Справа № 526/86/19
Провадження № 2/526/229/2019
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

07 жовтня 2019 року Гадяцький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - Киричка С.А.,

з участю секретаря Широколави О.В.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача Ромася ОСОБА_3 ,

представника відповідача Гадяцької міської ради Максименка П.І.,

представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5 ,

третьої особи Ромась ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Гадяч цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , Гадяцької міської ради, треті особи: Відділ у Гадяцькому районі ГУ Держгеокадастру у Полтавській області, ОСОБА_7 про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , Гадяцької міської ради, треті особи: Відділ у Гадяцькому районі ГУ Держгеокадастру у Полтавській області, ОСОБА_7 про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю . Свій позов вона мотивує тим, що 10.03.2017 року вона придбала однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , відповідно до чого стала її власником. В даному будинку всього знаходиться чотири квартири. Земельна ділянка відноситься до фонду міської ради та знаходиться в загальному користуванні. На прибудинковій території знаходяться господарські споруди, якими користуються власники квартир. Власником квартири АДРЕСА_2 являється ОСОБА_4 , який приватизував частину земельної ділянки розміром 0,0313 га. В даній квартирі проживає донька відповідача зі своїм співмешканцем, з яким у позивачки виникають конфлікти з приводу користування земельною ділянкою. 11.10.2018 року за заявою позивачки було проведено обстеження прибудинкової території будинку АДРЕСА_3 комісією Гадяцької міської ради з метою встановлення меж приватизованої земельної ділянки до квартири АДРЕСА_2 . В зв`язку з відмовою мешканців даної квартири надавати документи, встановити межі не вдалося. Згідно державного Акту на право приватної власності на землю серії ІV-ПЛ №023633, виданого на ім`я ОСОБА_4 , цільовим призначенням приватизованої земельної ділянки розміром 0,0313 га є будівництво та обслуговування житлового будинку та господарських споруд. Оскільки, житловий будинок АДРЕСА_3 являється багатоквартирним, а не приватним житловим будинком, позивачка вважає, що рішення Гадяцької міської ради 11 сесії 4 скликання від 14.10.2003 року являється незаконним, а державний акт на право приватної власності на землю серії ІV-ПЛ №023633, виданий на ім`я ОСОБА_4 підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 15.01.2019 року призначено підготовче судове засідання у справі та витребувано у Гадяцькій міській раді матеріали технічної документації щодо відведення та встановлення меж земельної ділянки по АДРЕСА_3 для подальшої передачі у приватну власність ОСОБА_4 та рішення 11 сесії 4 скликання від 14.10.2003 року.

23.01.2019 року від третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області надійшло пояснення по справі, в якому зазначено, що Головне управління не розпоряджається землями які знаходяться в комунальній та приватній власності.

Від відповідача Гадяцької міської ради надійшов відзив на позовну заяву, в якому вони просять в позові ОСОБА_1 відмовити, пояснюючи це тим, що на час виділення земельної ділянки ОСОБА_4 вона відносилася до земель комунальної власності територіальної громади м. Гадяч. Суміжні землекористувачі по АДРЕСА_3 до міської ради зі скаргами стосовно приватизації ОСОБА_4 земельної ділянки не зверталися. Оригінали технічної документації на спірну земельну ділянку в Гадяцькій міській раді відсутні.

Ухвалою суду від 08.04.2019 року до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача залучено ОСОБА_7 .

В судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_2 підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити, оскільки надання у власність відповідачу частини земельної ділянки біля будинку та встановлення огорожі створює перешкоди в обслуговуванні належної їй квартири.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_8 , представник Гадяцької міської ради в судовому засіданні проти позову заперечували з тих підстав, що приватизація земельної ділянки проведена відповідно до вимог чинного на момент її здійснення законодавства, тому підстави для визнання державного акту недійсним відсутні.

Третя особа ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що у неї дійсно склалися неприязні стосунки з позивачкою ОСОБА_1 після покупки останньою квартири в їхньому будинку. До цього, з попереднім власником квартири жодних спірних питань не виникало з приводу користування приватизованою земельною ділянкою.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що вона є сусідкою позивачки та відповідача, була присутня під час обміру земельної ділянки та встановлення меж, але будь-яких документів з цього приводу не підписувала.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що він є землевпорядником Гадяцької міської ради та вважає, що земельна ділянка виділена законно, межі встановлювалися землевпорядною організацією, яка має відповідну ліцензію, тому претензії до міської ради з приводу неправильного встановлення межі земельної ділянки є необґрунтованими.

Заслухавши сторони та їх представників, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку відповідачів, третіх осіб, заслухавши пояснення свідків, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Цивільно-процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно договору купівлі-продажу від 10.03.2017 року ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_4 .

Технічна інвентаризація кватири АДРЕСА_5 житловому будинку АДРЕСА_3 проведена 05.10.2017 року ПП Миргородське підприємство технічної інвентаризації та експертиз «Інвентаризатор» на замовлення ОСОБА_1

Право власності ОСОБА_4 на вищевказану квартиру АДРЕСА_6 підтверджується договором купівлі продажу від 11.11.2000 року.

ОСОБА_4 29.09.2003 року звернувся до Гадяцької міської ради із заявою про передачу йому безкоштовно у приватну власність земельної ділянки за адресою АДРЕСА_3 для будівництва і обслуговування житлового будинку розміром 0,0313 га, яка рішенням одинадцятої сесії четвертого скликання Гадяцької міської ради задоволена .

Гадяцьким центром земельного кадастру складено План встановлених меж земельної ділянки 103 ОСОБА_4 в АДРЕСА_3 та Технічний звіт по складанню державного акту на право приватної власності на землю.

Державний акт на право приватної власності на землю видано ОСОБА_4 на підставі рішення 11 сесії 4 скликання Гадяцької міської ради від 14.10.2003 року на земельну ділянку розміром 0,0313 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд 25.11.2003 року.

Згідно договору дарування від 03.08.2011 року ОСОБА_4 подарував ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_6 .

Прибудинкова територія багатоквартирного житлового будинку є особливим об`єктом права власності на землю, оскільки призначена для розміщення й обслуговування житлового будинку та має задовольняти інтереси усіх його мешканців.

Відповідно до ст. 38 Земельного кодексу України (надалі - ЗК України) земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування, належать до земель житлової та громадської забудови.

Режим використання земельних ділянок багатоквартирних житлових будинків регулюється ст. 42 ЗК України. Відповідно до положень цієї статті земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. У разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування об`єднанню власників. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі проектів розподілу території кварталу, мікрорайону та відповідної землевпорядної документації.

Відповідно до ст. 42 ЗК України як суб`єкт права власності на прибудинкову територію зазначено виключно об`єднання власників багатоквартирного будинку. До вказаного переліку можливих суб`єктів права власності на прибудинкову територію не входять ні інші юридичні особи, ні окремо фізичні особи.

Виходячи з аналізу цільового призначення спірної земельної ділянки, на якій розташований багатоквартирний жилий будинок та норм ст..42 ЗК України, можна дійти висновку, що у разі приватизації громадянами квартир у багатоквартирному будинку, земельна ділянка як така, що входить у житловий комплекс, може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування лише об`єднанню співвласників будинку.

У такому разі земельна ділянка належить співвласникам жилого будинку на праві спільної сумісної власності, яка разом із загальним майном є майном співвласників, які визначають порядок його користування.

Нормами земельного законодавства не передбачена можливість передачі у власність, або користування окремих співвласників багатоквартирних будинків земельної ділянки (на якій розташований багатоквартирний жилий будинок) або її частини.

Відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Згідно п. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Згідно ч. 1 ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується, про що зазначено в ч. 1 ст. 393 ЦК України.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 362/884/16-ц зроблено висновок, що «визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, ефективним та окремим способом захисту та поновлення порушених прав у судовому порядку.

Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду України від 19.06.2013 року №6-57 цс13, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

Таким чином, державний акт на право приватної власності на землю площею 0,0313 га для будівництва та обслуговування житлового будинку АДРЕСА_3 , серія ІV-ПЛ №023633 видано з порушенням вимог закону та суперечить положенням ст. 42 ЗК України,тому підлягає визнанню недійсним.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог позивачки у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 82, 89, 263-265, 268, 273 ЦПК України, ст. ст. 328, 355, 377 ЦК України, ст.ст. 38, 42 Земельного кодексу України, суд-

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю площею 0,0313 га для будівництва та обслуговування житлового будинку АДРЕСА_3 , серія ІV- НОМЕР_1 №023633, виданий на ім`я ОСОБА_4 та зареєстрований 25 лютого 2003 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №1585 Гадяцькою міською радою народних депутатів.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 17.10.2019 року.

Суддя: С. А. Киричок