Справа № 289/940/18 Головуючий 1 інстанція- Васильченко О.В.
Проваження № 22-ц/824/9798/2019 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

10 жовтня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

за участю секретаря Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Артемчука Тараса Володимировича на ухвалу Подільського районного суду м.Києва від 17 квітня 2019 року у справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Артемчука Тараса Володимировича про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку,-

в с т а н о в и в:

У травні 2018 року приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Артемчук Т.В. звернувся до суду із вказаним поданням, яке мотивував тим, що у нього на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження № 55710435 відкрите 05 лютого 2018 року щодо виконнання виконавчого листа № 758/7683/15-ц, виданого 05 жовтня 2017 року Подільським районним судом м.Києва про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» боргу за кредитним договором у розмірі 352310,65 грн.

Вказував, що в ході примусово виконання ним встановлено, що боржнику ОСОБА_1 належали дві земельні ділянки, розташовані по АДРЕСА_1 , площею 0,1000 га і 0,1363 га з кадастровими номерами :06:005:0081 та :06:005:0082 на підставі державних актів від 20 березня 2009 року серії ЯД № 561961 і ЯД № 961562 відповідно, право власності на які зареєстроване не було. В подальшому зарішеннямРадомишльського районного суду Житомирської області від 09 червня 2011року у справі № 2-116/2011 право власності на 1/2 частину вказанихділянок визнано задружиною боржника ОСОБА_2 і зареєстроване 24 квітня 2017 року в установленому законом порядку державним реєстратором Відділу державної реєстрації Радомишльської РДА Житомирської області.

Посилаючись на те, що право власності боржника ОСОБА_1 на земельні ділянки не зареєстроване у встановленому законом порядку, на підставі ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» та ст.440 ЦПК України, просив звернути стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , а саме на: 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер :06:005:0081, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд

- 2 -

(присадибна ділянка), яка розташована АДРЕСА_1 та 1/2 частину земельної ділянки розміром 0,1363 га, кадастровий номер :06:005:0082, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована по АДРЕСА_1 .

Ухвалою Подільського районного суду м.Києва від 17 квтня 2019 року у задоволенні подання приватного виконавця відмовлено.

Не погоджуючись із таким рішенням, приватний виконавець Артемчук Т.В.подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про задоволення подання, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права. Скарга мотивована хибністю висновків суду про непідтвердженість належності боржнику 1/2 частини земельних ділянок, бо він надав суду копії виданих на ім`я боржника державних актів від 20 березня 2009 року серії ЯД № 561961 і ЯД № 961562, а також рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 09 червня 2011 року у справі № 2-116/2011. Висновки суду про відсутність доказів нереєстрації ділянок за боржником невірні, оскільки він долучив до подання інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо відсутності реєстрації. Суд невірно вважав, що виконавцем не доведено ухилення боржника від виконання судового рішення, оскільки дана обставина не відноситься до предмету розгляду подання. Помилковим також є твердження суду про ненадання доказів здійснення виконавцем дій, передбачених ст.48 Заону України «Про виконавче провадження», що також не відноситься до предмету розгляду подання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку.

Боржник ОСОБА_1 відзивуна апеляційну скаргу не подав.

Учасники справи - приватний виконавець Артемчук Т.В., боржник ОСОБА_1 та стягувач ПАТ «Альфа-Банк» належним чином повідомлені про час розгляду справи, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток, до суду не з`явилися, причин неявки не повідомили, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржувана судова ухвала відповідає не в повній мірі.

Відповідно до ч.10 ст.440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб)

- 3 -

вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Артемчука Т.В. перебуває виконавче провадження № 55710435 відкрите 05 лютого 2018 року щодо виконання виконавчого листа № 758/7683/15-ц, виданого 05 жовтня 2017 року Подільським районним судом м.Києва, про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості у розмірі 352310,65 грн.

Постановою приватного виконавця від 06 лютого 2018 року у межах суми стягнення накладено арешт на майно боржника, а саме: на 1/4 частину кв. АДРЕСА_3 , 1/2 частину будинку по АДРЕСА_1 , 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером :06:005:0081 та 1/2 частину земельної ділянки розміром 0,1363 га з кадастровим номером :06:005:0082, розташовані по АДРЕСА_1 .

Також судом встановлено, що вказані земельні ділянки з кадастровими номерами :06:005:0081 та :06:005:0082 належать боржнику ОСОБА_1 на підставі державних актів від 23 березня 2009 року серії ЯД № 561961 і ЯД № 961562, які у встановленому законом порядку 23 березня 2009 року зареєстровані у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі Радомишльської міської ради Житомирської облаті.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність доказів щодо нереєстрації спірних земельних ділянок за боржником і як наслідок про відсутність підстав для задоволення подання приватного виконавця.

Доводи апеляційної скарги, що за боржником не зареєстроване право власності на 1/2 частину земельних ділянок, необгрунтовані, оскільки дане майно зареєстроване за боржником, а його поділ і визнання права власнсоті на 1/2 частину длянок за дружиною боржника згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не потребує додаткової реєстрації права власності на 1/2 частину.

Окрім того, колегія суддів погоджується із висновками суду про те, що звертаючись із поданням, приватний виконавець не надав належних і допустимих доказів того, що він вжив всіх передбачених ст.ст.48, 50 Закону України «Про виконавче провадження» заходів, спрямованих на виявлення коштів та рухомого майна боржників, на які можна звернути стягнення в рахунок погашення боргу, що також унеможливлює задоволення подання.

Доводи апеляційної скарги про помилковість таких висновків суду, оскільки дана обставина не відноситься до предмету розгляду подання, колегія суддів відхиляє як необгрунтовані з наступних підстав.

Згідно подання приватний виконавець просить звернути стягнення на нерухоме майног боржника.

Відповідно до ч.1 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Згідно ч.2 цієї статі стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Згідно ч.5 цієї статті у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на

- 4 -

кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Відповідно до ч.1 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику.

З огляду на вимоги закону суд першої інстанції вірно врахував положення наведених нормта, встановивши відсутність належних та допустимих доказів того, що державний виконавець на час звернення з цією заявою вчинив всіх необхідних виконавчих дій, спрямованих на виявлення коштів та рухомого майна боржників, на які можна звернути стягнення, дійшовправильноговисновкупро відсутність підстав для задоволення такого подання.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 2018/15226/2012.

Водночас, колегія суддів не може погодитися з висновками суду, про непідтвердженість належності боржнику 1/2 частини земельних ділянок.

Такі висновки, по-перше, суперечать попереднім висновкам суду щодо відсутності доказів нереєстрації спірних ділянок за боржником і по-друге, спросовуються матеріалами справи в яких містяться копії виданих на ім`я боржника державних актів від 23 березня 2009 року серії ЯД № 561961 і ЯД № 961562, а також рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 09 червня 2011 року у справі № 2-116/2011, якими підтверджується належність ділянок боржнику.

Окрім того, колегія суддів вважає помилковими посилання суду на те, що виконавцем не доведено ухилення боржника від виконання судового рішення, оскільки дана обставина як вірно вказує у скарзі виконавець відповідно до приписів ст.440 ЦПК України не відноситься до обставин, які підлягають встановленню.

Водночас колегія суддів вважає, що неправильність вказаних висновків суду не призвела до неправильного вирішення подання, яке не підлягає до задоволення з наведених вище мотивів.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норми матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

У відповідності до ч.4 ст.376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

З огляду на наведене мотивувальна частина ухвали Подільського районного суду м.Києва від 17 квітня 2019 року підлягає зміні з урахуванням мотивів, викладених у цій постанові.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Артемчука

- 5 -

Тараса Володимировича задоволити частково.

УхвалуПодільського районного суду м.Києва від 17 квітня 2019 року змінити в мотивувальній частині, виклавши її в редакції цієї постанови, в іншій частині цю ухвалу залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: