ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2187/19 Справа № 205/1744/15 Суддя у 1-й інстанції - Остапенко Н.Г. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Куценко Т.Р.

суддів - Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

при секретарі - Синенко Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1,

на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 03 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частину пайових внесків в порядку спадкування за законом та заповітом, визнання права власності на частину квартири, -

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про визнання права власності на частину пайових внесків в порядку спадкування за законом та заповітом, визнання права власності на частину квартири.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла мати ОСОБА_2 - ОСОБА_3. Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина у вигляді квартири за АДРЕСА_1. Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_3 є її донька ОСОБА_2, її чоловік ОСОБА_1, мати ОСОБА_4 та батько ОСОБА_5. Спадщину ОСОБА_2 прийняла вчасно шляхом подачі до Другої дніпропетровської нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини за законом. Спадщину ОСОБА_4 прийняла вчасно шляхом подачі до Другої дніпропетровської нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини за законом. ОСОБА_5 спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняв фактично, але за життя не оформив своїх спадкових прав. Спадкоємцем після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 є його дружина ОСОБА_4. ІНФОРМАЦІЯ_6 померла ОСОБА_4. 28 липня 2012 року ОСОБА_4 було складено заповіт на ім'я ОСОБА_2, який посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Новіковою Н.А. за реєстровим № 461. Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі за № 49217366 від 25 вересня 2017 року зареєстровано спадкову справу за № 61276816 - Першою кременчуцькою державною нотаріальною конторою за заявою ОСОБА_2. Постановою за № 25/02-31 від 09 січня 2015 року державного нотаріуса Другої дніпропетровської державної контори ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ј частину квартири за АДРЕСА_1 після смерті її матері ОСОБА_3 у зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на вказане спадкове майно. Квартиру за АДРЕСА_1 була отримана матір'ю ОСОБА_2 - ОСОБА_8 на підставі Ордеру № 35 від 05 січня 1996 року, виданого за рішенням загальних зборів членів житлово-будівельного кооперативу № 429 за № 7 від 19.12.1995, затвердженим рішенням виконавчого комітету Ради народних депутатів за №1710 від 21.12.1995. Згідно вказаного Ордеру - ОСОБА_3 з родиною, а саме: чоловіком ОСОБА_1 та донькою ОСОБА_2 надано дозвіл зайняти 3-х кімнатну квартиру житловою площею - 43, 59 кв.м. за АДРЕСА_1. Відповідно до зобов'язання ОСОБА_3, наданого Житлово-будівельному кооперативу № 429 від 03 січня 1996 року, ОСОБА_3 отримала ссуду в розмірі 589 500 рублів строком на 30 років - з 01 січня 1996 року по 01 січня 2026 року. За життя ОСОБА_3 не зверталася до Колективного підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» для належної реєстрації за собою права власності на квартиру та отримання правовстановлюючого документу. Після смерті матері ОСОБА_8 - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, не мала можливості погашати позику за зобов'язанням матері оскільки на момент смерті матері їй виповнилось 14 років, вона була неповнолітньою та навчалася в школі-інтернаті № 5, а з 2002 року по 2007 рік навчалася на денній формі в Дніпропетровській академії митної служби України та не працювала. Скориставшись цією ситуацією та не будучи членом житлово-будівельного кооперативу № 429 - ОСОБА_1 в період з 2000 року по 18 червня 2008 рік достроково сплатив залишок позики в розмірі 5 583 гривні 81 копійок. 23 квітня 2014 року ОСОБА_1 став членом житлово-будівельного кооперативу № 429. Крім того, за ОСОБА_1 визнано право власності на 1/2 частину пайових внесків у розмірі 1 961 гривня 19 копійок, а саме - 980 гривень 60 копійок та 245 гривень 15 копійок. 28 лютого 2014 року ОСОБА_8 була замовлена та проведена технічна інвентаризація квартири АДРЕСА_1, відповідно до якої вказана квартира складається з: 1 - коридор - 6,2 кв.м., 2 - житлова - 13, 9 кв.м., 3 - житлова - 17,5 кв.м., 4 - житлова - 12,7 кв.м., 5 - кладова - 0,3 кв.м., 6 - кухня - 7,5 кв.м., 7 - туалет - 1,1 кв.м., 8 - ванна - 2,0 кв.м., I - лоджія - 1,8 кв.м., II - балкон - 0,8 кв.м., житловою площею - 44,1 кв.м., загальною площею - 63,8 кв.м. З моменту вселення в 1996 році в квартиру за АДРЕСА_1 до теперішнього часу ОСОБА_2 зареєстрована за вказаною адресою. Відповідно до Висновку експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи № 4809-16 по цивільний справі № 205/1744/15-ц Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз від 21 березня 2017 року встановлено:

що частка ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 пропорційно розміру її частки паю (частка в пайових внесках на дану квартиру) в розмірі 245 гривень 15 копійок складає 32/1000 або 3/100. Ринкова вартість цієї частки складає 20 610 гривень 00 копійок;

що частка ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_1 пропорційно розміру її частки паю (частка в пайових внесках на дану квартиру) в розмірі 490 гривень 30 копійок складає 64/1000 або 6/100. Ринкова вартість цієї частки складає 41 221 гривня 00 копійок.

На підставі вищезазначеного просить визнати за ОСОБА_2 право власності на: частку пайових внесків в розмірі 245 грн. 15 коп., сплачених за квартиру № 76 загальною площею 63,8 кв.м., житловою площею 44,1 кв.м. в будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4; частку пайових внесків в розмірі 490 грн. 30 коп., сплачених за квартиру № 76 загальною площею 63,8 кв.м., житловою площею 44.1 кв.м. в будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті бабусі ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_6; 3/100 частин квартири № 76, загальною площею 63.8 кв.м., житловою площею 44.1 кв.м., що розташована в будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 пропорційно розміру частки пайового внеску за квартиру; 6/100 частин квартири № 76, загальною площею 63.8 кв.м., житловою площею 44.1 кв.м., що розташована в будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті бабусі ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 пропорційно розміру частки пайового внеску за квартиру.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2018 року зазначені вище позовні вимоги задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на частку пайових внесків в розмірі 245 грн. 15 коп., сплачених за квартиру № 76 загальною площею 63,8 кв.м., житловою площею 44,1 кв.м. в будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на частку пайових внесків в розмірі 490 грн. 30 коп., сплачених за квартиру № 76 загальною площею 63,8 кв.м., житловою площею 44.1 кв.м. в будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті бабусі ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_6.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 9/100 частин квартири № 76, загальною площею 63.8 кв.м., житловою площею 44.1 кв.м., що розташована в будинку АДРЕСА_1.

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись із таким рішенням в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на 9/100 частин квартири № 76, загальною площею 63.8 кв.м., житловою площею 44.1 кв.м., що розташована в будинку АДРЕСА_1, відповідач ОСОБА_8 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції в цій частині скасувати та в задоволенні цих позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції помилково застосував до позовних вимог ОСОБА_2 Постанову №5 Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07 лютого 2014 року, оскільки спадщина відкрилась в 1999 році, а закон не має зворотної сили.

ОСОБА_2 не скористалась своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу у цій справі станом на час розгляду цієї справи апеляційним судом.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає не в повній мірі.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_3, про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис № 2159 /т.1 а.с. 7/.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина у вигляді квартири за АДРЕСА_1.

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, її батьками зазначені ОСОБА_1 та ОСОБА_3 /т.1 а.с.8/.

29 липня 2008 року ОСОБА_2 змінено прізвище на «ОСОБА_2», що підтверджується свідоцтвом про зміну імені серії НОМЕР_1 /т.1 а.с.9/.

13 листопада 2010 року ОСОБА_2 зареєструвала шлюб з ОСОБА_11 та змінила прізвище на «ОСОБА_2» /т.1 а.с.10/.

Відповідно до актового запису про народження ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_3, батьками зазначені ОСОБА_5 та ОСОБА_4/т.1 а.с. 69 на звороті/.

З матеріалів спадкової справи № 280/200, відкритої Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, вбачається, що після смерті ОСОБА_3 спадщину прийняли спадкоємці першої черги за законом: донька ОСОБА_2, чоловік ОСОБА_1, мати ОСОБА_4 та батько ОСОБА_5.

Постановою за № 25/02-31 від 09 січня 2015 року державного нотаріуса Другої дніпропетровської державної контори Тамаря Я.В. ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ј частину квартири за АДРЕСА_1 після смерті її матері ОСОБА_3 у зв'язку з відсутністю у спадкоємця оригіналу правовстановлюючого документу на квартиру /т.1 а.с.93 на звороті, 94 на звороті/.

ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_5, що підтверджується копією актового запису про смерть № 5433 /т.2 а.с. 146/.

Відповідно до спадкової справи № 401/2004, заведеної після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_5, з заявою про видачу свідоцтва про спадщини звернулася дружина ОСОБА_4, яка прийняла спадщину фактично, оскільки на день смерті спадкодавця була зареєстрована з спадкодавцем за однією адресою /т.2 а.с. 208 на звороті, 209/.

ІНФОРМАЦІЯ_6 померла ОСОБА_4 /т.3 а.с. 40/.

28 липня 2012 року ОСОБА_4 було складено заповіт на ім'я ОСОБА_2, який посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Новіковою Н.А. за реєстровим № 461 /т.33 а.с. 62/.

20 вересня 2017 року ОСОБА_2 звернулася до Першої кременчуцької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 /т.2 а.с. 73/.

Як встановлено в судовому засіданні суду першої інстанції, 05 січня 1996 року виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради народних депутатів ОСОБА_3 був виданий ордер № 35 на підставі загальних зборів членів житлово-будівельного кооперативу від 19.12.1995 № 7, затвердженого рішенням виконавчого комітету Ради народних депутатів 21.12.1995 № 1710 члену ЖБК № 429 на жиле приміщення: квартиру АДРЕСА_1 на сім'ю з трьох осіб: ОСОБА_3, чоловіка ОСОБА_1, дочку ОСОБА_2, яка після реєстрації шлюбу з ОСОБА_11 змінила прізвище на «ОСОБА_2» /т.3 а.с.65/.

03 січня 1996 року ОСОБА_8 було оформлено зобов'язання, згідно якого вона отриману від ЖБК № 429 у позику суму в розмірі 589 500 000 руб., строком на 30 років, зобов'язалася погашати щомісячно з 01 січня 1996 року по 01 січня 2026 року. Одночасно з виплатою позики зобов'язалася виплачувати суму відсотків за користування позикою в розмірі 3 % річних, а у випадку прострочення платежів 25% річних на залишок боргу /т.2 а.с.66/.

З листа Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 10 лютого 2015 року за № 1121 вбачається, що станом на 31.12.2012 в інвентаризаційній справі за адресою: АДРЕСА_1, відомості щодо права власності відсутні /т.1 а.с.18/.

Відповідно до технічного паспорту, виготовленого станом на 28 лютого 2014 року, квартира АДРЕСА_1, складається з: 1 - коридор - 6,2 кв.м., 2 - житлова - 13, 9 кв.м., 3 - житлова - 17,5 кв.м., 4 - житлова - 12,7 кв.м., 5 - кладова - 0,3 кв.м., 6 - кухня - 7,5 кв.м., 7 - туалет - 1,1 кв.м., 8 - ванна - 2,0 кв.м., I - лоджія - 1,8 кв.м., II - балкон - 0,8 кв.м., житловою площею - 44,1 кв.м., загальною площею - 63,8 кв.м. /т.1 а.с. 19-22/.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання права власності за ОСОБА_2 на частку пайових внесків, сплачених за квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після матері ОСОБА_3 та після бабусі ОСОБА_4, вважає такий висновок законним та обґрунтованим.

Однак, визнаючи за ОСОБА_2 право власності на 9/100 частин квартири, суд першої інстанції не врахував наступні обставини та норми матеріального права.

Так, рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2013 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, Житлово-будівельного кооперативу - 429 м. Дніпропетровська, треті особи - Комунальне підприємство "Міжміське бюро технічної інвентаризації", Друга дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання майна спільним сумісним майном подружжя, визнання права власності на 1/2 частину, встановлення факту та визнання права власності в порядку спадкування задоволено частково. Визнано грошові кошти в розмірі 1 961,19 грн., виплачені подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в період з 03 березня 1995 по ІНФОРМАЦІЯ_4 за квартиру АДРЕСА_1, спільним сумісним майном подружжя. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину грошових коштів в розмірі 980,60 грн. Стягнено в рівних частках з ОСОБА_4, ОСОБА_2, Житлово-будівельного кооперативу - 429 м. Дніпропетровська на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 180,99 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено /т.1 а.с. 109-116/.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2013 року рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2013 року в частині відмови ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 та Житлово-будівельного кооперативу - 429 м. Дніпропетровська про визнання права власності в порядку спадкування скасовано. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 та Житлово-будівельного кооперативу - 429 м. Дніпропетровська в цій частині задоволено. Визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 право власності на паєві внески у розмірі 245,15 грн., сплачені за квартиру АДРЕСА_1 в Житлово-будівельному кооперативі № 429 м. Дніпропетровська. В решті рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2013 року залишено без змін /т.1 а.с. 117-119/.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2013 року встановлено, що член ЖБК № 429 ОСОБА_3, на яку був виданий ордер, до своєї смерті повністю пай за квартиру не сплатила, сплачено лише було 311,19 грн. + пайові внески на суму 1 650 грн., що загалом складає 1 961,19 грн. Після смерті ОСОБА_3 пайові внески за квартиру продовжував сплачувати ОСОБА_1 особисто, що підтверджується квитанціями та розрахунками голови та бухгалтера ЖБК № 429. ОСОБА_8 сплатив: в 2000 році за серпень - грудень 1997, за січень - грудень 1998, за січень - грудень 1999, за січень - серпень 2000 року - 606,06 грн.; за вересень - грудень 2000 року - 65,52 грн.; за 2001 року - 196,56 грн.; за січень - грудень 2002 року - 196,56 грн.; за 2003 рік - 2000 грн. та 400 грн.; за 2004 рік - 620 грн.; 18.06.2008 року - 1499,11 грн.

Отже, фактично рішенням Апеляційного суду Дніпропетровької області від 19 вересня 2013 року була визначена доля кожного зі спадкоємців після смерті ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4, так як відповідно до ст. 529 ЦК України в редакції 1963 року, а саме чоловік ОСОБА_8, донька, ОСОБА_2., мати ОСОБА_4, батько ОСОБА_5 мають рівні частки, тобто кожному приходиться по 245,15 грн.

Пунктом 50 Статуту ЖБК-429 - пережившому подружжю члена кооперативу, якому належить частка паєнагромадження надається першочергове право перед іншими членами сім'ї в прийомі до кооперативу

ОСОБА_15 прийнятий в члени ЖБК № 429 24 квітня 2014 року /т.1 а.с. 26/.

Суд першої інстанції не вірно тлумачить поняття «члена ЖБК який виплатив пайовий внесок» і поняття «спадкоємця визначеної суми пайового внеску». Так, відповідно до до п.1 ст.15 ЗУ "Про власність", який діяв на той час та втратив чинність у 2007 році, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення надане йому в користування, набуває права власності.

Так, рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2013 року, встановлено, що станом на момент смерті - ІНФОРМАЦІЯ_4, членом ЖБК ОСОБА_3, пайові внески за квартиру не виплачено, а тому відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 24.06.1983 року з наступними змінами, що після осіб, які померли після 1 липня 1990 року і ними не виплачений пайовий внесок - спадщина відкривається на пай спадкодавця.

Враховуючи викладене вище, після смерті ОСОБА_8 спадкова маса складається з пайових внесків в розмірі 980,60 грн.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 листопада 2014 року було визнано незаконним протокол загальних зборів ЖБК-429 від 23 квітня 2014 року в частині прийняття ОСОБА_2 у члени ЖБК-429.

Таким чином, ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_8 і ОСОБА_4 успадкувала тільки пайові внески, а тому до ОСОБА_2 не можуть бути застосовані норми закону, як до члена ЖБК.

Колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги, щодо помилкового зазначення в рішенні суду Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07 лютого 2014 року, оскільки спадщина відкрилась в 1999 році, а відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

З огляду на викладене, висновки суду першої інстанції в цій частині позовних вимог не відповідають нормам матеріального права, а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на 9/100 частини квартири АДРЕСА_1, загальною площею 63,8 кв.м. - відмовити.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 03 жовтня 2018 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на 9/100 частини квартири АДРЕСА_1, загальною площею 63,8 кв.м. - скасувати.

У задоволенні позовних вимог в цій частині - відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л.Демченко

М.О.Макаров