Постанова
Іменем України

10 жовтня 2019 року
м. Київ

справа № 734/3763/16-ц
провадження № 61-18066св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Шиповича В. В.,

учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,
третя особа Остерська квартирно-експлуатаційна частина району

смт Десна Козелецького району Чернігівської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Козелецького районного суду Чернігівської області

від 02 лютого 2017 року у складі судді Соловей В. В. та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 23 березня 2017 року у складі колегії суддів: Губар В. С., Кузюри Л. В., Онищенко О. І .

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом

до ОСОБА_2 , третя особа Остерська квартирно-експлуатаційна частина району смт Десна Козелецького району Чернігівської області про визнання особи такою, яка незаконно займає службове житло, виселення

із службового житла та зняття із реєстраційного обліку.

Позов мотивовано тим, що він є військовослужбовцем та на підставі ордеру

від 17 листопада 2009 року № 003517 отримав в користування службове

жиле приміщення квартиру

АДРЕСА_1 . На час видачі ордеру та вселення в квартиру він перебував у зареєстрованому шлюбі

із ОСОБА_2 , який між ними був розірваний 11 листопада 2011 року.

ОСОБА_2 , яка є колишньою дружиною, із службової квартири

не виселилася та відмовляється звільнити спірне житло.

За наказом від 24 грудня 2013 року № 262 командира військової частини

НОМЕР_1 смт Десна він виключений зі списків особового складу частини

та всіх видів забезпечення і направлений для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 м. Києва. У вказаному наказі зазначено, що він службовим житлом забезпечений у Деснянському гарнізоні за адресою: АДРЕСА_2 .

Вказане спірне службове житло призначене для проживання військовослужбовців та членів їх сімей. У листопаді 2011 року, після розірвання шлюбу із ним, ОСОБА_2 набула статусу колишнього члена сім`ї.

З урахуванням зазначеного ОСОБА_1 просив суд визнати

ОСОБА_2 особою, яка незаконно займає службове житло, виселити

її із службового житла та зняти із реєстраційного обліку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 02 лютого

2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення районного суду мотивовано тим що, відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла

і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись

у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я

чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

При вирішенні спірних правовідносин суд застосував практику Європейського суду з прав людини, зокрема Рішення Європейського суду

з прав людини у Справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» (заява

№ 30856/03) від 02 грудня 2010 року щодо застосування принципу співмірності та справедливості.

Втручання у право на повагу до житла відповідача має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин із іншими, усталеного

та безпечного місця в суспільстві. Виселення є серйозним втручанням

у право особи на повагу до її житла.

Виселення ОСОБА_2 із спірного службового житла, яке є для неї єдиним, становитиме для неї надмірний тягар, зробить їх безпритульною

та порушить її конституційне право на повагу до житла, а також вплине

на її приватне та сімейне життя, на її права та законні інтереси. Тому позов не підлягає задоволенню.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 23 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 02 лютого 2017 року залишено

без змін.

Судове рішення апеляційної інстанції мотивовано тим, що відповідно

до статті 47 Конституції України кожен має право на житло,

та статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно з практикою Європейського суду із прав людини, термін «житло»

в тлумаченні Суду означає переважне місце, де особа мешкає на постійній основі, або де особа мала твердий намір мешкати справи Новоселецький проти України, Кривіцька та Кривіцький проти України, Прокопович проти Росії, або місце, куди особа має намір повернутися рішення у справі Гіллоу проти Сполученого Королівства.

Відповідно до практик Європейського Суду з прав людини, за якою концепція житла у розумінні стаття 8 Конвенції про захист прав людини

і основоположних свобод не обмежується площами, які є законно заселеними або були законно оформлені. «Житло» це автономна концепція, яка не залежить від її кваліфікації за національним законодавством. Відповідь на запитання є чи не є певне приміщення житлом, що підпадає під захист статті 8 Конвенції буде залежати

від фактичних обставин справи, а саме від наявності достатніх

та безперервних зв`язків особи з конкретним місцем, яке вона визначає

як своє житло.

Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає і таке основне право особи, як недоторканість житла,

яке охоплює насамперед право безперешкодного доступу та перебування

в ньому, а також право не бути виселеним.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те що, наказ Міністра оборони України від 30 листопада 2011 року № 737 «Про затвердження Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями» не є підставою

для виселення ОСОБА_2 із спірної службової квартири у звязку

із розірванням шлюбу з ОСОБА_1 .

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 ,посилаючись на неправомірне застосування судами норм матеріального права та порушенням процесуального права, просив скасувати указані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення його позову

у повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що спірна квартира є службовим житлом, яке надано йому у зв`язку із проходженням військової служби.

Він одружений, тому спільне проживання його та дружини в одному помешканні з колишньою дружиною неможливе. Він, як наймач службового жилого приміщення, вправі проживати в ньому із членами своєї сім`ї, проте ОСОБА_2 не є членом його сім`ї і не має права проживати у цій квартирі. Отримати інше службове житло він не може, оскільки за ним вже закріплене спірне житлове приміщення.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ від 24 квітня 2017 року було відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано з Козелецького району Чернігівської області зазначену цивільну справу.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України

у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено

до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У червні 2019 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді-доповідачу.

Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

У червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі надійшло заперечення на касаційну скаргу

від ОСОБА_2 , у якому вона посилались на те, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими та не підлягають скасуванню.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували

в зареєстрованому шлюбі з 13 липня 2003 року по 06 січня 2015 року.

На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 16 листопада

2009 року № 2089 ОСОБА_1 була надана однокімнатна службова квартира жилою площею 18 кв. м за адресою: АДРЕСА_2 на склад сім`ї з двох осіб ОСОБА_1

та його дружини ОСОБА_3 , яка була вписана в ордер

на вселення у це житлове приміщення, що підтверджується довідкою начальника Остерської КЕЧ від 06 січня 2017 року.

У спірній квартирі проживає та сплачує комунальні послуги ОСОБА_2

16 жовтня 2015 року ОСОБА_1 уклав шлюб із ОСОБА_4

ОСОБА_1 згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1

від 24 грудня 2013 року № 262 призначений на посаду заступника командира частини з виховної роботи військової частини НОМЕР_2 м. Києва, включений до списків особового складу частини згідно наказу від 25 грудня 2013 року № 260. Тобто, позивач проходить службу в м. Києві і спірним житловим приміщенням в смт Десна не користується, має ключі від спірної квартири та безперешкодний доступ до цього житла.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати

або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні

чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції

в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Пунктом 19 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081, передбачено, що житлове приміщення надається військовослужбовцю на всіх членів сім`ї,

які проживають разом з ним (у тому числі на дружину (чоловіка)

і неповнолітніх дітей, які проживають окремо від військовослужбовця

в даному або іншому населеному пункті).

Отже, на спірні правовідносини поширюється положення

статті 64 ЖК Української РСР, згідно з якими члени сім`ї наймача,

які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти

і батьки. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени

його сім`ї.

ОСОБА_2 вселилась до спірної квартири в установленому

законом порядку, набула прав і обов`язків, передбачених

статтею 64 ЖК Української РСР.

Доводи касаційної скарги про те що, позивач є наймачем спірного житла

і має право проживати у ньому, а відповідач не є членом його сім`ї і не має права проживати в ньому були предметом розгляду судів першої

і апеляційної інстанцій і не спростовують їх висновків про те, що остання набула законного права користування цим житлом, а сам по собі факт припинення сімейних відносин з наймачем квартири не позбавляє колишніх членів його сім`ї права користування займаним приміщенням і не є підставою для їх виселення з цього жилого приміщення.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити

без задоволення.

Рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 02 лютого

2017 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 23 березня

2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту

її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

Є. В. Синельников

В. В. Шипович