Постанова

Іменем України

09 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 686/12230/18

провадження № 61-10160св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - Приватне підприємство «Оптіма»,

відповідачі: ОСОБА_1 , Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Антонюк Ія Володимирівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу приватного підприємства «Оптіма» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 жовтня 2018 року в складі судді Салоїд Н. М. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 11 квітня 2019 року в складі колегії суддів: Гринчука Р. С., Костенка А. М., Талалай О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У червні 2018 року приватне підприємство «Оптіма» (далі - ПП «Оптіма») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»), третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Антонюк І. В., про визнання недійсним договору купівлі-продажу майнових прав та договору відступлення прав вимоги за іпотечним договором.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 26 червня 2007 року між ОСОБА_2 та ВАТ «Кредитпромбанк» укладений кредитний договір № 39.3ВН/7/15-клн, відповідно до умов якого ОСОБА_2 надано відновлювальну кредитну лінію на споживчі цілі в сумі 488 400,00 доларів США.

На забезпечення виконання зобов`язань позичальника за вказаним кредитним договором 26 червня 2007 року між ПП «Оптіма» та ВАТ «Кредитпромбанк» укладений іпотечний договір № 39.3ВН/7/101/15-клн, за яким ПП «Оптіма» передало в іпотеку банку нежитлове приміщення - будівлю кафе загальною площею 211,0 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на умовах визначених договором.

У подальшому на підставі договорів ВАТ «Кредитпромбанк» замінений новим кредитором ПАТ «Дельта Банк».

18 квітня 2018 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 укладений договір купівлі-продажу майнових прав № 388/К, за яким ПАТ «Дельта Банк» передало у власність ОСОБА_1 майнові права, які виникли та можуть виникнути в майбутньому, зокрема з кредитного договору від 26 червня 2007 року № 39.3ВН/7/15-клн, укладеного між ОСОБА_2 та ВАТ «Кредитпромбанк», іпотечного договору від 26 червня 2007 року № 39.3ВН/7/101/15-клн, укладеного між ПП «Оптіма» та ВАТ «Кредитпромбанк», та договору поруки від 26 червня 2007 року № 39.3ВН/7/П01/15-клн, укладеного між ОСОБА_3 та ВАТ «Кредитпромбанк».

18 квітня 2018 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 укладений договір відступлення права вимоги за іпотечним договором від 26 червня 2007 року № 39.3ВН/7/101/15-клн, за яким ПАТ «Дельта Банк» передало ОСОБА_1 право вимоги за вказаним іпотечним договором, укладеним між ПП «Оптіма» та ВАТ «Кредитпромбанк».

При цьому позивач посилається на те, що умови договору купівлі-продажу майнових прав від 18 квітня 2018 року, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 , містять ознаки договору факторингу, а на час укладення оспорюваного договору існували обмеження щодо укладення таких договорів фізичною особою. Фактично договір купівлі-продажу майнових прав є удаваним правочином, оскільки був укладений з метою приховати інший правочин, а саме договір факторингу.

Враховуючи наведене, позивач просив визнати недійсними договір купівлі-продажу майнових прав від 18 квітня 2018 року, укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 , та договір від 18 квітня 2018 року про відступлення ОСОБА_1 права вимоги за іпотечним договором від 26 червня 2007 року, укладеним між ПП «Оптіма» та ВАТ «Кредитпромбанк», який замінений новим кредитором ПАТ «Дельта Банк».

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 жовтня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що оспорювані договори відповідають вимогам ЦК України, не є договорами факторингу, а тому відсутні підстави для визнання їх недійсними.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 11 квітня 2019 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що висновок суду про те, що право вимоги за кредитним договором перейшло до ОСОБА_1 на підставі договору цесії і є таким, що відповідає встановленим обставинам справи та нормам матеріального права. Посилання в апеляційній скарзі на порушення прав ПП «Оптіма» спірними договорами апеляційний суд визнав безпідставним, оскільки ОСОБА_1 , як новий кредитор у грошовому зобов`язанні, має право вчиняти дії щодо кредитного боргу і такі дії не суперечать вимогам закону.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги та позиції інших учасників

У травні 2019 року ПП «Оптіма» подало касаційну скаргу нарішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 жовтня 2018 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 11 квітня 2019 року, в якій просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі заявник вказує на те, що відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини третьої статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме кредитор - банк або інша фінансова установа. Суди безпідставно не взяли до уваги, що умови договору купівлі-продажу майнових прав містять безумовні ознаки договору факторингу та відповідають визначенню, викладеному у статті 1077 ЦК України, при цьому на час укладення оспорюваного договору купівлі-продажу майнових прав існували обмеження щодо укладення договорів факторингу саме фізичною особою.

У липні та серпні 2019 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду відзиви на касаційну скаргу, в яких просила скаргу відхилити, рішення судів залишити без змін.

У липні 2019 року ПАТ «Дельта Банк» подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просило скаргу відхилити, рішення судів залишити без змін.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 21 червня 2019 року відкрито касаційне провадження у зазначеній цивільній справі, витребувано матеріали справи та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду від 26 вересня 2019 року справу призначено до розгляду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Виклад фактичних обставин справи

Судом установлено, що 26 червня 2007 року між ОСОБА_2 та ВАТ «Кредитпромбанк» укладений кредитний договір № 39.3ВН/7/15-клн, відповідно до умов якого ОСОБА_2 надано відновлювальну кредитну лінію на споживчі цілі в сумі 488 400,00 доларів США.

На забезпечення виконання зобов`язань позичальника за вказаним кредитним договором 26 червня 2007 року між ПП «Оптіма» та ВАТ «Кредитпромбанк» укладений іпотечний договір № 39.3ВН/7/101/15-клн, за яким ПП «Оптіма» передало в іпотеку банку нежитлове приміщення - будівлю кафе загальною площею 211,0 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на умовах визначених договором.

У подальшому, на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги від 27 вересня 2013 року, ВАТ «Кредитпромбанк» замінений новим кредитором ПАТ «Дельта Банк».

18 квітня 2018 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 укладений договір купівлі-продажу майнових прав № 388/К, за яким ПАТ «Дельта Банк» передало у власність ОСОБА_1 майнові права, які виникли та можуть виникнути в майбутньому, зокрема з кредитного договору від 26 червня 2007 року № 39.3ВН/7/15-клн, укладеного між ОСОБА_2 та ВАТ «Кредитпромбанк», іпотечного договору від 26 червня 2007 року № 39.3ВН/7/101/15-клн, укладеного між ПП «Оптіма» та ВАТ «Кредитпромбанк», та договору поруки від 26 червня 2007 року № 39.3ВН/7/П01/15-клн, укладеного між ОСОБА_3 та ВАТ «Кредитпромбанк».

Підставою для укладення договору стала перемога ОСОБА_1 на електронному аукціоні щодо продажу майнових прав, активів АТ «Дельта Банк» від 23 березня 2018 року, відповідно до рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24 липня 2017 року № 3145 «Про затвердження умов продажу активів АТ «Дельта Банк».

Зазначений електронний аукціон відбувся в межах процедури ліквідації АТ «Дельта Банк». Грошові кошти за укладеним договором купівлі-продажу майнових прав від 18 квітня 2018 року №388/К у сумі 5 347 692,91 грн, сплачені покупцем ОСОБА_1 відповідно до платіжних квитанцій.

Також 18 квітня 2018 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 укладений нотаріально посвідчений договір відступлення права вимоги за іпотечним договором від 26 червня 2007 року № 39.3ВН/7/101/15-клн, за яким ПАТ «Дельта Банк» передало ОСОБА_1 право вимоги за іпотечним договором, укладеним між ПП «Оптіма» та ВАТ «Кредитпромбанк».

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 травня 2018 року у справі № 822/1659/18, яка набрала законної сили, проведено заміну стягувача ПАТ «Дельта Банк» на ОСОБА_1 у виконавчому провадженні щодо виконання виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки - нежитлове приміщення, яке належить ПП «Оптіма» на підставі укладеного договору купівлі-продажу майнових прав від 18 квітня 2018 року № 388/К.

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Статтею 1054 ЦК України визначено перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями у кредитних правовідносинах. Такими є банк або інша фінансова установа. Цей перелік є вичерпним.

У пункті 1 частини першої статті 1 Закону України від 12 липня 2001 року № 2664-III «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», вказано, що фінансова установа - це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг.

З наведених норм права вбачається, що фізична особа, у будь-якому статусі не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами, які мають право на здійснення фінансових операцій та внесені до реєстру фінансових установ.

Як вбачається із встановлених судами обставин, з укладенням договору про відступлення права вимоги за кредитним договором відбулася заміна кредитодавця, який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичну особу, яка не може надавати фінансові послуги згідно з наведеними нормами права.

Отже, відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини 3 статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт - кредитор, яким може бути лише банк або інша фінансова установа.

Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11 (провадження № 14-222цс18).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Тобто Верховний Суд не має права встановлювати обставини справи і оцінювати докази.

Враховуючи вищевикладене, ухвалюючи оскаржувані рішення суди неправильно застосували норми матеріального права, внаслідок чого судові рішення першої та апеляційної інстанцій не можна визнати законними та обґрунтованими, а тому вони підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу приватного підприємства «Оптіма» задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 жовтня 2018 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 11 квітня 2019 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська