Постанова

Іменем України

25 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 174/12/17-ц

провадження № 61-36130св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.,

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Стрільчука В. А., Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Об`єднана гірничо-хімічна компанія»,

третя особа - Профспілка гірничо-металургійного комплексу,

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» на рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2017 року в складі судді : Данилюка Т. М. та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2017 року у складі суддів: Ткаченко І. Ю., Каратаєвої Л. О., Пищиди М. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» (далі - ПАТ «ОГХК») про поновлення на роботі, та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 30 грудня 2016 року наказом директора філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» ПАТ «ОГХК» №64-П до нього застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення. Підставою для його звільнення було не проведення повторного інструктажу кільком працівникам і неналежне ведення журналу інструктажів, при цьому як зазначено в наказі про звільнення, жодної шкоди виробництву, працівникам та довкіллю, що має враховуватись при виборі виду дисциплінарного стягнення, ним завдано не було.

Відповідач у наказі посилається на невиконання позивачем своїх посадових обов`язків, передбачених пунктом 2.14 посадової інструкції, а саме - не проведення повторного інструктажу кільком працівникам і неналежне ведення журналу інструктажів. Однак, положення пункту 2.14 посадової інструкції не зобов`язують майстра виробництва ВТБ РМУ проводити інструктажі та вести журнал інструктажів. Вказаний пункт зобов`язує майстра організовувати проведення інструктажів та вести журнал нарядів-завдань.

Отже, ведення журналу інструктажів взагалі не відноситься до кола посадових обов`язків майстра виробництва ВТБ РМУ, а організувати проведення інструктажів майстер виробництва ВТБ РМУ має на підставі наказу (розпорядження) про призначення особи, що має проводити інструктажі. Оскільки такого наказу (розпорядження) не було видано, позивачем не порушено положень посадової інструкції і не вчинено дисциплінарного проступку.

Щодо посилань відповідача у наказі на документ під назвою «Системи управління охороною праці» зазначив, що з таким документом він не був ознайомлений, що свідчить про відсутність обов`язку виконувати його положення. Також на цей документ відповідач не посилався у поданнях профспілці про надання згоди на розірвання трудового договору з позивачем.

Окрім того, як на підставу для звільнення послався, зокрема, на непроведення позивачем повторного інструктажу оператору ЕОМ. Однак, дана посада міститься у Переліку професій та посад працівників, які звільняться від проведення повторного інструктажу з охорони праці. Тобто, для даного працівника повторний інструктаж взагалі не мав проводитись.

16 грудня 2016 року Первинна профспілка «Свобода Праці» ДП «Об`єднана гірничо-металургійна компанія», членом якої є позивач, одержала подання відповідача від 06 грудня 2016 року за №№ 01-32/6423, 01-32/6426 про отримання згоди на розірвання трудового договору з позивачем на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України.

Виконавчим комітетом та Зборами ПП «Свободу Праці» ДП «ОГХК» 21 грудня 2016 року у присутності позивача розглянуто дане подання, по якому були прийняті рішення про ненадання згоди на розірвання трудового договору, про що відповідача письмово повідомлено 22 грудня 2016 року. Повідомлення містять належне обґрунтування даних рішень. Однак, відповідач в порушення положень статті 43 КЗпП України видав наказ № 64-П від 30 грудня 2016 року про звільнення.

У червні-липні 2016 року, позивач був членом Контрольно-ревізійної комісії ПП «Свободу Праці» ДП «ОГХК». Його повноваження були припинені у зв`язку із закінченням строку повноважень відповідного складу КРК у липні 2016 року, про що відповідач повідомлявся листами від 08 серпня 2016 року та 08 вересня 2016 року. Це було однією з підстав для відмови у наданні згоди на розірвання трудового договору з позивачем. Однак, відповідач звільнив позивача з порушенням вказаної гарантії, передбаченої частиною четвертою статті 252 КЗпП України.

Таким чином, вважає, що відповідачем допущено необґрунтоване звільнення, порушено встановлений законом порядок звільнення, що свідчить про незаконність такого звільнення та є підставою для поновлення позивача на роботі.

У зв`язку з цим просив поновити його на роботі на посаді майстра виробництва виробничо-технічного бюро ремонтно-монтажного управління у філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» ПАТ «ОГХК», стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 9290, 40 грн, скасувати наказ директора філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» ПАТ «ОГХК» № 64-П від 30 грудня 2016 року «Про звільнення майстра виробництва ВТБ РМУ Сало Д. І.».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено, поновлено ОСОБА_1 на посаді майстра виробництва виробничо-технічного бюро ремонтно-монтажного управління у філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» ПАТ «ОГХК» з 05 січня 2017 року, стягнуто з ПАТ « ОХГК » на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 9290, 40 грн. та скасовано наказ директора філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» ПАТ «ОГХК» № 64-П від 30 грудня 2016 року «Про звільнення майстра виробництва виробничо-технічного бюро ремонтно - монтажного управління ОСОБА_1 ».

Суд першої інстанції виходив з того, що відмова профспілки є достатньо аргументованою, рішення прийнято колегіально, винесене на прохання філії «Вільногірського гірничо-металургічного комбінату» ДП «ОГХК», з якою позивач перебував у трудових відносинах, в якій чітко виражено волю профспілкового комітету щодо відмови у наданні згоди на звільнення з роботи працівника з підстав пункту 3 статті 40 КЗпП України. Містить посилання на положення ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», а також на положення колективного договору. Воно також ґрунтується на ділових (професійних) якостях працівника.

Фактично відповідач не згоден з мотивами відмови у згоді на звільнення позивача, однак ДП «ОГХК» не оспорювало та визнало легітимність профспілки на даному підприємстві в цілому, а також на філії «Вільногірського гірничо-металургічного комбінату» ДП «ОГХК», а тому визнало правомочність прийняття профспілкою рішень, в тому числі й рішення про ненадання згоди на звільнення позивача. Незгода адміністрації підприємства з мотивами відмови у згоді на звільнення працівника не є предметом оцінки суду і за змістом вищенаведених норм законодавства та правової позиції ВСУ не дає роботодавцю право на звільнення працівника.

Суд першої інстанції вважав, що відповідач необґрунтовано, з порушенням положень статті 43 КЗпП України, статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», дійшов висновку про наявність у нього передбачених законом підстав для звільнення позивача після отримання відмови виборного органу первинної профспілкової організації у наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 .

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2017 року рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2017 року змінено в частині обґрунтування задоволення позовних вимог. В решті рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2017 року залишено без змін, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» відхилено.

Рішення апеляційної інстанції обґрунтовано тим, що суд першої інстанції не звернув уваги, що до членів ревізійної комісії не можна застосовувати положення статті 252 КЗпП України та статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» стосовно додаткових гарантії для працівників, обраних до складу виборних профспілкових органів, а тому безпідставно дійшов висновку щодо порушення відповідачем порядку звільнення позивача з займаної посади та недотримання при цьому діючого законодавства.

Суд апеляційної інстанції вважав, що підставою для звільнення ОСОБА_1 були накази № 48 від 22 вересня 2016 року та № 58 від 01 листопада 2016 року, якими він притягувався до дисциплінарної відповідальності за порушення пунктів 2.19, 4.1, 4.2., 4.4 Посадової інструкції, та на підставі яких йому не нараховувалась премія та були оголошені догани, які наразі змінені наказами самого підприємства, а наказ № 48 від 22 вересня 2016 року визнано незаконним та скасовано вищезазначеним рішенням суду, яке набрало законної сили, то його позовні вимоги підлягають задоволенню саме з цих підстав.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У листопаді 2017 року представник відповідача Писаренко Г. О. звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2017 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2017 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди дійшли хибних висновків, що роботодавцем не було дотримано положення частини 3 статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» щодо отримання згоди на звільнення позивача не тільки від виборного органу ПП «Свободу праці» ДП «ОГКХ», а також і від вищестоящого виборного органу цієї профспілки.

Крім того, вважає, що до членів ревізійної комісії не можна застосовувати положення статті 252 КЗпП України та статтю 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» стосовно додаткових гарантій для працівників обраних до складу виборних профспілкових органів.

Також, судами не враховано, що відповідно до частини 7 статті 43 КЗпП України рішення виборного органу первинної профспілкової організації профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Рішення ПП «Свобода праці» ДП «ОГХК» є необґрунтованим, а тому у відповідача були всі підстави для звільнення ОСОБА_1

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

27 червня 2018 року справу № 174/12/17 Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 13 вересня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що у задоволенні касаційної скарги необхідно відмовити з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_1 з 11 липня 1996 року по 17 березня 1997 року працював на посаді економіста 2 категорії планово-економічного відділу. 17 березня 1997 року переведений провідним інженером, 09 липня 1997 року переведений на посаду начальника бюро планування і собівартості, 18 березня 1998 року призначений на посаду заступника начальника планово - економічного відділу. 15 грудня 2004 року ДП «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» ДАК «Українські поліметали» реорганізовано в філіал «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» ЗАТ «Кримський ТИТАН», а 05 травня 2011 року назва підприємства змінена на «Філіал «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» ПрАТ «Кримський титан». 01 січня 2015 року позивач звільнений у зв`язку з переведенням в філію «Вільногірський ГМК» ДП «ОГХК» та 02 січня 2015 року прийнятий в управління комбінату в планово-економічний відділ заступником начальника. 01 липня 2016 року переведений в ремонтно-монтажне управління - майстром виробництва виробничо-технологічного бюро. 08 грудня 2016 року ДП «ОГХК» перетворено на ПАТ «ОГХК».

ПАТ «ОГХК» є правонаступником ДП «Вільногірський державний гірничо-металургійний комбінат». Підприємство є юридичною особою. Філія «ВГМК» ПАТ «ОГХК» є відокремленим структурним підрозділом та не є юридичною особою, структура та штатний розклад філії затверджується генеральним директором підприємства. Працівники філії призначаються на посаду і звільняються з посади наказом директора філії. Трудовий колектив філії складають усі особи, які знаходяться у трудових відносинах з філією підприємства.

Згідно наказу № 64-П від 30 грудня 2016 року за підписом директора філії «ВГМК» ПАТ «ОГХК» «Про звільнення майстра виробництва виробничо-технічного бюро ремонтно-монтажного управління», 04 січня 2017 року позивача звільнено у зв`язку з систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього, за пунктом 3 статті 40 КЗпП України.

Так, відповідно до наказів № 250 від 13 вересня 2016 року, № 48 від 22 вересня 2016 року, № 58 від 01 листопада 2016 року, ОСОБА_1 притягувався до дисциплінарної відповідальності за порушення пунктів 2.19, 4.1, 4.2., 4.4 Посадової інструкції, йому не нараховувалась премія та була оголошена догана.

06 грудня 2016 року директор філії «ВГМК» ДП «ОГХК» звернувся з поданнями за №№ 01-32/6423, 01-32/6426 до ПП «Свободу праці» ДП «ОГХК» та до зборів ПП «Свободу праці» ДП «ОГХК» про отримання згоди на розірвання трудового договору з ОСОБА_1 на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення.

Листами № 51 та № 52 від 21 грудня 2016 року ПП «Свободу праці» ДП «ОГХК», надані відповіді в яких зазначено, що на зборах ПП «Свободу праці» ДП «ОГХК», які було проведено 20 грудня 2016 року та 21 грудня 2016 року в присутності ОСОБА_1 , розглянуті вказані вище подання та прийнято рішення про ненадання згоди на розірвання трудового договору з викладеним обґрунтуванням відмови.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців Первинна профспілка «Свободу праці» ДП «ОГХК», було перейменовано на Профспілку гірничо-металургійного комплексу, що є юридичною особо, її внесено до ЄДРПОУ 07 серпня 2015 року. Профспілка пройшла легалізацію на підтвердження заявленому статусу, про що видано свідоцтво № 5 від 24 липня 2015 року.

Відповідно до протоколу № 27 від 02 липня 2016 року засідання комісії з перевірки знань з питань охорони праці проведено перевірку знань з питань охорони праці ОСОБА_1 , за результатами якої було з`ясовано, що позивач знає законодавство з охорони праці.

Розпорядженням № 563 від 08 листопада 2016 року «Про проведення інструктажів з охорони праці» провідним інженером з охорони праці було проведено перевірку ведення журналів реєстрації інструктажів з питань охорони праці майстрами ремонтно-монтажного управління філії «ВГМК» ДП «ОГХК». За результатами якої було встановлено, що майстром виробництва ОСОБА_1 у жовтні 2016 року не проведено повторний інструктаж підлеглим працівникам та журнал реєстрації інструктажів з питань охорони праці на робочому місці ведеться з порушенням, а саме: сторінки журналу реєстрації інструктажів не пронумеровані, не прошнуровані і не скріплені печаткою.

У зв`язку з виявленим недоліком, було проведено службове розслідування та складена службова записка, в якій зазначено щодо порушення вимог посадової інструкції та нормативно-правових актів підприємства майстром виробництва ВТБ РМУ ОСОБА_1 .

Відповідно до наказів № 48 від 22 вересня 2016 року та № 58 від 01 листопада 2016 року ОСОБА_1 притягувався до дисциплінарної відповідальності за порушення пунктів 2.19, 4.1, 4.2., 4.4 Посадової інструкції, йому була оголошена догана та не нараховувалась премія.

З урахуванням вищевказаних наказів, наказом № 64-П від 30 грудня 2016 року за підписом директора філії «ВГМК» ПАТ «ОГХК» «Про звільнення майстра виробництва виробничо-технічного бюро ремонтно-монтажного управління» позивача звільнено з роботи 04 січня 2017 року у зв`язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків покладених на нього, за пунктом 3 статті 40 КЗпП України.

Також позивач станом на 29 червня 2016 року був членом контрольно-ревізійної комісії ПП «Свободу Праці» ДП «ОГХК». При цьому, згода на звільнення позивача з займаної посади професійною спілкою надана не була, про що було зазначено у відповідній відмові.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з частиною першою статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

Згідно пункту 3 частини першої статті 40КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку зокрема систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник (частина перша статті 43 КЗпП України).

За передбаченими пунктом 3 статті 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (стаття 151 КЗпП України), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року.

Згідно зі статтею 149 КЗпП України за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. До таких видів стягнень згідно з часиною першою статті 147 КЗпП України належать: догана та звільнення.

Звільнення працівника за пунктом 3 статті 40 КЗпП України є видом дисциплінарного стягнення.

У справах про поновлення на роботі особи, звільненої за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором, судам необхідно з`ясувати, у чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктом 3 статті 40 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи не застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним; враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; з моменту виявлення порушення до звільнення може минути не більше місяця.

Систематичним невиконанням обов`язків вважається таке, що вчинене працівником, який раніше допускав порушення покладених на нього обов`язків і притягувався за це до дисциплінарної відповідальності, проте застосовані заходи дисциплінарного чи громадського стягнення не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.

Вирішуючи питання про звільнення позивача з займаної посади, відповідач виходив із того, що він був притягнутий до дисциплінарної відповідальності відповідно до наказів № 48 від 22 вересня 2016 року та № 58 від 01 листопада 2016 року, про що зазначено у наказі № 64-П від 30 грудня 2016 року, на підставі якого й було звільнено позивача.

Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 20 квітня 2017 року, яке ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2017 року залишено без змін, визнано незаконним та скасовано наказ №48 від 22 вересня 2016 року «Про накладення дисциплінарного стягнення (догани) майстру виробництва ВТБ РМУ Сало Д . І. ».

Крім того, відповідачем до вищевказаного наказу внесено зміни, а саме відповідно до наказу № 77 від 07 березня 2017 року «Про внесення змін до наказу №48 від 22 вересня 2016 про оголошення догани, не нарахування премії за місяць та винагород майстру виробництва ВТБ РМУ ОСОБА_1 », назву наказу викладено в наступній редакції «Про не нарахування премії повністю за вересень 2016 року майстру виробництва ВТБ РМУ Сало Д. І.», в наказі виключено вказівку на притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у виді догани.

Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 21 серпня 2017 року визнано незаконним та скасовано наказ № 58 від 01 листопада 2016 року «Про оголошення догани, не нарахування премії за місяць та винагород майстру виробництва ВТБ РМУ Сало Д . І. ».

Відповідачем до вказаного наказу внесено зміни, відповідно до наказу №78 від 07 березня 2017 року «Про внесення змін до наказу від 01 листопада 2016 №58 про оголошення догани, не нарахування премії за місяць та винагород майстру виробництва ВТБ РМУ Сало Д. І.» назву наказу викладено в наступній редакції «Про не нарахування премії повністю за жовтень 2016 року майстру виробництва ВТБ РМУ ОСОБА_1 », із наказу виключено «оголошена догана».

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2018 року рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 21 серпня 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд правильно вважав, що підставою для звільнення ОСОБА_1 були накази № 48 від 22 вересня 2016 року та № 58 від 01 листопада 2016 року, якими той притягувався до дисциплінарної відповідальності за порушення п. 2.19, 4.1, 4.2., 4.4 Посадової інструкції, та були оголошені догани, які змінені відповідачем в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності, а тому звільнення позивача за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України є незаконним і він підлягає поновленню на роботі.

Однак, відповідно до частин другої - четвертої статті 252 КЗпП України зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного профспілкового органу, членами якого вони є. Звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об`єднання професійних спілок). Звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу працівників, які обиралися до складу профспілкових органів підприємства, установи, організації, не допускається протягом року після закінчення строку, на який обирався цей склад (крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі у зв`язку із станом здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи, або вчинення працівником дій, за які законом передбачена можливість звільнення з роботи чи служби). Аналогічні положення передбачені статтею 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Як вбачається зі статті 1 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» профспілковий орган - орган, створений згідно із статутом (положенням) профспілки, об`єднання профспілок, через який профспілка здійснює свої повноваження.

Пунктом 5.1 Статуту Профспілки гірничо-металургійного комплексу виборними органами Профспілки є Збори Профспілки, Виконавчий комітет Профспілки, Керівник Профспілки, Контрольно-ревізійна комісія Профспілки, Профбюро Профспілки та виборні органи профгруп Профспілки.

З червня по липень 2016 року ОСОБА_1 перебував у складі Контрольно-ревізійної комісії, тобто був членом виборного органу профспілки і на нього розповсюджувалися положення статті 252 КЗпП України.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов неправильного висновку про те, що до членів ревізійної комісії не можна застосовувати положення статті 252 КЗпП України та статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» стосовно додаткових гарантії для працівників, обраних до складу виборних профспілкових органів, однак це не вплинуло на правильність прийнятого рішення.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів першої і апеляційної інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. В силу статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2017 року у незміненій частині та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2017 року - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» залишити без задоволення.

Рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2017 року у незміненій частині та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. О. Кузнєцов
Судді:В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко
В. А. Стрільчук М. Ю. Тітов