Постанова

Іменем України

10 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 760/7459/16-ц

провадження № 61-30592св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Штелик С. П. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Сімоненко В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - фізична особа-підприємець ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду м. Києва від 29 червня 2017 року у складі суддів: Левенця Б. Б., Ратнікової В. М., Невідомої Т. О.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2 ) про захист прав споивача, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що 09 жовтня 2014 року між сторонами було укладено угоду на виготовлення вікон та дверей, за умовами якої вона була зобов`язана, на вказані в угоді реквізити, сплатити вартість товару, а відповідач зобов`язаний виготовити вікна протягом двох календарних місяців з моменту отримання авансу. 09 жовтня 2014 року вона здійснила оплату в сумі 19 500 грн, що становить 50 % вартості товару. Вказувала, що вікна не виготовлені та не встановлені, а вона неодноразово зверталася до відповідача, проте останній посилався на труднощі з транспортуванням та виготовленням товару. Листом від 28 жовтня 2015 року та претензією від 30 січня 2016 року, які відповідачем отримано 05 листопада 2015 року та 05 лютого 2016 року відповідно, позивач просила відповідача повернути сплачені кошти, проте коштів так і не отримала.

Враховуючи вищевикладене та посилаючись на положення статтей 525, 526, 611, 865, 872, 1048 ЦК України, положення Закону України «Про захист прав споживачів» просила стягнути на свою користь з відповідача суму коштів в розмірі 225 577 грн 15 коп., що включає сплачені кошти за товар в розмірі 19 500 грн, пеню у розмірі 189 540 грн, інфляційні втрати в розмірі 10 739 грн 15 коп., 798 грн - три проценти річних та моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.

У вересні 2016 року ФОП ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь кошти в розмірі 36 270 грн 32 коп., враховуючи суму платежу за фактом виконаних робіт за угодою в розмірі 34 290 грн, з урахуванням інфляційних втрат за весь час прострочення з 28 жовтня 2015 року по 06 вересня 2016 року - 1 097 грн 28 коп., 3 % річних - 883 грн 04 коп., а також судові витрати.

Зустрічний позов мотивований тим, що згідно угоди від 09 жовтня 2014 року він мав виготовити вікна у кількості сім штук та двері у кількості дві штуки, 20 липня 2015 року ОСОБА_1 було замовлено ще двоє дверей. Вказував, що двомісячний строк, вказаний в угоді від 09 липня 2014 року ним пропущений у зв`язку з тим, що позивач за первісним позовом не надавала розміри для виготовлення додаткових вхідних дверей, 20 липня 2015 року ним було отримано остаточне замовлення. Станом на 01 жовтня 2015 року вікна та двері були виготовлені та 26 жовтня 2015 року він з власної ініціативи надіслав компанією «Нова пошта» виготовлені вікна та двері, які надійшли до ОСОБА_1 . 28 жовтня 2015 року, однак вона відмовилась їх отримати та розрахуватися.

Вказував, що ОСОБА_1 порушила умови угоди, відмовляючись отримувати виготовлену продукцію, хоча умовами угоди не було передбачено транспортування виробів.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 23 листопада 2016 року первісний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму коштів у розмірі 19 500 грн, пеню у розмірі 100 000 грн, моральну шкоду у розмірі 1 000 грн та 110 грн 24 коп. судового збору. Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1 195 грн. В задоволенні решти вимог первісного позову відмовлено. У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ФОП ОСОБА_2 вчасно не виконав умови договору, що є підставою для стягнення суми авансу у розмірі 19 500 грн. Враховуючи, що розмір пені за прострочення виконання відповідачем своїх зобов`язань перед відповідачами значно перевищує розмір збитків, суд з урахуванням частини третьої статті 551 ЦК України зменшив розмір пені до 100 000 грн. Встановивши порушення прав позивача відповідачем, виходячи із засад розумності та справедливості, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 1 000 грн на відшкодування моральної шкоди. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення трьох процентів річних та інфляційний втрат, місцевий суд виходив із того, що зобов`язання, що виникли між сторонами, не є грошовими, а випливають з договору побутового підряду, тому до даних правовідносин положення статті 625 ЦК України не застосовуються.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову місцевий суд виходив із того, що судом не було встановлено та не підтверджено належними доказами, що ОСОБА_1 порушила умови угоди від 09 жовтня 2014 року.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 29 червня 2017 року рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 23 листопада 2016 року скасовано в частині задоволення вимог про стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 1 000 грн та судового збору у розмірі 110 грн 24 коп. та ухвалено у цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог ОСОБА_1 .

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 23 листопада 2016 року змінено в частині стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пені, зменшивши її розмір з 100 000 грн до 30 000 грн та судового збору на користь держави, зменшивши його розмір з 1 195 грн до 551 грн 20 коп. В іншій частині рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 23 листопада 2016 року залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що внаслідок відмови позивача від договору підряду він вважається розірваним і внаслідок його розірвання зобов`язання сторін за договором припиняються, за таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення вимоги ОСОБА_1 про стягнення на її користь 19 500 грн, сплачених нею на виконання цього договору та відмову в задоволенні зустрічного позову ФОП ОСОБА_2 Відповідач ФОП ОСОБА_2 не надав доказів поважності причин невиконання замовлення з 10 грудня 2014 року і до 25 жовтня 2015 року, тому, з огляду на положення частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», частини третьої статті 551 ЦК України, апеляційний суд дійшов висновку, що з урахуванням засад розумності, виваженості і справедливості, відповідач ФОП ОСОБА_2 має сплатити на користь ОСОБА_1 30 000 грн пені за вказаний період. Визначаючи саме такий розмір колегія суддів виходила із того, що ціна замовлення за угодою визначена сторонами у сумі 39 000 грн, ОСОБА_1 протягом тривалого часу не заявляла вимог до відповідача щодо виконання угоди, а відповідачем подано письмову заяву про зменшення розміру пені на підставі частини третьої статті 551 ЦК України.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди суд апеляційної інстанції виходив із того, що факт затримки виконання замовлення відповідачем відповідно до угоди від 09 жовтня 2014 року та пов`язані з цим переживання позивача за змістом положень Закону України «Про захист прав споживачів» не дають підстав для висновку про можливість відшкодування моральної шкоди, оскільки вказаним законом передбачено право споживача на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), тільки за умови, що така шкода - це завдані внаслідок дефекту продукції каліцтво, інше ушкодження здоров`я або смерть у зв`язку з придбанням товару неналежної якості, пошкодження або знищення будь-якого об`єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи касаційної скарги ФОП ОСОБА_2

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ФОП ОСОБА_2 просить скасувати рішення апеляційного суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні первісного позову та задоволення вимог зустрічного позову, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, що ОСОБА_1 відмовилась від договору, оскільки умовами угоди від 09 жовтня 2014 року підстав щодо односторонньої відмови від зобов`язання не передбачено. Також судом не враховано, що ОСОБА_1 звернулася з вимогою про розірвання договору 28 жовтня 2015 року, тобто більше ніж через рік після укладення договору та надіслала свою вимогу вже після того, як вікна та двері було виготовлено. Також, позивачем не було заявлено вимог щодо розірвання договору, тому судом невірно застосовано норми закону щодо наслідків розірвання договору й відповідальності за просточення виконання договору. Судом не застосовано позовну давність щодо вимог про нарахування пені в межах річного строку до пред`явлення позову. Крім того, судами в повній мірі не досліджено та не встановлено обставин порушення відповідачем умов укладеної угоди, оскільки вікна та двері були виготовлені та доставлені позивачу, проте остання вдмовилась їх отримувати та сплатити вартість.

У запереченні на касаційну скаргу ОСОБА_1 зазначила про те, що доводи касаційної скарги про те, що відповідачем виконано у повній мірі умови угоди не відповідають дійсності, оскільки замовлення, у строк визначений договором, а саме протягом двох місяців з моменту оплати авансу, не було виконано, а сплачені кошти не повернуто. Вказувала, що ФОП ОСОБА_2 їй завдано значних матеріальних збитків та моральної шкоди, оскільки будинок, в який передбачалось встановлення виготовлених відповідачем вікон та дверей, був довгий час відкритим, що спричинило його часткове псування. Також вона з чоловіком, який є інвалідом війни та потребує лікування, двічі відмовилась від санаторного лікування, очікуючи замовлення від відповідача. Оскільки розмір пені передбачений законом, а не договором, то її розмір, який розрахований відновідно до норм закону є обґрунтованим. Також судом було вірно враховано, що строк позовної давності було перервано.

25 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

12 червня 2019 року справу передано судді-доповідачеві Штелик С. П.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Суди установили, що 09 жовтня 2014 року між сторонами була укладена угода, за умовами якої ОСОБА_1 замовила, а ФОП ОСОБА_2 зобов`язувався виготовити сім вікон та двоє дверей, підвіконня, лиштва, обсадні коробки згідно специфікації (додаток 1), яка є невід`ємною частиною угоди.

Згідно пункту 3 угоди визначено, що ціна товару складає 3 000 доларів США у гривнях за курсом на день оплати. Умови оплати за виготовлення вікон наступні: 50 % вартості товару, а саме 1 500 доларів США у гривнях за курсом на день оплати, решту 1 500 доларів США у гривнях за курсом на день оплати по факту виготовлення вказаних віконних блоків, про що виконавець повідомляє замовника листом по електронній пошті.

Відповідно до пункту 4.1 угоди, вікна за даною угодою виготовляються на протязі двох календарних місяців з моменту оплати авансу.

09 жовтня 2014 року ОСОБА_1 перерахувала відповідачу 19 500 грн на виконання вищевказаної угоди, що підтверджується відповідною квитанцією. (а. с.13)

20 липня 2015 року ОСОБА_1 надіслала відповідачу електронного листа із розмірами вхідних дверей із проханням надати варіанти моделей вхідних дверей та їх вартість.

21 вересня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до правоохоронних органів із повідомленням про недобросовісну поведінку (невиконанням замовлення) підрядника ФОП ОСОБА_2

26 жовтня 2015 року ФОП ОСОБА_2 здійснив відправлення на адресу місця знаходження дачі позивача (с. Мостище, Макарівського району, садове товариство «Механізатор») виготовлених ним для ОСОБА_1 : двох дверей, шести вікон, восьми обсадних коробок, восьми ручок.

28 жовтня 2015 року ОСОБА_1 надіслала відповідачу електронного листа за яким повідомила про відмову від замовлення та заявила вимоги про повернення сплачених грошей в сумі 19 500 грн, 30 січня 2016 року ОСОБА_1 направила відповідачу відповідну претензію.

29 жовтня 2015 року відповідач надіслав на електрону пошту ОСОБА_1 повідомлення про виконання ним угоди щодо виготовлення виробів, надіслання їх з власної ініціативи за адресою позивача та остаточного розрахунку за виконання замовлення.

Відповідно до статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Законом України «Про захист прав споживачів» установлено права споживачів, а також визначено механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до статті першої ЗаконуУкраїни «Про захист прав споживачів» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Між сторонами укладено договір побутового підряду, тобто спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про захист прав споживачів» та Параграфом 2 «Побутовий підряд» глави 61 розділу III ЦК України.

Згідно зі статтею 865 ЦК України, за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.

Згідно із частинами першою та другою статті 872 ЦК України, якщо підрядником допущені істотні відступи від умов договору побутового підряду або інші істотні недоліки в роботі, виконаній із матеріалу замовника, він має право вимагати за своїм вибором: виготовлення іншої речі з однорідного матеріалу такої самої якості; розірвання договору та відшкодування збитків.

У разі виявлення інших відступів від умов договору або інших недоліків у роботі замовник має право за своїм вибором вимагати безоплатного усунення цих недоліків у розумний строк або відшкодування його витрат на усунення недоліків чи відповідного зменшення плати.

Установлено, що ОСОБА_1 відмовилась отримати виготовлені ФОП ОСОБА_2 вікна та двері у зв`язку з невідповідністю їх розмірів замовленню.

Згідно статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки;відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до статті 849 ЦК України якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її в строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитись від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Згідно частини другої статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін в разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору.

Відповідно до статті 653 ЦК України, якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Відповідно до частин третьої-шостої статті десятої Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати: 1) безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк; 2) відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги); 3) безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи; 4) відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи; 5) реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору.

Зазначені вимоги підлягають задоволенню у разі виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) або під час її виконання (надання), а в разі неможливості виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) - протягом гарантійного чи іншого строку, встановленого договором, чи протягом двох років з дня прийняття виконаної роботи (наданої послуги) у разі відсутності гарантійного чи іншого строку, встановленого законодавством або договором

За наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Зазначені вимоги можуть бути пред`явлені споживачем протягом строків, передбачених нормативно-правовими актами та нормативними документами, умовами договору, а в разі відсутності таких строків - протягом десяти років.

У разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Виконавець не несе відповідальності за невиконання, прострочення виконання або інше неналежне виконання зобов`язання та недоліки у виконаних роботах або наданих послугах, якщо доведе, що вони виникли з вини самого споживача чи внаслідок дії непереборної сили.

За змістом пункту 12 статті першої Закону України «Про захист прав споживачів» істотним необхідно вважати такий недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: він взагалі не може бути усунутий; його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором.

Апеляційним судом установлено, що у запереченнях на зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 зазначала про невідповідність виготовленої продукції специфікації зазначеній в угоді, посилаючись на протокол огляду місця події від 05 листопада 2015 року, складений слідчим Шевченківського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві Цвігун І. О. та показання свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які зазначені в цьому протоколі в якості понятих.

Згідно з положенням, передбаченим статтею 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Указане правило діє, якщо в нормах матеріального права немає вказівки про перерозподіл обов`язків доказування.

При вирішенні спорів про захист прав споживачів необхідно враховувати, що тягар доказування обставин, які звільняють від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання, в тому числі й за спричинену шкоду, лежить на продавцеві.

До фактів, які підлягають доказуванню у справах про захист прав споживачів, насамперед, необхідно віднести: чи мало місце придбання продукції (замовлення послуги); чи надавалась інформація про товар (послугу) і яка саме; відомості про властивості товару та відповідність їх потребам споживача та вимогам встановлених нормативів; чи мало місце використання товару; чи мало місце заподіяння шкоди, що завдана життю, здоров`ю або майну споживача.

Верховний Суд погоджується із висновками суду апеляційної інстанції про те, що тягар доказування обставин, які звільняють від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання, лежить на виконавці. Відповідно до вищезазначених норм Закону вина виконавця у неналежному виконанні зобов`язання презюмується. Вимоги споживача не підлягають задоволенню тільки у разі, якщо виконавцем буде доведено, що недоліки у виконаних роботах або наданих послугах виникли з вини самого споживача чи внаслідок дії непереборної сили.

Апеляційний суд вірно виходив із того, що ФОП ОСОБА_2 не надано належних та допустимих доказів відповідності виготовленої продукції специфікації зазначеній в угоді, чинним нормам і правилам, які встановлені законодавством для виготовлення продукції, яка є предметом угоди від 09 жовтня 2014 року. При цьому, суд виходив із того, що факт невідповідності фактично виготовленої продукції, зокрема невідповідність розмірів виготовлених дверей та вікон, умовам угоди від 09 жовтня 2014 року, які зазначені в специфікації, що є додатком до договору, відповідач ФОП ОСОБА_2 не заперечував.

Частиною другою статті 849 ЦК України визначено, що якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її в строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитись від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

Встановивши факт відмови ОСОБА_1 від договору з підстав, визначених частиною другою статті 849 ЦК України, суд першої інстанції, з висновком якого в цій частині погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 коштів в сумі 19 500 грн сплачених на виконання договору та відсутності підстав для задоволення вимог зустрічного позову.

Суд апеляційної інстанції змінюючи рішення суду першої інстанції в частині зменшення пені, обґрунтовано виходив із положень частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та частини третьої статті 551 ЦК України, врахувавши ціну замовлення за угодою від 09 жовтня 2014 року та заяву відповідача про зменшення розміру пені.

При цьому апеляційний суд виходив із того, що ОСОБА_1 заявила вимогу до ФОП ОСОБА_2 28 жовтня 2015 року, викладену в електронному листі, разом із тим, останній не надав доказів поважності причин невиконання замовлення з 10 грудня 2014 року і до 25 жовтня 2015 року.

В частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення трьох відсотків річних, інфляційних втрат та відшкодування моральної шкоди рішення судів не оскаржуються, тому відсутні підстави для їх перегляду в касаційному порядку.

Доводи касаційної скарги ФОП ОСОБА_2 фактично зводяться до переоцінки наявних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин справи, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Апеляційний суд забезпечив повний та всебічний розгляд справи, правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, та закон, який їх регулює, вірно відмовивши у задоволенні позовних вимог ОСОБА_11 про стягнення неустойки, які були помилково задоволенні судом першої інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують.

Керуючись статтями 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 29 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. П. Штелик

А. А. Калараш

В. М. Сімоненко