ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 594/1090/18Головуючий у 1-й інстанції Губіш О.А.
Провадження № 22-ц/817/232/19 Доповідач - Дикун С.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд у складі:

Головуючого - Дикун С.І.

Суддів - Парандюк Т. С., Храпак Н. М.,

за участю секретаря - Кантицька О.І.

без учасників справи

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу № 594/1090/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 29 листопада 2018 року, ухвалене суддею Губіш О.А.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання дитини.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що рішенням Борщівського районного суду від 14 грудня 2010 року з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/3 частки заробітної плати (доходів) щомісячно до досягнення дитиною повноліття. З часу присудження аліментів майновий стан сторін змінився, дитині встановлена інвалідність (посвідчення дитини-інваліда серії НОМЕР_3 від 11.08.2017), що потребує збільшення коштів на його утримання, котрі вона не може нести, оскільки працює на півставки, а її родина живе за рахунок соціальних виплат. Відповідач періодично працює за кордоном, утриманців не має, є фізично здоровим, а тому має можливість сплачувати аліменти на утримання сина у збільшеному розмірі, про котрий просить позивач, - 2000 грн щомісячно.

Рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 29 листопада 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого в АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1, аліменти на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, жительки АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2, на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн щомісячно, з урахуванням індексу інфляції, починаючи з моменту набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги повністю та збільшити розмір аліментів з відповідача на утримання сина до 2000 грн. Посилається, що судом не було враховано обставин стану здоров'я дитини та збільшеня витрат на його лікування та утримання.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 апеляційну скаргу заперечує, просить залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Відповідач вказує, що не працює, не має стабільного регулярного доходу, на території Більче-Золотецької сільської ради у власності не має ні домоволодінь, ні транспортних засобів, у зв'язку з чим спроможність сплати ним аліментів у сумі 2000 грн на місяць не доведена, як і не доведено позивачкою, які вона несе витрати на утримання дитини.

Частиною 1 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження можуть бути розглянуті справи про стягнення аліментів.

З огляду на викладене і на те, що судом першої інстанції не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень, розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення із скасуванням рішення суду.

Частково задовольняючи позов та визначаючи розмір аліментів на дитину у розмірі 1000 грн, суд першої інстанції виходив із збільшення розміру прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років, у зв'язку з чим аліменти у розмірі, встановленому рішенням Борщівського районного суду від 14.12.2010 не дають змоги позивачу належним чином забезпечити утримання сина.

Колегія суддів не може погодитися із висновками щодо розміру аліментів на дитину, викладеними у рішенні суду першої інстанції, оскільки вони не відповідають обставинам справи та вимогам закону, що є підставою, згідно із вимогами п.1,4 ч.1 ст.376 ЦПК України, для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення.

Із матеріалів справи вбачається, що сторони - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4, виданого Більче-Золотецькою сільською радою Борщівського району Тернопільської області.

Сторони шлюб розірвали і проживають окремо. Дитина сторін проживає з матір'ю та перебуває на її утриманні.

Рішенням Борщівського районного суду від 14.12.2010 року у справі №2-901/10, з відповідача ОСОБА_2 в користь позивача ОСОБА_1, вирішено стягувати аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, у розмірі 1/3 частки заробітної плати (доходів) щомісячно, починаючи з 25 листопада 2010 року і до досягнення дитиною повноліття.

11.08.2017 дитині встановлена інвалідність, що вбачається із посвідчення дитини-інваліда серії НОМЕР_3 від 11.08.2017. Син сторін хворіє бронхіальною астмою атопічної форми, потребує індивідуального навчання, що підтверджується медичним висновком №39 на дитину(підлітка)-інваліда з дитинства віком до 18 років, виданим Борщівською ЦРКЛ 02.06.2017 року, висновком дитячої ЛЛК №46 від 19.07.2017 року, виданим Борщівською ЦРКЛ, з якого також вбачається що дитина потребує індивідуального навчання на 2017-2018 роки.

ОСОБА_1 працює у Більче-Золотецькій АЗПСМ, займає посаду медичної сестри (0,5 ставки), де її заробітна плата за період з листопада 2017 року по квітень 2018 року склала 13295, 51 грн., відповідно до довідки Більче-Золотецької сільської ради Борщівського району Тернопільської області №993 від 15.05.2018.

У відповідача відсутні як постійне місце роботи, так і наявність регулярного доходу, що підтверджується довідкою Більче-Золотецької сільської ради Борщівського району Тернопільської області від 25.09.2018.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Європейський суд з прав людини у рішенні «М.С. проти України» повторює, що існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї того, що в усіх рішеннях щодо дітей мають переважати їхні найкращі інтереси (див. справу «Neulinger and Shuruk проти Швейцарії», №41615/07, §135, 6 липня 2010 року, і «X проти Латвії», заява №27853/09, §96, ЄСПЛ 2013 р.). Найкращі інтереси дитини, залежно від їхнього характеру і серйозності, можуть переважати інтереси батьків (див.справу «Sahin проти Німеччини», заява № 30943/96, §66, ЄСПЛ 2003VIII).

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно з частиною другою статті 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із частинами 1-3 статті 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Законом України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08 липня 2017 року, внесено зміни до СК України, ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», який, зокрема, передбачає підвищення мінімального розміру аліментів, спрощення процедури стягнення аліментів та оголошення аліментів власністю дитини.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

До підстав визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі стаття 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення.

Відсутність постійного місця роботи та наявність нерегулярного доходу відповідача дає обґрунтовані підстави для зміни способу стягнення аліментів та визначення їх у твердій грошовій сумі.

Апеляційний суд визнає спроможними доводи апеляційної скарги про те, що при визначенні зміненого способу стягнення та розміру аліментів у сумі 1000 грн, суд першої інстанції неповно врахував зміни у стані здоров'я дитини, особливі потреби малолітнього ОСОБА_3 щодо лікування та навчання, що спричиняє збільшення витрат на його утримання та зумовлює зміну матеріального стану позивача - одержувача аліментів.

Відповідно до ст.7 Закону України "Про державний бюджет України на 2018 рік" установлено у 2018 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень.

Змінюючи розмір аліментів до 1000 грн, суд не зауважив, що така сума згідно з вимогами ч.2 ст.182 СК України є фактично мінімальним розміром аліментів на час ухвалення оскаржуваного рішення, а на час його виконання буде меншим за такий розмір, і не може бути достатнім для утримання дитини з особливими потребами.

Отже, з урахуванням інтересів дитини, апеляційний суд вважає за необхідне скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги, збільшити розмір аліментів на утримання дитини, які присуджені з ОСОБА_2 за рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від від 14.12.2010 року у справі №2-901/10, стягнувши із відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина у розмірі 1500,00 грн щомісячно до повноліття дитини.

Колегія суддів прийшла до переконання, що самі по собі обставини відсутності у відповідача офіційного місця працевлаштування та відсутності майна не свідчать про неможливість виконання ОСОБА_2, котрий є людиною працездатного віку, не має протипоказань до працевлаштування, та не має інших утриманців, свого обов'язку утримувати малолітнього сина, сплачуючи аліменти у розмірі 1500 грн. А тому арґументи відзиву на апеляційну скаргу про відсутність у відповідача роботи та майна не можуть бути прийняті апеляційним судом.

Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до вимог ч.6 ст.141 ЦПК України, стягнувши їх із відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст.374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 29 листопада 2018 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково. Змінити спосіб стягнення та збільшити розмір аліментів на утримання дитини, які присуджені з ОСОБА_2 за рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 14.12.2010 року у справі №2-901/10. Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, місце проживання: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, місце проживання: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2, аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, у розмірі 1500 (одна тисяча п'ятсот) грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з урахуванням індексації, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили, і до досягнення дитиною повноліття.

У зв'язку із зміною способу стягнення та розміру аліментів припинити стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, на підставі рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 14.12.2010 року у справі №2-901/10.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Судові витрати у вигляді судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції у розмірі 704,80 грн та у суді апеляційної інстанції - 1057,20 грн стягнути із відповідача ОСОБА_2, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1 на користь держави.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складене 12 березня 2019 року.

Головуючий Дикун С.І.

Судді: Парандюк Т.С.

ОСОБА_4