Номер провадження: 22-ц/813/209/19
Номер справи місцевого суду: 523/3584/17
Головуючий у першій інстанції Бабаков В. П.
Доповідач Журавльов О. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

за участю секретаря Ковязіної А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про розірвання кредитного договору, за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2018 року (суддя Бабаков В.П.),

встановив:

У березні 2017 року ПАТ «ПриватБанк» звернулося до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 08.06.2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у розмірі 5800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом.

Станом на 05.12.2016 року відповідач не виконує умови погашення кредиту і заборгованість складає 13803,09 грн., з них: 4874,51 грн. - тіло кредиту; 2552,61 грн. - нараховано процентів за користуванням кредитом; 5242,49 грн. - нараховано пені; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 633,48 грн. - штраф (процентна складова), яку позивач просив стягнути ОСОБА_2

У грудні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічним позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про розірвання кредитного договору, який мотивований тим, що на теперішній час істотно змінилися обставини. Зазначено, що коли ОСОБА_2 брала кредит, то на той час працювала адміністратором в клінінговій компанії ТОВ «АНКОР СЕРВІС ЛТД», в березні 2013 року перейшла працювати у ломбард «Скарбниця», звідки звільнилася в 2015року. 19.11.2016 року в неї народилася дитина. Крім допомоги по догляду за дитиною, інших доходів у неї немає. Якби ОСОБА_2 мала можливість передбачити дані обставини, то в жодному разі не підписувала даний кредитний договір, а тому просила його розірвати.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2018 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 08.06.2011 року в сумі 13803,09 грн., з них: 4874,51 грн. - тіло кредиту; 2552,61 грн. - нараховано процентів за користування кредитом; 5242,49 грн. - нараховано пені; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 633,48 грн. - штраф (процентна складова).

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про розірвання кредитного договору задоволено.

Розірвано кредитний договір №б/н від 08.06.2011року, укладений між публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_2

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 1600,00грн.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Розстрочено виконання судового рішення в частині стягнення заборгованості за кредитним договором рівними щомісячними платежами на протязі одного року з дати набрання рішенням законної сили.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» суд першої інстанції посилався на їх доведеність та обґрунтованість.

Задовольняючи зустрічний позовОСОБА_2, суд першої інстанції дійшов висновку, що з часу підписання спірного кредитного договору відбулася істотна зміна обставин, якими керувалася ОСОБА_2 при укладанні даного договору, тому є підстави для розірвання кредитного договору.

Зазначене рішення суду оскаржують в апеляційному порядку ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк».

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить зменшити розмір стягнутої з неї грошової суми. Просить стягнути з неї тільки тіло кредиту в сумі 4874,51 грн., в іншій частині позову ПАТ КБ «Приватбанк» відмовити. В решті просить судове рішення залишити без змін.

Основними доводами апеляційної скарги є незгода в частині стягнення штрафних санкцій, посилання на суттєві зміни в її матеріальному стані та необізнаність щодо умов підписаної нею заяви та інших документів.

ПАТ КБ «ПриватБанк» в своїй апеляційній скарзі просить скасувати судове рішення в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 про розірвання кредитного договору, ухвалити в цей частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні зустрічного позову. Зазначено, що правових підстав для застосування ст. 652 ЦК немає.

В іншій частині рішення суду не оскаржується. Судове рішення переглядається в частині стягнення з ОСОБА_2 суми заборгованості за кредитним договором та в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Приватбанк» про розірвання кредитного договору. ПАТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з'явилося. Про дату, час і місце розгляду справи в апеляційному суді повідомлялося належним чином.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відзиву на апеляційні скарги подано не було.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, доводів апеляційних скарг, судова колегія вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Згідно ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_2

Встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 08.06.2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №б/н. Згідно цього кредитного договору відповідачу було надано кредит у розмірі 5800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом.

Станом на 05.12.2016 року відповідач не виконує умови погашення кредиту і заборгованість складає 13803,09 грн., з них: 4874,51 грн. - тіло кредиту; 2552,61 грн. - нараховано процентів за користуванням кредитом; 5242,49 грн. - нараховано пені; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 633,48 грн. - штраф (процентна складова).

За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частинами 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Зміст правовідносин учасників договору повинен оцінюватись виходячи із дійсних намірів учасників договору та відповідно до всіх документів, підписаних сторонами при укладенні або виконанні цього договору.

Такий висновок щодо необхідності доведення позивачем вказаних обставин викладено Верховним Судом України у постановах від 22 березня 2017 року у справі №6-2320цс16 та від 09 серпня 2017 року у справі №6-2322цс16.

За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

В обґрунтування позову ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначив, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, підписавши заяву-анкету, Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті банку. За час розгляду справи відповідач не надавала заперечень на позов та не оспорювала розмір обчисленої заборгованості. Також ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що отримання кредитних коштів відповідач не заперечував.

За таких обставин вимоги Банку по поверненню кредиту ОСОБА_2 є обґрунтовані та доведені. Одночасно, судова колегія не погоджується з загальною сумою стягнення кредитної заборгованостіз ОСОБА_2 виходячи з наступного.

Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за кредитним договором - свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі №6-2003цс15.

Враховуючи встановлене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» одночасно пені та штрафу.

За таких обставин апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково, а судове рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 кредитної заборгованості зміні з ухваленням нової постанови, якою у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення з ОСОБА_2 штрафу (фіксована частина) в сумі 500 грн. та штрафу (процентна складова) у сумі 633,48 грн. слід відмовити.

Щодо апеляційної скарги ПАТ КБ «Приватбанк».

У зустрічному позові ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Приватбанк», який був задоволений судом першої інстанції, ОСОБА_2 посилалася на ту обставину, що виниклисуттєві зміни в її матеріальному стані та вона була необізнана щодо умов підписаної нею заяви та інших документів по отриманню кредиту.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання повинне виконуватися належним згідно умов договору й вимог чинного законодавства.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або ня договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

За змістом статті 652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом

Отже, закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених частиною 2 статті 652 ЦК України, при істотній зміні обставин.

Проте, жодного доказу, який би свідчив про наявність одночасно у відповідача цих умов матеріали справи не містять.

Таким чином, правових підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Приватбанк» про розірвання кредитного договору немає.

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції, в порушення вимог ст. 263 ЦПК України на вказані положення закону уваги не звернув, неправильно застосував норми матеріального права, не встановив усіх обставин, які мають значення для вирішення справи, не визначився із характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає до застосування та не дав їм належної оцінки.

Зазначене вище свідчить про неповне встановлення судом першої інстанції фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, що в свою чергу призвело до поверхневого вирішення спору.

Враховуючи встановлене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ПАТ КБ «Приватбанк» підлягає задоволенню частково, а судове рішення про задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 про розірвання кредитного договору скасуванню, з ухваленням нової постанови про відмову ОСОБА_2 у задоволенні цих вимог позову.

В інший частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2018 року в частині задоволення позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_2 кредитної заборгованості змінити. У задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в частині стягнення з ОСОБА_2 штрафу (фіксована частина) в сумі 500 грн. та штрафу (процентна складова) у сумі 633,48 грн. відмовити.

В іншій частині рішення суду першої інстанції за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без змін.

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2018 року в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 про розірвання кредитного договору скасувати, ухвалити в цей частині нову постанову.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про розірвання кредитного договору відмовити.

В інший частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст Постанови складено 07 лютого 2019 року.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді О.С.Комлева

Ю.І.Кравець