Постанова

Іменем України

17 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 500/4786/14-ц

провадження № 61-33791св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21 листопада 2016 року в складі судді Швець В. М. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 21 березня 2017 року в складі колегії суддів: Гайворонського С. П., Кононенко Н. А., Сегеди С. М.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2014 рокупублічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 07 липня 2007 року між

ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір № 14к-436 про відкриття відновлювальної лінії у формі овердрафту, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 10 000,00 грн, зі сплатою 32,99 % річних, строком до 07 липня 2012 року. У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем вказаного зобов`язання утворилась заборгованість у розмірі 16 270,93 грн, яка рішенням Ізмаїльського районного суду Одеської області

від 10 грудня 2012 року була стягнута з ОСОБА_1 на користь банку. Позивач вважав, що оскільки вказане рішення було виконано відповідачем у травні 2014 року, тому у період з 26 липня 2012 року по 04 червня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 51 676,31 грн, що складається із: простроченої заборгованості (несанкціонованій) - 330,00 грн, відсотків за простроченою заборгованістю (несанкціонованій) - 30 772,30 грн та пені - 20 574,01 грн.

З урахуванням викладеного, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»просило суд стягнути на його користь з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 51 676,31 грн.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області

від 21 березня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із відсутності підстав для заявлених позовних вимог.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У травні 2017 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, та задовольнити позовні вимоги.

Аргументи учасників справ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що грошове зобов`язання за кредитним договором у відповідності до статей 526, 530 ЦК України повинне виконуватись боржником належним чином, а за порушення зобов`язання кредитор вправі вимагати від боржника сплати обумовленої неустойки на підставі вимог статей 610, 611 ЦК України. У зв`язку з тим, що відповідачем кредитне зобов`язання було виконано несвоєчасно, тому банк вважав, що має право нараховувати відсотки за користування кредитними коштами та пеню з 26 липня 2012 року по дату фактичного повернення кредитних коштів. Також вважав, що судами попередніх інстанцій неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неналежним чином досліджено надані докази у їх сукупності.

Відзив на касаційну скаргу не подано

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що 07 липня 2007 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 укладено договір № 14к-436 про відкриття відновлювальної лінії у формі овердрафту, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 10 000,00 грн, зі сплатою 32,99 відсотка річних, строком до 07 липня 2012 року.

Заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області

від 10 грудня 2012 року позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 16 270,93 грн.

Встановлено, що рішення суду, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за договором від 07 липня 2007 року № 14к-436, виконано ОСОБА_1 у листопаді 2013 року, що підтверджується відповідними квитанціями та постановою державного виконавця.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні.

Якщо за рішенням про стягнення кредитної заборгованості чи звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

Встановивши, що позивач, звернувшись у 2011 році з позовом про стягнення кредитної заборгованості, використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, то з цього часу настав строк виконання договору в повному обсязі і право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та пені припинилися, суди обґрунтовано відмовили в задоволенні позову.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргупублічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»залишити без задоволення.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 21 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

С. Ю. Бурлаков

М. Є. Червинська