015 року між сторонами був укладений кредитний договір б/н шляхом підписання заяви. Відповідно до умов якого банком позичальнику було оформлено кредит у розмірі 5000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на сайті www.privatbank.ua, складає між ним і банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві

Відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконує, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 06.09.2018 року становить 21676,64 гривень, з яких: 3983,46 грн.-тіло кредиту; 6194,91 грн. - нараховані відсотки за користування кредитом; 9989,86 грн.-нараховано пеня; 500,00 грн.-штраф (фіксована частина); 1008,41 грн.-штраф (процентна складова), яку позивач просить стягнути на його користь із відповідача.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 15 січня 2019 року в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову. Судові витрати просить стягнути з відповідача.

Скарга мотивована тим, що рішення ухвалене судом з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, кредит був отриманий у вигляді встановлення кредитного ліміту на кредитну картку; відповідачем не спростовано надані позивачем докази по справі; обов'язок доведення не ознайомлення з умовами та правилами, тарифами банку покладено на відповідача.

Відповідач правом на подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд прийшов до наступного висновку.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк», суд першої інстанції виходив з того, що копії «Умов та правил надання банківських послуг» не містять підпису відповідача, крім того надані позивачем розрахунки заборгованості, витяги та виписка по особовому рахунку не є підтвердженням наявності заборгованості у відповідача перед позивачем, так як не відповідають вимогам встановлених ЦПК для письмових доказів, тому підстав для стягнення з відповідача коштів не має.

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погодитись не може, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 30.01.2015 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір б/н шляхом підписання Анкети-заяви. Відповідно до умов якого банком позичальнику було оформлено кредит у розмірі 5000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.8).

У тексті вказаної заяви зазначено, що відповідач погодився із тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Зазначено, що він ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Зобов'язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись із їхніми змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.com.ua.

У зв'язку з тим, що відповідач своїх зобов'язань за кредитним договором не виконав, у нього утворилася заборгованість, розмір якої станом на 06.09.2018 року, згідно наданого банком розрахунку, складає 21676,64 гривень, з яких: 3983,46 грн.-тіло кредиту; 6194,91 грн. - нараховані відсотки за користування кредитом; 9989,86 грн. -нараховано пеня; 500,00 грн.-штраф (фіксована частина); 1008,41грн.-штраф (процентна складова) (а.с. 6-7).

Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов'язань позичальником.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що «Умови та правила надання банківських послуг» не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки вони не містять підпису позичальника. Крім того надані позивачем розрахунки заборгованості, виписка по особовому рахунку та Витяги, не є підтвердження наявності у відповідача заборгованості перед позивачем, за відсутності відповідних доказів суд позбавлений можливості встановити всіх умов ,на яких відповідачу надано кредит.

З таким висновком не може погодитись апеляційна інстанція.

Згідно з частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Встановлено, що відповідач допустив порушення умов кредитного договору, що призвело до виникнення заборгованості.

Відповідач не заперечував існуючої заборгованості , відповідно і її розміру.

За нормами частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

ОСОБА_3, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, приєднався до договору приєднання та погодився з його умовами. Зобов'язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись із їхніми змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.com.ua.

Аналогічні правові позиції, викладені Верховним Судом України в постановах від 21.03.2018 року по справі № 61-8140св18; від 07.03.2018 року по справі № 61-3320св18 та від 06.02.2018 року по справі №61-1411св18.

При цьому Умови та правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, при яких підпис під ними не потрібен, якщо саме ці Умови та правила були чинними під час укладення договору.

Також суд апеляційної інстанції враховує, що отримання кредитної картки відповідачем підтверджується наданими банком доказами, зокрема, анкетою-заявою про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, що власноруч підписана відповідачем.

Стаття 633 ЦК України передбачає, що договори, які укладаються банком з фізичними особами є публічними.

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Суд першої інстанції на зазначені обставини уваги не звернув і дійшов помилкового висновку про недоведеність факту укладення з відповідачем договору про надання банківських послуг.

Строк дії картки встановлений до кінця 07 місяця 2021 року.

Отже, факт укладення кредитного договору з відповідачем шляхом отримання позичальником кредитної картки зі встановленим кредитним лімітом, є доведеним.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції необґрунтовано не прийняв до уваги докази , надані позивачем до позовної заяви, слугують підтвердженням існування боргу за відповідачем заслуговують на увагу.

Суд апеляційної інстанції вважає доведеними позовні вимоги банку про стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту в сумі 3983,46 грн.

Із розрахунку заборгованості та виписки по кредитному рахунку(48-59), наданого позивачем, вбачається, що ОСОБА_3 використовував кредитні кошти, останній платіж на погашення відсотків було здійснено 22.08.2018 року в сумі 750,00, сума заборгованості за відсотками за користування кредитом становить 6194,91 грн, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, тому вбачається, що позичальником у зазначений період проводилось зняття готівкових коштів та часткове погашення заборгованості за кредитним договором, що підтверджує факт отримання відповідачем кредитних коштів та користування ними.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог.

Разом із тим, колегія суддів вважає необґрунтованими вимоги позову про стягнення на користь позивача заборгованості за пенею та штрафом (фіксована частина).

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами договору, а саме пунктом 2.1.1.12.6.1 у разі виникнення прострочених зобов'язань за борговими зобов'язаннями на суму від 100 грн., клієнт сплачує банку пеню, відповідно до встановлених тарифів. Пеня нараховується в день нарахування процентів по кредиту.

Згідно з пунктом 2.1.1.7.6 при порушенні клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору. Штраф нараховується на окремий рахунок і підлягає оплаті в зазначені банком терміни.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за даним кредитним договором свідчить про недотримання гарантій закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Аналогічна правова позиція, викладена Верховним Судом України в постанові від 21 жовтня 2015 року по справі № 6-2003цс15.

Не може бути задоволена також позовна вимога в частині стягнення штрафу (фіксована складова), оскільки фіксована частина штрафу в розмірі 500 грн. (пункт 2.1.1.7.6. Умов та правил) не відповідає суті і змісту частини другої статті 549 ЦК України, за яким штраф визначено як неустойку, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного, або неналежно виконаного зобов'язання, а не у фіксованій сумі.

Крім того, зі змісту статті 549 ЦК України випливає, що поняття штрафу визначене у цій статті та порядок його обрахунку, є обов'язковими для всіх учасників цивільних правовідносин і не може бути змінений та викладений на власний розсуд, оскільки в такому разі втрачається його суть, тобто він перестає бути видом забезпечення виконання зобов'язання - неустойкою в розумінні закону.

Разом з тим, відповідно до ч.6 ст.3 ЦК України , підлягає задоволенню вимога про стягнення неустойки у вигляді штрафу (процентна складова) у розмірі 5 % від суми заборгованості, як обумовлено сторонами у договорі, що становить 1008,41 грн.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права, які підлягають застосуванню, не повно дослідив наявні у справі докази і не дав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив незаконне й необґрунтоване судове рішення, яке не відповідає вимогам закону.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що з ОСОБА_3 слід стягнути на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 30.01.2015 року в розмірі 11186,78 грн., з них: 3983,46 грн. - тіло кредиту; 6194,91 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 1008,41 грн. - штраф (відсоткова складова).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову.

Оскільки позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» підлягають задоволенню частково, а саме: на 32 % (розрахунок 11186,78 (задоволена частинна вимог) х 100 : 21676,64 (ціна позову) = 51,6 %.

На підставі ст. 141 ч. 1, ч. 13 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 909,20 грн. (51,6% від 1762 грн.) та за апеляційний розгляд справи в сумі 1363,78 грн. (51,6 % від 2643 грн), виходячи з принципу пропорційності до задоволених позовних вимог.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що дана цивільна справа згідно п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на момент подачі позову до суду (станом на 01.01.2018 року встановлений в розмірі 1762 грн.). Критерій віднесення справи до малозначної (п.2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України) є автоматичною підставою віднесення справи до такої категорії.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків встановлених цією ж нормою.

На підставі викладеного, керуючись ст.367, ч.1 ст. 369, 374, 375, 381-384, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 15 січня 2019 року у даній справу скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» () заборгованість за договором № б/н від 30.01.2015 року в розмірі 11186 (одинадцять тисяч сто вісімдесят шість) гривень 78 копійок, з них: 3983,46 грн.-тіло кредиту; 6194,91 грн. - нараховані відсотки за користування кредитом; 1008,41 грн.-штраф (процентна складова)

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» () судовий збір в розмірі 2272,98 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий М.М. Якименко

Судді: А.Ю. Зайцев

Т.Б. Сало

Повний текст постанови виготовлено 13 березня 2019 року.