КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 року м. Київ

Справа № 22-ц/824/7067/2019 Головуючий у судді 1-ї інстанції - Шум Л.М.

Унікальний №759/20387/18 Доповідач - Гаращенко Д.Р.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

Судді-доповідача Гаращенка Д.Р.

суддів Борисової О. В., Ратнікової В. М.

при секретарях Гавриленко М.А., Тютюнник О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25 лютого 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», державного реєстратора Київської філії Комунального підприємства «Реєстрація бізнесу» Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області Сороки Валерія Миколайовича про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - АТ «Укрсоцбанк»), державного реєстратора Київської філії Комунального підприємства «Реєстрація бізнесу» Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області Сороки В.М. про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора.

Просила визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Київської філії Комунального підприємства «Реєстрація бізнесу» Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області Сороки В.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 44454113 від 06 грудня 2018 року (номер запису про право власності 29299394 від 04 грудня 2018 року), на підставі якого внесено запис про реєстрацію права власності на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 за АТ «Укрсоцбанк», та стягнути з відповідачів судові витрати.

В обґрунтування позову посилалась на те, що 24 квітня 2008 року між нею та АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк», було укладено кредитний договір №403/013/08-ПІ, відповідно до умов якого позивач отримала кредит у розмірі 84 000,00 доларів США.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором, 29 квітня 2008 року сторони уклали іпотечний договір №04/І-242, за умовами якого позивач передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 44,20 кв.м.

11 грудня 2018 року представник банку повідомив, що право власності на предмет іпотеки належить банку на підставі рішення про державну реєстрацію, що були внесені державним реєстратором.

Позивач вважає, що перехід права власності є незаконним, оскільки звернення стягнення на предмет іпотеки може бути на підставі укладення окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, проте такий договір між сторонами не укладався, позивач згоди на відчуження квартири не надавала. Умова договору іпотеки про можливість набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки не свідчить про волевиявлення іпотекодавця на вибуття майна з її володіння.

Позивач не отримувала від банку письмових вимог про усунення порушення відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку».

До спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки іпотечне майно використовується як місце постійного проживання позивача та її родини.

Відповідно до положень ч.3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» наявність висновку про оцінку предмета іпотеки є обов`язковою, однак дані вимоги закону проігноровані відповідачами.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 25 лютого 2019 року позов було задоволено, визнано незаконним та скасовано рішення державного реєстратора Київської філії Комунального підприємства «Реєстрація бізнесу» Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області Сороки В.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 44454113 від 06 грудня 2018 року (номер запису про право власності 29299394 від 04 грудня 2018 року), на підставі якого внесено запис про реєстрацію права власності на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 за АТ «Укрсоцбанк»; стягнуто солідарно з АТ «Укрсоцбанк» та державного реєстратора Київської філії Комунального підприємства «Реєстрація бізнесу» Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області Сороки В.М. на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, АТ «Укрсоцбанк», 26 березня 2019 року, подало апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, не з`ясування всіх обставин, що мають істотне значення для справи та ненадання їм належної оцінки, порушення норм процесуального та матеріального права, просило рішення суду першої інстанції скасувати та в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог, посилалось на те, що висновки суду першої інстанції щодо необхідності укладення окремого договору про задоволення вимог іпотеко держателя є хибними та незаконними, оскільки саме застереження про позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками.

Редакція статтею 36-37 Закону України «Про іпотеку», викладена у підпункті 17 пункту 5 розділу ІІІ «Перехідні положення» Закону України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва», не змінювала встановлений раніше цими статтями порядок позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки та підстави переходу права власності на нього до іпотеко держателя, а лише уточнювала їх.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2012 року в справі №21-236а12, від 24 травня 2017 року в справі №6-1388цс16, від 30 березня 2016 року №6-1851цс15 та постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року №760/16916/14-ц, від 31 січня 2018 року в справі №9140/6592/16, від 31 липня 2018 року в справі №826/9658/15.

Підписуючи договір іпотеки позивач погодила всі умови, які в ньому викладені, підтвердила свою згоду на передачу у власність іпотекодержателя предмета іпотеки у випадку виникнення у іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки, відповідно до умов укладеного сторонами договору та положень чинного законодавства.

В результаті грубих порушень з боку позивача умов укладеного між сторонами кредитного договору у банку виникло право на звернення стягнення на предмет іпотеки в досудовому порядку.

Повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки було направлено на адресу позивача 03 квітня 2018 року, однак було проігноровано останньою.

Прийняття рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень державним реєстратором було наслідком ігнорування позивачем зазначених вимог.

Апелянт наголошував на необхідності застосування до спірних правовідносин правового висновку Великої Палати Верховного Сулу від 21 березня 2018 року в справі №760/14438/15-ц, що для реалізації іпотеко держателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за загальним правилом необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку.

У суду першої інстанції були відсутні правові підстави для визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, оскільки позивачем не було надано доказів будь-яких порушень чинного законодавства при прийнятті оспорюваного рішення.

В судовому засіданні представник апелянта підтримала апеляційну скаргу та просила ії задовольнити.

Представник позивача просила суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 29.04.2008 р. між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту №403/013/08-Пі, відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику грошові кошти в сумі 84 000,00 дол. США, зі сплатою 14,00 % річних та комісій, в розмірі та в порядку, визначених в додатку №1 до договору.

Термін повернення кредиту до 28.04.2018 р. (а.с. 22-30).

В якості забезпечення зобов`язань за вказаним договором, 29.04.2008 р. сторони уклали іпотечний договір №04/І-242. За умовами договору згідно з п. 1.1 іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання своїх зобов`язань перед іпотекодержателем за договором кредиту нерухоме майно, а саме, квартиру, загальною площею 44,20 кв.м., житловою площею 28,70 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , що належить іпотекодавцю на підставі договору дарування від 15.07.2004 р. (а.с. 34-37).

П. 4.1 іпотечного договору встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки (п. 4.2).

Пунктом 4.5 іпотечного договору визначено, що іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один з наступних способів: на підставі рішення суду або виконавчого напису нотаріуса, або шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку», в інший спосіб, передбачений чинним законодавством України, або визначений домовленістю сторін.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11.12.2018 р. встановлено, що державним реєстратором Київської філії Комунального підприємства «Реєстрація бізнесу» Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області Сорокою В.М. 04.12.2018 р. внесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 44454113 від 06.12.2018 р., відповідно до якого АТ «Укрсоцбанк» на праві приватної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

Підстава виникнення права власності - повідомлення про звернення стягнення, серія та номер: 13..3.-03/96-7837 від 21.08.2018 р. ПА «Укрсоцбанк»; іпотечний договір , серія та номер:04-І-242 від 29.04.2008 р. (а.с. 18-21).

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 цього Закону.

Пунктом 4.5 іпотечного договору обумовлені способи звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема пунктом 4.5.3 визначено «шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що між сторонами не укладався договір про задоволення вимог іпотекодержателя.

Оскільки такий договір між сторонами іпотечного договору не укладався, а позивач згоди на відчуження спірної квартири не надавала то дії відповідачів є неправомірими.

Крім того зазначив, що на спірну квартиру розповсюджується дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та про те, що позивач не отримала повідомлення банку про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Колегія суддів вважає що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеній нормі процесуального закону.

Ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, передбачених статтею 12 вказаного Закону.

Одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом здійснення позасудового врегулювання є передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» .

Згідно статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Тобто у разі наявності застереження у договорі іпотеки необхідності в укладені окремого договору немає.

А оскільки іпотекодавець згідно з договором іпотеки погодився на передачу майна у власність банку, у разі невиконання ним зобов'язань за кредитним договором то додаткова згода на передачу майна у власність банку також не потрібна.

Системний аналіз положень статей 17, 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» дає підстави для висновку, що згода іпотекодавця про передачу належного йому нерухомого майна у власність іншої особи (іпотекодержателя), не є беззастережною, а залежить від ряду умов, таких як: чинність іпотеки, невиконання або неналежне виконання основного зобов`язання, визначення в установленому порядку вартості майна, наявності чинного рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на вказане майно.

Можливість реалізації іпотекодержателем права на звернення стягнення шляхом набуття права власності на предмет іпотеки передбачена статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 07 липня 2004 року.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

07 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», пунктом 1 якого передбачено, що протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку»;, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

У Постанові Верховного Суду України від 02 березня 2016 року у справі № 6-1356цс15, суд дійшов правового висновку про те, що поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).

Установлений Законом мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника).

Крім того, протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»; не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, то він не може бути мотивом для відмови у позові, а є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнень на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію цього Закону на період його чинності, з урахування положень статті 109 Житлового кодексу Української РСР.

Дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не поширюється на випадки звернення стягнення на предмет іпотеки за договором про задоволення вимог іпотекодержателя та відсутність у нотаріуса правових підстав для відмови у вчиненні нотаріальної дії по реєстрації права власності за іпотекодержателем, з посиланням на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 02 березня 2016 року у справі № 6-1356цс15.

Матеріалами справи встановлено, що 21.08.2018 р. банком було направлено на адресу позивача повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке було вручено у серпні 2018 р. (а.с. 179-180)

Також банком була проведена належна оцінка вартості майна ( а.с. 181)

Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішнення про відмову у позові.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 376, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25 лютого 2019 року скасувати та ухвалити нове про відмову в позові.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 17 жовтня 2019 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді В. М. Ратнікова

О. В. Борисова