Дата документу 08.10.2019
Справа № 320/678/19
08 жовтня 2019 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:
головуючого - судді Купавської Н.М.
при секретарі Бєгушевій Л.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання договору міни дійсним,
Позивачі звернулись до суду з позовом, в якому просять визнати дійсним договір міни, укладений 06 листопада 1997 року, реєстровий № 0643/1227, посилаючи на те, що позивачам належить житловий будинок АДРЕСА_1 на підставі договору міни від 06.11.1997, р. № 0643/1227, на праві спільної часткової власності. Вказаний договір міни було укладено та посвідчено Мелітопольською міською біржею нерухомості. Цей договір міни було зареєстровано належним чином у КП МБТІ, про що видано реєстраційне свідоцтво про реєстрацію права власності від 06 листопада 1997 року.
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер один із співвласників вказаного житлового будинку
чоловік позивачки ОСОБА_1 , ОСОБА_6 . Спадкоємцем першої черги після ОСОБА_6 є позивачка ОСОБА_4 , інші спадкоємці першої черги: троє повнолітніх дітей позивачі по справі ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 . У встановлений законом термін позивачка ОСОБА_4 звернулася до державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлого чоловіка. 29 листопада 2018 року державним нотаріусом Мелітопольської нотаріальної контори Запорізької області Володіною О.С. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою було відмовлено в оформленні спадщини на житловий будинок після померлого ОСОБА_6 , оскільки наданий правовстановлюючий документ на будинок не відповідає вимогам чинного законодавства про посвідчення правочинів. Однак, наразі посвідчити договір нотаріально не має можливості, оскільки право власності на житловий будинок вже зареєстровано за позивачами у встановленому порядку на час укладення договору.
В судове засідання позивачі не з`явились, від їх представника адвоката Скворцової О.В. надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та за відсутності позивачів, позов підтримує повністю. Не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не з`явився, судова повістка повернулась з відміткою пошти: «адресат відсутній».
Як вбачається з матеріалів справи позивачами було надано адресу ОСОБА_5 за місцем його реєстрації та проживання. Інших відомостей щодо місця перебування чи проживання боржника немає.
Відповідно до ч.7 ст.128 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємця - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Згідно з п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Крім того, відповідач викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.
Отже, суд вважає, що відповідач був належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи. Повідомлень про причини неявки та відзиву на позовну заяву у встановлений законом строк суду не надано.
За таких обставин суд вважає необхідним розглядати справу в заочному порядку.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити повністю з наступних підстав.
Судом встановлено, що 06.11.1997 між ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 з одного боку та ОСОБА_5 з іншого боку був укладений договір міни, відповідно до якого сторони провели обмін домоволодіння АДРЕСА_1 на квартиру АДРЕСА_2 , яка належала ОСОБА_5 /а.с.22/. Вказаний договір міни було укладено та посвідчено Мелітопольською міською біржею нерухомості реєстраційний номер 0643 НОМЕР_1 .
Договір міни було зареєстровано в КП МБТІ про що свідчить реєстраційне свідоцтво про реєстрацію права власності від 06 листопада 1997 року /а.с.23/.
21 червня 2017 року позивачка ОСОБА_7 уклала шлюб з ОСОБА_8 , після реєстрації якого змінила прізвище на « ОСОБА_9 » /а.с.15/.
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер один із співвласників вказаного житлового будинку
чоловік позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_6 /а.с.20/.
Спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_6 є позивачка ОСОБА_4 , інші спадкоємці першої черги є троє повнолітніх дітей, які є позивачами по справі ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 .
Позивач ОСОБА_4 у встановлений законом строк звернулась до державного нотаріуса із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, але їй було відмовлено у зв`язку з тим, що договір міни, посвідчений Мелітопольською міською біржею нерухомості від 06.11.1997, р. № 0643/1227, не відповідає вимогам чинного законодавства про посвідчення правочинів /а.с.21/.
Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Статтею 5 ЦК України та п. 4 Прикінцевих та Перехідних Положень ЦК передбачено, що правовий статус майна, а також права та обов`язки суб`єктів цивільних правовідносин щодо цього майна визначаються нормами матеріального права, які були чинними на час його створення або набуття.
Положеннями ст. 42 ЦК (в редакції 1963 року), які мають застосовуватися до спірних правовідносин, дозволялося укладення цивільно-правових угод у вигляді усної та письмової форми (простої або нотаріальної).
Відповідно до ст. 241, 242 ЦК (в редакції 1963 року) за договором міни між сторонами провадиться обмін одного майна на інше. Кожний з тих, хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує. До договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає зі змісту відносин сторін.
Згідно з вимогами ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року) договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути укладений у письмовій формі з обов`язковим нотаріальним посвідченням.
Невиконання цих вимог тягне недійсність такої угоди із застосуванням наслідків реституції, передбачених ч. 2 ст. 48 ЦК (в редакції 1963 року).
Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року членами біржі є прийняті до її складу вітчизняні та іноземні юридичні і фізичні особи. Член товарної біржі має право здійснювати біржові операції на біржі. Біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж товарів, допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасники - члени біржі, якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.
Зазначена норма закону суперечила чинній на той час ст. 227 ЦК УРСР 1963 року, згідно з якою договір купівлі-продажу повинен бути нотаріально посвідчений та підлягав реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.
Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР 1963 року, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В такому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» №3 від 28.04.1978 визначено, що суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР 1963 року за вимогою сторони, яка виконала угоду, вправі визнати угоду дійсною. Це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору або для його укладення були наявні передбачені законом обмеження. Крім того, суд перевіряє, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов.
Згідно до ч. 1 ст. 715 ЦК України за договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов`язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар.
Як зазначено в ст. 716 ЦК України до договору міни застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, договір контрактації або інші договори, елементи яких містяться в договорі міни, якщо це не заперечить суті зобов`язання.
Ст. 9 Житлового Кодексу України вказує, що громадяни України мають право на придбання будинків і квартир на біржових торгах.
При укладанні договору міни від 06.11.1997 року сторони керувались ч.2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», відповідно до якої угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Саме тому вони вважали, що договір міни укладено згідно вимог чинного на той час законодавства.
У відповідності до ч.2 ст. 47 ЦК УРСР та п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України 28.04.1978 р. № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення, виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, вправі визнати угоду дійсною.
В укладеному договорі міни сторони повністю оговорили усі істотні умови договору. Усі зобов`язання за договором міни нерухомого майна сторонами виконані в повному обсязі, а саме: вони передали один одному предмети нерухомого майна. Факт виконання умов укладеного договору не оскаржено і ніким не оспорюється.
Оскільки угода була зареєстрована на біржі, фактично виконана сторонами, інформації про наявність обтяження нерухомого майна з часу укладення угоди та до часу звернення з позовом до суду немає, суд дійшов висновку про необхідність захисту прав власників та задоволення позовних вимог.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, ч. 3 ст. 200, 259, 263-265 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання договору міни дійсним, задовольнити.
Визнати дійсним договір міни, зареєстрований на Мелітопольській міській біржі нерухомості 06 листопада 1997 року за № 0643/1227, укладений між ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 з одного боку та ОСОБА_5 з другого боку.
Заочне рішення може бути переглянуте Мелітопольським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.
На рішення може бути подана апеляційна скарга позивачем до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ст.284 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , паспорт громадянина України НОМЕР_6 виданий Мелітопольським МВ УМВС від 18.01.1996 року, останнє відоме місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 .
СУДДЯ: Н.М. КУПАВСЬКА