Справа № 456/147/19
Провадження № 2/456/636/2019
РІШЕННЯ

іменем України

15 лютого 2019 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Саса С. С. ,

при секретарі Карпин О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрий справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь 20000 грн. боргу згідно договору позики та судові витрати. В обгрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що 25.05.2018 року вона дала відповідачу в борг 20000 грн., які відповідач зобов'язувався повернути до 15.10.2018 року, про що власноручно написав розписку. На даний час сума боргу не повернута, а на неодноразові прохання позивача повернути борг, відповідач категорично відмовляється, а тому позивач змушена звернутися до суду з даним позовом.

ПозивачОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини та просить позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнав та не заперечує проти задоволення позову.

Суд проаналізувавши матеріали справи, заслухавши думку сторін вважає, що визнання позову відповідачем слід прийняти та позов задоволити.

Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що 21.05.2018 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір позики, відповідно до якого остання отримала від позивача ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 20000 грн. терміном до 15.10.2018 року, що підтверджується розпискою від 21.05.2018 року, дану відповідачем ОСОБА_2.(а.с.4)

На підставі зібраних доказів судом встановлено, що на час розгляду справи в суді відповідач не повернув позивачу борг в сумі 20000 грн., а тому суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача вказану суму боргу.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати, понесені у зв'язку зі сплатою судового збору в розмірі 768,40 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 600 грн.

Керуючись ст. ст. 206, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 20000 грн. (двадцять тисяч гривень) боргу за договором позики, 768,40 грн. сплаченого судового збору, 600 грн. витрат на правову допомогу, а всього разом 21368,40 грн. ( двадцять одну тисячу триста шістдесят вісім гривень 40 копійок).

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя С. С. Сас