Суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду
Краснощокова Є.В., Русинчука М.М.
26 вересня 2019 року
справа № 636/2615/17
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого: Крата В. І., суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М. (суддя-доповідач),касаційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення. Рішення Чугуївського районного суду Харківської області від 20 вересня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 08 листопада 2017 року залишив без змін.
В постанові касаційного суду вказано: «Суди встановили, що позивач не проживає
в спірному будинку, а тільки доглядає за ним, проводить поточний ремонт та користується земельною ділянкою […] і це свідчить про відсутність однієї з умов набуття права власності за набувальною давністю, як давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння)» і зроблено такий свій висновок: «Встановивши, що відсутні умови, передбачені статтею 344 ЦК України, для набуття права власності за набувальною давністю, суди обґрунтовано відмовили
в задоволенні позову».
Не можемо погодитися з постановою колегії в частині залишення без змін зазначених судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій з таких мотивів.
Суди при розгляді справи встановили, що за ОСОБА_2 , матір`ю позивача, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за її життя зареєстрований будинок АДРЕСА_1 .
Позивач не прийняв спадщину після смерті матері, але доглядає за ним, проводить його поточний ремонт та користується земельною ділянкою.
Особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації (частина перша статті 344 ЦК України).
№ 12-291гс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла таких висновків:
«43. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути
у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).
46. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.
48. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.
49. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто
є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.
50. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися
з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.
51. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац
2 частини третьої статті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння,
є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його
в тимчасове користування іншій особі».
Рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовані тим, що володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається. Позивач не проживає в спірному будинку, а тільки доглядає за ним, проводить поточний ремонт та користується земельною ділянкою, що підтверджується довідкою від 10 травня 2017 року № 129, виданою виконавчим комітетом Зарожненської сільської ради Чугуївського району Харківської області, що свідчить про відсутність однієї з умов набуття права власності за набувальною давності, як давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).

Разом з тим поняття володіння майном, зокрема житловим будинком, не зводиться лише до проживання в ньому, а може мати інші форми (догляд за ним, здійснення його ремонту тощо), які демонструють намір володіти цим майном для себе

і свідчать про поводження особи з цим майном як із своїм власним. Зокрема не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі (див. пункт 51 наведеної постанови Великої Палати Верховного Суду

від 14 травня 2019 року).

Отже, безперервність володіння нерухомою річчю з метою набуття права власності на неї за набувальною давністю слід розглядати як будь-яке панування над річчю, зокрема, як у цій справі - її утримання, управління, обмежене та/або періодичне використання за цільовим призначенням.

У цій справі немає підстав для висновку про відсутність такої ознаки, як безперервність володіння, оскільки спірне майно не втрачалось позивачем, не було у володінні інших осіб протягом всього строку давнісного володіння ним (впродовж 12 років).

Таким чином вважаємо, що висновки попередніх судів у цій справі зроблені внаслідок помилкового тлумачення змісту частини першої статті 344 ЦК України. Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, оскаржені судові рішення підлягали скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.

Судді: Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук