Справа № 550/1204/18
Провадження № 2/550/33/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2019 року смт Чутове

Чутівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Михайлюк О.І.,

при секретарі судового засідання - Шукевич Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Чутове цивільну справу №550/1204/18

за позовом ОСОБА_1

до Державного підприємства «Полтавський комбінат Хлібопродуктів»,

про стягнення заборгованості по заробітній платі та завданої моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Державного підприємства «Полтавський комбінат Хлібопродуктів» про стягнення заборгованості по заробітній платі та завданої моральної шкоди в якому, після збільшення позовних вимог, просить стягнути з відповідача 11552,52 грн. заборгованості по заробітній платі, 54955,00 грн. - середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та 10000,00 грн. моральної шкоди.

В обґрунтування позову посилається на те, що з 21.09.2011 року по 05.05.2018 року він перебував у трудових відносинах із відповідачем, працюючи у Філії «ОСОБА_2 база №88» на посаді машиніста тепловозу. Згідно наказу від 04.05.2018 року №42-к звільнений з роботи за угодою сторін по ст. 36 п.1 КЗпП України. Позивач стверджує, що при звільненні з роботи повний розрахунок з ним не проведений, а саме заробітна плата в сумі 11552,52 грн. не виплачена. Крім того, посилаючись на норми ст.117 КЗпП України, стягнути з підприємства компенсацію за час затримки розрахунку, починаючи з 06.05.2018 по 10.01.2019р. в сумі 54955 грн. Позивач також зазначає, що своїми неправомірними діями щодо несвоєчасної виплати заробітної плати, відповідачем заподіяна їй моральна шкода в сумі 10000,00 грн.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги стосовно стягнення з нього заборгованості по заробітній платі в сумі 11552,52 грн. визнав повністю, однак не погодився із вимогами позивача стосовно стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку. Так, відповідач вказує, що згідно наказу №159 від 30.10.2017 на підприємстві ДП «Полтавський комбінат хлібопродуктів», в період з 15.01.2018 по 30.06.2018 встановлено режим неповного робочого часу, а саме 32-годинний робочий тиждень, з режимом роботи з понеділка по четвер. Таким чином відповідач вважає, що в період затримки розрахунку з 05.03.2018 по 05.05.2018, на підприємстві було 32 робочих днів. Стосовно стягнення з відповідача 10000,00 грн. моральної шкоди, відповідач вважає її необґрунтованою, що не підтверджена жодними доказами.

Позивач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, надав суду заяву, в якій зазначив, що позов підтримує у повному обсязі, просив суд його задовольнити та розглянути дану справу без його участі.

Представник відповідача в судовому засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, надала суду заяву, в якій просила дану справу розглянути без участі останньої.

Враховуючи, що учасники справи належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, з огляду на подані ними заяви про розгляд справи без їх участі суд, у відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін за наявними в справі матеріалами.

Фіксація судового розгляду справи технічними засобами не проводилась, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, ОСОБА_1 працював у філії «ОСОБА_2 база № 88» Державного підприємства «Полтавський комбінат Хлібопродуктів» з 21.09.2011 року по 05.05.2018 року.

Наказом №42-к від 04.05.2018 року ОСОБА_1 був звільнений з 05.05.2018р. за угодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України, що також підтверджується даними трудової книжки позивача (а.с. 7,9).

Згідно Довідки філії «ОСОБА_2 № 88» Державного підприємства «Полтавський комбінат Хлібопродуктів» від 20.07.2018 р. № 157 сума заборгованості із заробітної плати позивача становить 11552,52 грн., а середньоденний заробіток складає 219,82 грн. (а.с. 10).

Згідно ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Як вказано у ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення працівником вимоги про розрахунок.

Відповідач визнає заборгованість по заробітній платі позивача в сумі 11552,52 грн. Спору стосовно розміру середньоденного заробітку в сумі 219,82 грн. сторони не мають.

З урахуванням наведеного вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі є законною, обгрнунтованою, та підлягає задоволенню.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, оскільки з моменту звільнення (05.05.2018 р.) та на момент звернення позивача із позовом до суду та поданням 10.01.2019р. заяви про збільшення позовних вимог, яка прийнята судом, у ДП «Полтавський комбінат Хлібопродуктів» існувала заборгованість з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, то підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки.

Передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 27.03.2013 року у справі № 6-15цс13).

Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21.01.2015 року у справі № 6-195цс14).

В п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Згідно правового висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (постанова у справі № 6-64цс13 від 03.07.2013 року) згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Порядок здійснення відповідних розрахунків визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100.

Абзацом 2 п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (далі Порядок) передбачено, що після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюються нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчисляється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі ( календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні 2 календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку).

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі №6-648цс15 за позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі

Час затримки належних ОСОБА_1 сум заробітної плати складає період з 05.05.2018 року по 10.01.2019 року (включно), тобто по день подання заяви про збільшення позовних вимог.

Матеріалами справи підтверджено і не оспорюється сторонами, що середньоденний заробіток складає 219,82 грн. (а.с. 10-11).

Як вказано вище середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні 2 календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Останні два календарні місяця роботи позивача це з 04.03.2018 р. по 04.04.2018 р. та з 04.04.2018р. по 04.05.2018р.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи табелів обліку використання робочого часу на філії «ОСОБА_2 № 88» Державного підприємства «Полтавський комбінат Хлібопродуктів» у березні та квітні 2018 року у ОСОБА_1 не було встановлено режиму неповного робочого часу, робочий тиждень згідно табелів складав пятиденний робочий тиждень, з понеділка по пятницю.

Сумарне число робочих днів за останні два календарні місяці роботи позивача згідно з графіком роботи підприємства складає 44 робочих днів.

Отже, середньомісячне число робочих днів складає 22 робочих днів (44 / 2).

Так як, позивач був звільнений з роботи 05.05.2018 року, то кількість робочих днів в період з 05.05.2018 по 10.01.2019 р. склала 220 робочих днів (10 місяців затримки х на 22 - середньомісячне число робочих днів).

Отже розмір середнього заробітку за час затримки кінцевого розрахунку при звільненні складає 48360,4 грн. (219,82 грн. х 220 робочих днів).

За вказаних обставин посилання відповідача на відсутність вини як в.о. директора підприємства, так і самого підприємства, рахунки якого арештовані Господарським судом Полтавської області та вилучення документації підприємства під час обшуку слідчим 13.04.2018 р., не заслуговують на увагу та не виключають застосування положення ст. 117 КЗпП України в якості відповідальності роботодавця за затримку розрахунку при звільненні.

Згідно статті 237-1 Кодексу законів про працю України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Як достовірно встановлено судом, внаслідок порушення відповідачем законних прав ОСОБА_1, а саме невиплати їй заробітної плати, тобто порушення відповідачем конституційного права позивача на оплату працю, внаслідок чого було порушено звичний для останнього уклад життя, завдало їй моральних страждань, які виразилися в переживаннях, пов'язаних із необхідністю звернення до суду за захистом свого порушеного права, остання зазнала втрат немайнового характеру, тобто їй завдано моральну шкоду.

Суд зауважує, що в результаті затримки з невиплатою заробітної плати при звільненні позивач поніс моральні страждання, які виразились у неотриманні коштів на проживання на протязі певного періоду, що зумовило зміну способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для свого утримання, принизило позивача, що визнається судом моральною шкодою, яка підлягає задоволенню частково з урахування розміру невиплачених відповідачем сум, розміру та тривалості завданих моральних страждань.

Враховуючи характер та обсяг душевних і психічних страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, та зважаючи на положення Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, з урахуванням встановлених судом обставин справи, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, підлягають задоволенню частково в розмірі 2000 грн.

Суд вважає, що в даній справі моральна шкода в розмірі 2000 грн., разом з розміром заборгованості по заробітній платі в сумі 11552,52 грн. та компенсаційними виплатами в порядку ст. 117 КЗпП України в сумі 48360,4 грн. є достатніми для сприяння відновлення порушених прав позивача.

Окрім того, на підставі положень статті 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача, ДП «Полтавський комбінат хлібопродуктів», в дохід держави судовий збір в розмірі 704,80 грн., оскільки позивача звільнено від сплати судового збору за подачу позову, предметом якого є стягнення заробітної плати та 704,80 грн. в рахунок відшкодування витрат по оплаті судового збору за вимогу про відшкодування моральної шкоди.

Керуючись ст. ст. 2, 10-13, 17, 76-83, 89, 141, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Полтавський комбінат хлібопродуктів» про стягнення заборгованості по заробітній платі та завданої моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Полтавський комбінат хлібопродуктів» на користь ОСОБА_1 11552 (одинадцять тисяч пятсот пятдесят дві) грн. 52 коп. заборгованості по заробітній платі.

Стягнути з Державного підприємства «Полтавський комбінат хлібопродуктів» на користь ОСОБА_1 48360 (сорок вісім тисяч триста шістдесят) грн. 40 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Стягнути з Державного підприємства «Полтавський комбінат хлібопродуктів» на користь ОСОБА_1 2000 (дві тисячі грн. 00 коп. понесеної моральної шкоди.

Стягнути з Державного підприємства «Полтавський комбінат хлібопродуктів» на користь держави (одержувач: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код за , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача: 899998, р/р 6001, код класифікації доходів бюджету: 22030106) судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. за позовну вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Стягнути з Державного підприємства «Полтавський комбінат хлібопродуктів» на користь держави (одержувач: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код за , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача: 899998, р/р 6001, код класифікації доходів бюджету: 22030106) судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. за позовну вимогу про стягнення моральної шкоди.

В іншій частині в позові відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 податковий номер НОМЕР_1, паспорт серії КН № 987955, виданий Чутівським РВ УМВС України в Полтавській області 09.12.1999 р.

Відповідач-Державне підприємство "Полтавський комбінат хлібопродуктів (юридична адреса: вул. Небесної Сотні, 69 м. Полтава, 36022, Код ).

Суддя О. І. Михайлюк