Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" лютого 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Виниченко Л.М.,

за участю секретаря Кравченко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу № 755/10388/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення, поділ спадкового майна та стягнення коштів,-

установив:

В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення, поділ спадкового майна та стягнення коштів.

Представником позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 до суду подано заяву в якій просить залишити позовну заяву без розгляду.

Сторони в судове засідання не з'явилися, будучи належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили.

Вивчивши заяву та матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12.07.2017 року відкрите провадження у справі (т. 1 а.с. 40). Розгляд справи було розпочато по суті.

Як убачається із матеріалів справи, після оголошення в судовому засіданні перерви для виклику свідків у подальшому в судові засідання призначені на 22.01.2019 року та 21.02.2019 року позивач та її представник не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчить розписка представника позивача ОСОБА_4 про те, що вона повідомлена про судове засідання призначене на 22.01.2019 року та зворотне поштове повідомлення про вручення позивачу ОСОБА_1 судової повістки про виклик в судове засідання призначене на 21.02.2019 року, про причини неявки позивача та її представника суд повідомлено не було.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Згідно положень, визначених у постанові Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних і справ про адміністративні правопорушення» № 11 від 17.10.2014 року, при здійсненні правосуддя судам слід брати до уваги те, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950) кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, серед іншого, розумність строків розгляду справи судом (п. 10 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші).

В той же час, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Як зазначено вище, позивач та її представник в судове засідання не з'явилися, були належним чином повідомлені про розгляд справи, неявка позивача та її представника має ознаки повторності, доказів щодо поважності причин неявки в судове засідання суду не надано, натомість представником позивача до суду подано заяву в якій просить залишити позовну без розгляду.

Згідно вимог п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

За нормою частини 5 ст. 223; пункту 3 частини 1 ст. 257 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез'явлення не перешкоджає вирішенню спору.

За вищевикладених обставин суд вважає, що оскільки розгляд справи було розпочато по суті, то відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства заява представника позивача про залишення позовної заяви без розгляду задоволенню не підлягає, однак позов ОСОБА_1 підлягає залишенню без розгляду з підстав повторної неявки позивача та її представника в судове засідання, що перешкоджає вирішенню спору, оскільки суд позбавлений можливості з'ясувати позицію позивача з приводу заявлених нею вимог на час розгляду справи.

Згідно ч. 2 ст. 257 ЦПК України, особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Керуючись ст. ст. 44, 223, 257, 260, 261, 353, 354 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 про залишення без розгляду позовної заяви у справі № 755/10388/17 відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення, поділ спадкового майна та стягнення коштів залишити без розгляду.

Роз'яснити позивачу, що залишення заяви без розгляду не позбавляє права повторного звернення до суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя