Дата документу 13.03.2019 Справа № 310/8715/15
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 310/8715/15 Головуючий у 1 інстанції: Ревуцький С.І.
провадження № 22-ц/807/622/19 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Кочеткової І.В.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на заочне рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 квітня 2016 року за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитний договором,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду з вищевказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 19.10.2006р. між ВАТ «Кредитпром- банк» та відповідачем ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № 9/25ДС/636/2006-НВВклн, у відповідності до якого відповідач отримала кредит у вигляді відкриття мультивалютної кредитної лінії в національній валюті України та в іноземній валюті в межах загальної суми 35 750 доларів США на строк з 19.10.2006р. по 18.10.2026р. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12,50% річних. Додатковою угодою № 1 встановлено збільшення процентної ставки до 13,85% річних з 04.09.2008р.

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між ВАТ «Кредитпромбанк» та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 9/25ДС/0919/П01/2006-НВВклн від 19.10.2006р., у відповідності до якого поручитель взяв на себе солідарну відповідальність за зобов'язаннями відповідача ОСОБА_4

20.05.2013р. між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, у відповідності до якого позивач набув право вимоги за вказаними договорами.

Відповідач ОСОБА_4 порушує умови вказаного кредитного договору, не сплачує заборгованість за кредитом та відсотками. Сума заборгованості відповідача перед банком станом на 30.07.2015р. склала: заборгованість за кредитом - 118 749,79 грн., заборгованість за відсотками - 11 289,78 грн., а всього - 130 039,56 грн., яку банк просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку.

Заочним рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 квітня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ПАТ «Дельта Банк» у особі представника ОСОБА_5 подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі .

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 24 січня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» задоволено. Заочне рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 квітня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням апеляційного суду, ОСОБА_4 подала касаційну скаргу.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 вересня 2018 року касаційну скаргу задоволено частково, рішення Апеляційного суду Запорізької області від 24 січня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Банк та відповідач ОСОБА_4, будучи належним чином повідомлені, в судове засіданні апеляційного суду повторно не з»явились.

ОСОБА_4 надала клопотання про розгляд справи без її участі, банк про причини неявки не повідомив, клопотань про відкладення справи не надав.

Відповідач ОСОБА_3 як особа, що проживає на тимчасово окупованій території у м. Шахтарську Донецької області, вважається повідомленим у відповідності до п. 19 Розділу ХІІ «Перехідні положення» ст. 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв»язку з проведенням антитерористичної операції» та ст.. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» шляхом розміщення оголошення про його виклик в судове засідання Запорізького апеляційного суду на офіційному сайті суду ( а.с. Т. 2 а.с. 86, 87).

За вказаних обставин, справу в апеляційному суді розглянуто у відповідності до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України у відсутності вс іх учасників справи.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що 19 жовтня 2006 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_4 укладений кредитний договір № 9/25ДС/636/2006-НВВклн, відповідно до якого остання отримала кредит у вигляді відкриття мультивалютної кредитної лінії в національній валюті України та в іноземній валюті в межах загальної суми 35 750,00 доларів США на строк із 19 жовтня 2006 року по 18 жовтня 2026 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,50 % річних.

Додатковою угодою № 1 збільшено процентну ставку до 13,85 % річних з 04 вересня 2008 року.

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 19 жовтня 2006 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_3 укладений договір поруки № 9/25ДС/0919/П01 /2006-НВВклн, відповідно до якого поручитель взяв на себе солідарну відповідальність за зобов'язаннями ОСОБА_4.

20 травня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого позивач набув право вимоги за вказаними договорами.

В позові банк зазначив, що ОСОБА_4 неналежним чином виконувала умови договору, внаслідок чого у неї утворилась прострочена заборгованість, тому банк, скориставшись своїм правом, передбаченим п. 6.2 кредитного договору, достроково просив стягнути з позичальника ОСОБА_4 в солідарному з поручителем ОСОБА_3 порядку всю прострочену заборгованість разом з залишком непогашеного кредиту достроково. Станом на 30.07.2015р. вся сума заборгованості складала: заборгованість за кредитом - 118 749,79 грн., заборгованість за відсотками - 11 289,78 грн., а всього - 130 039,56 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що із наданого банком розрахунку неможливо встановити дійсний розмір заборгованості позичальника за кредитним договором.

Апеляційний суд Запорізької області при первісному розгляді справи, стягуючи всю визначену банком заборгованість з відповідачів, визнав, що відповідач ОСОБА_4 з січня 2015р. припинила сплачувати кредит, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість у зазначеному в розрахунку банку розмірі.

Скасовуючи рішення апеляційного суду та направляючи справи на новий апеляційний розгляд, касаційний суд вказував, що апеляційний суд обмежився лише дослідженням доводів апеляційної скарги банку та не дослідив заперечення відповідача ОСОБА_4, яка вказувала, що має переплату за кредитом, на що вказує графік платежів, згідно з яким станом на 01 серпня 2015р. допустима сума залишку за кредитом не може перевищувати 13500 дол. США, в той час як у неї станом на цю дату залишок непогашеного кредиту становить 6017,07 дол. США. А також касаційний суд вказував, що за таких обставин, апеляційний суд мав перевірити, але не перевірив, чи настало право у банку вимагати дострокового повернення всього кредиту.

Перевіркою вказаних обставин, на яких наголошував касаційний суд, апеляційний суд встановив.

Пунктом 4.1.1 кредитного договору від 19 жовтня 2006 року № 9/25ДС/636/2006-НВВклн сторони узгодили графік повернення кредиту, згідно з яким, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту на купівлю нерухомості, погашення кредиту відбувається шляхом внесення готівкою або шляхом безготівкового перерахування зі свого поточного/карткового рахунку грошових коштів у валюті отриманого кредиту на рахунок, вказаний в п. 2.2 цього договору, таким чином, щоб заборгованість кожного місяця не перевищувала визначений графіком розмір ( Т. 1 а.с. 9-11).

Відповідно до п. 4.3 договору відсотки за користування кредитом, нараховані банком за період з 01 по 20 число кожного місяця, позичальник має сплачувати до останнього робочого дня включно поточного місяця, а відсотки, нараховані з 21 числа по останній день календарного місяця - до останнього робочого дня включно наступного за звітним місяця.

Отже, відсотки мали погашатись позичальником двічі на місяць.

За кредитним договором ОСОБА_4 банком було відкрито мультивалютну кредитну лінію в межах загальної суми 35 750 дол. США.

Фактично ОСОБА_4 було використано 24 000 дол. США на придбання однокімнатної квартири згідно з п. 2.1.1 кредитного договору., та саме цю суму кредиту банком було розписано до погашення щомісячними платежами у вищенаведеному графіку.

З дати укладення договору до січня 2015р. ОСОБА_4 належним чином виконувала умови кредитного договору, маючи навіть переплату за тілом кредиту, на що вказують наразі

саме обставини, на які звернуто увагу касаційним судом.

Так, згідно з графіком погашення кредиту, положення якого не змінено наступними

додатковими угодами, станом на 01 серпня 2015 року допустима заборгованість позичаль-

ника ОСОБА_4 за кредитом не повинна перевищувати 13 500,00 доларів США.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого ПАТ «Дельта Банк», борг ОСОБА_4 за тілом кредиту станом на 31 липня 2015 року становить 5 494,68 доларів США, що дійсно вказує на те, що сплата кредиту позичальником здійснювалась з випередженням.

Але з розрахунку банку і не вбачалось, що у неї уторилась заборгованість за тілом кредиту, а банк наполягав лише на прострочених відсотках в сумі 393,27 дол. США.

У пункті 6.2 кредитного договору сторони погодили право позикодавця на дострокове витребування кредиту у разі недотримання позичальником цього договору.

Вказаний пункт не конкретизує, після утворення якого розміру заборгованість у банку настає таке право, а лише вказує на допущення будь-якого порушення умов договору.

Відтак, наявність простроченої заборгованості у будь-якому розмірі надає право банку вимагати дострокового повернення позичальником всього кредиту.

Отже, за наявності простроченої заборгованості по відсоткам у розмірі 393,27 дол. США банк отримав право вимагати повернення всього кредиту у відповідності до п. 6.2 кредитного договору.

Після звернення банком до суду з цим позовом ОСОБА_4 погасила прострочені відсотки, тому вважала, що банк має припинити відносно неї судове провадження та надати їй можливість погашати кредит за встановленим договором графіком.

Проте, це не є обов»язком банку, а є його правом як позивача у порушеній цивільній справі відмовитись від позову у зв»язку з погашенням позичальником простроченої заборгованості по відсоткам, або підтримувати позов у частині заборгованості, що залишилась непогашеною. Але погашення прострочених процентів після ініціювання цивільного провадження в суді не може бути підставою для припинення судового процесу по іншим заявленим вимогам. Та від цього наявне у банку право на дострокову вимогу всього кредиту не припиняється. Такі дії позичальника лише свідчать про визнання боргу, який почав погашатися після пред»явлення вимоги про дострокове повернення кредиту. При цьому, відсутність можливості погашати кредит через проведення АТО не впливає на права та обов»язки за кредитним договором, крім недопустимості нарахування неустойки, яка і не заявлена банком у цьому позові ( а.с. 98).

Що стосується саме розміру заборгованості, яка утворилась у відповідача ОСОБА_4 станом на 31.07.2015р., то за матеріалами справи встановлено.

Дійсно, ОСОБА_4 з січня 2015р. перестала здійснювати платежі, чого не заперечує сама відповідач, посилаючись на скрутні обставини щодо здійснення на території її мешкання АТО.

Перевіривши наданий банком розрахунок, колегія встановила такі обставини.

Відсотки за користування кредитними коштами визначені сторонами наступним чином: з 19.10.2006р. по 04.09.2008р. - 12,50 % річних, з 04.09.2008р. - 13,85 %.

Більше угод про збільшення процентної ставки матеріали справи не містять та позивач на це не посилається.

Між тим, розрахунок заборгованості по відсоткам здійснено банком за процентною ставкою у розмірі 14,1 % річних, про встановлення якої не мається відомостей у матеріалах справи.

Тому колегія, здійснивши перерахунок заборгованості за відсотками у періоді, за який банком вони рахуються у цій справі з 26.06.2013р. по 01.07.2015р., за узгодженою процентною ставкою 13,85 % річних, визначила, що заборгованість по відсоткам складає не 522,39 дол. США, а 359,07 дол. США (Т. 1 а.с. 156).

Всі решта підрахунків банком здійснено правильно станом на 31.07.2015р., та в подаль-

шому в ході розгляду справи банк позовні вимоги в частині розміру заборгованості не зміню-

вав.

Але, враховуючи, що справа розглядалась з 07.09.2015р. по теперішній час майже 3,5 роки, за цей час ОСОБА_4 здійснила низку додаткових погашень, а також, що заявлено вимогу про дострокове повернення кредиту, що припиняє подальше нарахування відсотків, та ті обставини, що суд першої інстанції відмовив в задоволенні позову, оскільки визнав за неможливе розібратись у розрахунку, тому апеляційному суду слід на цьому етапі визначати розмір дійсної заборгованості, у зв»язку з чим колегія вважає за необхідне врахувати всі здійснені позичальником ОСОБА_4 після подання позову банком платежі на погашення заборгованості за кредитним договором.

При цьому, колегія враховує ще ті обставини, що банк визначив суму заборгованості у гривні, позовні вимоги не змінював, а тому колегія не має права виходити за межі заявлених позовних вимог.

З меморіальних ордерів, наданих ОСОБА_4 на підтвердження платежів за кредитним договором, вбачається, що вони здійснювались у різні періоди часу у доларах США, але з визначенням доларового еквіваленту у гривні, та саме платіж у гривневому еквіваленті слід брати для підрахунку суми погашення.

За підрахунками всіх сплачених за цими меморіальними ордерами коштів визначається залишкова заборгованість позичальника ОСОБА_4 на час перегляду справи апеляційним судом за кредитним договором № 9/25ДС/636/2006-НВВклн:

-в грудні 2015р. - 200 дол. США або 4766,76 грн. за м/о №№ 66683680, 67422163 ( а.с. 81); -в січні 2016р. - 300 дол. США або 7301,20 за м/о №№ 505948, № 815567, 3920302 ( а.с. 80, 82);

-в лютому 2016р. - 353,79 дол. США або 9 362,08 грн. за м/о № 5036145 ( а.с. 116);

-в березні 2016р. - 331,71 дол. США або 8675,78 за м/о №№ 6053248, 6279759, 6906003 ( а.с. 135-137);

-в квітні 2016р. - 256 дол. США або 6521,08 за м/о №№ 7569685, 8121063 (а.с. 137, 199);

-в травні 2016р. - 70 дол. США або 1759,52 грн. за м/о № 9267885 ( а.с. 200);

-в червні 2016р.- 100 дол. США. або 2485,44 грн. за м/о № 10412178 ( а.с. 201);

-в липні 2016р. - 100 дол. США або 2 478,51 грн. за м/о № 11398473 ( а.с. 202);

-в серпні 2016р. - 70 дол. США або 1768,37 грн. за м/о № 12251918 ( а.с. 203);

-у вересні 2016р. - 70 дол. США або 1814,60 грн. за м/о № 13276098 ( а.с. 217);

-у жовтні 2016р. - 120 дол. США або 3071,44 грн. за м/о № 14243261 ( а.с. 218);

-у листопаді 2016р. - 100 дол. США або 2 558,76 грн. за м/о № 15068430 ( Т. 2 а.с. 22);

-у грудні 2016р. - 80 дол. США або 2132,05 грн. за м/о № 16026903 (Т. 2 а.с. 23);

-у січні 2017р. - 90 дол. США або 2447,30 грн. за м/о № 562785 ( Т. 2 а.с. 24);

-у лютому 2017р. - 140 дол. США або 2083,52 грн. за м/о №№ 1270399, 1270399 ( Т. 2 а.с. 38,39);

-в березні 2017р. - 70 дол. США або 1900,75 грн. за м/о № 1917121 ( Т. 2 а.с. 71);

-в квітні 2017р. - 70 дол. США або 1867,16 грн. за м/о № 2518066 ( Т. 2 а.с. 72);

-в травні 2017р. - 100 дол. США або 2627,67 грн. за м/о № 3270119 ( Т. 2 а.с. 72);

-в липні 2017р. 180,48 дол. США або 4682,24 грн. за м/о №№ 4211666, 4619847 ( Т. 2 а.с. 73);

-в серпні 2017р. - 100 дол. США або 2544,06 грн. за м/о № 5231055 (Т. 2 а.с. 74);

-в вересні 2017р. - 100 дол. США або 2626,16 грн. за м/о № 5836407 (Т. 2 а.с. 74);

-в жовтні 2017р. - 100 дол. США або 2682,66 грн. за м/о № 6953405 ( Т. 2 а.с. 75);

-в листопаді 2017р. - 100 дол. США або 2683,53 грн. за м/о № 7455834 ( Т. 2 а.с. 75);

-в грудня 2017р. - 100,20 дол. США або 2800,05 грн. за м/о № 7915250 ( Т. 2 а.с. 76);

-в січні 2018р. - 100,89 дол. США або 2900,11 грн. за м/о № 270047 (Т. 2 а.с. 76);

-в лютому 2018р. - 100,01 дол. США або 2700,93 грн. за м/о № 1015241 ( Т. 2 а.с. 77);

-в березні 2018р. - 100,17 дол. США або 2634,91 грн. за м/о № 1562375 ( Т. 2 а.с. 77);

-в квітні 2018р. - 100,09 дол. США або 2620,08 грн. за м/о № 2318206 (Т. 2 а.с. 78);

-в травні 2018р. - 100,20 дол. США або 2615,11 грн. за м/о № 5008726 ( Т. 2 а.с. 78);

-в червні 2018р. - 100 дол. США або 2623,89 грн. за м/о № 5317707 ( Т. 2 а.с. 79);

-в липні 2018р. - 102,08 дол. США або 2699,98 грн. за м/о № 5638987 (Т. 2 а.с. 79);

-в серпні 2018р. - 107,58 дол. США або 2999,92 грн. за м/о № 5957647 (Т. 2 а.с. 80);

-в вересні 2018р. - 100,03 дол. США або 2806,96 грн. за м/о № 6284240 (Т. 2 а.с. 80);

-в жовтні 2018р. - 100,24 дол. США або 2827,02 грн. за м/о № 6609992 ( Т. 2 а.с. 81);

-в листопаді 2018р. - 100,05 дол. США або 2811,04 грн. за м/о № 6958313 (Т. 2 а.с. 81)

Всього погашено: 113 880,64 грн.

Між тим, колегією відкоригована сума заборгованості за відсотками, яка неправомірно була збільшена за рахунок неврегульованої підвищеної процентної ставки, яка замість визначеної банком суми у розмірі 11289,78 грн. фактично буде складати 7 759,50 грн.

За рахунок сплаченої відповідачем вище розрахованої суми на погашення кредитної заборгованості підлягає погашенню, насамперед, заборгованість за процентами в сумі 359,07 дол., яку позивач визначав як заборгованість у гривні за курсом долару станом на 31.07.2015р. (21,61 дол. США за 1 грн.), що буде складати гривневий еквівалент в сумі 7759,50 грн. ( 113880,64 - 7759,50 = 106 121,14 грн.).

Рештою сплаченої суми у розмірі 106 121,14 грн. погашається тіло кредиту та сума до стягнення буде становити: 118 749,79 - 106 121,14 = 12 628,65 грн.

До апеляційної скарги банк надає оновлений розрахунок про збільшення суми заборгованості за період після подання позову, що ЦПК не передбачено на стадії апеляційного провадження, тому береться для вирішення по суті тільки заявлена заборгованість у позові, яка у суді першої інстанції не збільшувалась банком.

Таким чином, в ході нового апеляційного розгляду з урахуванням всіх вищенаведених обставини встановлено, що на теперішній час у позичальника залишилась заборгованість лише за тілом кредиту в сумі 12 628,65 грн., яка і підлягає стягненню з неї на користь банку.

Що стосується вимог до поручителя, то колегією встановлено наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Встановлено, що в договорі поруки, укладеному між банком та ОСОБА_3, не за-значено строку дії договору поруки.

В пункті 3.1 договору поруки узгоджено, що договір вступає в силу з моменту підписа-ння і діє до повного виконання позичальником та/або поручителем заборгованості за кредит-ним договором.

Отже, в такому разі банк має пред»явити позов до поручителя протягом шести місяців з дня несплати позичальником чергового платежу за кредитним договором.

З розрахунку вбачається, що останній платіж перед прийняттям банком рішення про дострокове повернення кредиту позичальник здійснила у грудні 2014р., а з січня 2015р. припинила платежі, поновивши їх лише в грудні 2015р. після пред»явлення банком позову до суду 29.08.2015р. Заборгованість визначена станом на 31.07.2015р., зокрема, за відсотками з 01.01.2015р. по 31.07.2015р., а по тілу простроченої заборгованості не було, оскільки вбачалось випередження графіку погашення позичальником.

Отже, шестимісячний строк для звернення з позовом до поручителя пропущений за єдиним платежем за відсотками за січень 2015р. Але, враховуючи, що ОСОБА_4 погасила всі відсотки в ході розгляду справи самостійно, то по сумі дострокового стягнення кредиту порука поручителя ОСОБА_3 не є припиненою, а тому він має солідарно з позичальником відповідати за залишком боргу по кредиту у визначеному в ході апеляційного розгляду розмірі в сумі 12 628,65 грн.

Враховуючи всі встановлені обставини, колегія визнає позов банку частково обґрунтованим, тому у відповідності до положень п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України оскаржуване рішення підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову банку на суму 12 628,65 грн.

Відповідно до вимог ст.. 141 ЦПК України, постановляючи нове рішення, колегія вирішує питання щодо судових витрат у справі.

Незалежно від того, що позов задоволено частково, що сталося у зв»язку з тривалістю розгляду справи, в ході якого відповідач частково погасила заборгованість, яка є предметом вирішення у цій справі, судові витрати, які мають бути компенсовані банку за рахунок відповідачів, підлягають визначенню з доведеної суми заборгованості, а не із залишкової суми до стягнення.

Так, банком заявлено позовні вимоги на суму 130039,56 грн., за подання позову банк судовий збір не сплатив, а за подання апеляційної скарги сплатив судовий збір в сумі 1 430,44 грн.

Позовні вимоги визнані судом обґрунтованими на суму 126 509,28 грн., тому з відповідачів у рівних частках на користь банку слід стягнути судовий збір в сумі: 126 509,28 х 1403,44 : 130039,56 = 1365,34 грн., тобто по 682,67 грн.

Також з відповідачів належить до стягнення судовий збір в сумі 1300,40 грн. на користь держави за подання позову до суду банком, який не був сплачений позивачем, тобто з кожного відповідача по 650,20 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Заочне рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 квітня 2016 року у цій справі скасувати.

Позов Публічного Акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 9/25ДС/636/2006-НВВклн від 19 жовтня 2006р. в розмірі - 12 628 ( дванадцять тисяч шістсот двадцять вісім ) гривень 65 копійок.

Стягнути на користь ПАТ «Дельта Банк» судовий збір з ОСОБА_4, ОСОБА_6 в загальній сумі 1365 ( одна тисяча триста шістдесят п»ять) гривень 34 копійки, по 682 (шістсот вісімдесят дві) гривні 67 копійок з кожного.

Стягнути на користь держави судовий збір з ОСОБА_4, ОСОБА_6 в загальній сумі 1300 (одна тисяча триста) гривень 40 копійок, по

650 (шістсот п»ятдесят ) гривень 20 копійок з кожного.

В задоволенні позову банку в іншій частині відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 18 березня 2019р.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Кочеткова І.В.