УХВАЛА

11 березня 2019 року

м. Київ

справа № 535/817/18

провадження № 61-3925ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коротуна В. М. розглянув касаційну скаргу публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Полтавагаз» на рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 03 грудня 2018 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Полтавагаз» до ОСОБА_1 про стягнення вартості необлікованого (донарахованого) об'єму природного газу,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року публічного акціонерного товариства по газопостачанню

та газифікації «Полтавагаз» (далі - ПАТ по газопостачанню та газифікації «Полтавагаз») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про

стягнення вартості необлікованого (донарахованого) об'єму природного газу

у розмірі 6 202,11 грн.

Рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 03 грудня

2018 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду

від 05 лютого 2019 року, у задоволенні позову ПАТ по газопостачанню та газифікації «Полтавагаз» відмовлено.

У лютому 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ПАТ по газопостачанню та газифікації «Полтавагаз» на рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 03 грудня 2018 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, заявник просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Малозначними є справи, в яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункти 1, 2 частини шостої статті 19 ЦПК України).

Відповідно до абзацу другого частини першої статті 7 Закону України

від 23 листопада 2018 року № 2629-VIII «Про державний бюджет України на

2019 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2019 року становить 1 921,00 грн.

Предметом позову в даній справі є вимога майнового характеру про стягнення коштів, ціна якої не перевищує 6 202,11 грн, а отже справа є малозначною в силу закону.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи та наявність чіткої й незмінної судової практики, застосування законодавства на час спірних правовідносин, а також значення справи для сторін і суспільства, які дали можливість дійти висновку про малозначність справи.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків також не встановив.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ПАТ по газопостачанню та газифікації «Полтавагаз» на рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 03 грудня 2018 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року слід відмовити з підстав, встановлених пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої, частиною дев'ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, статтею 390, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Полтавагаз» на рішення Котелевського районного суду Полтавської області

від 03 грудня 2018 року та постанову Полтавського апеляційного суду

від 05 лютого 2019 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Полтавагаз» до ОСОБА_1 про стягнення вартості необлікованого (донарахованого) об'єму природного газу.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами повернути особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Коротун