Постанова

Іменем України

02 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 686/7697/16-ц

провадження № 61-4789св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулька Б. І., Воробйової І. А., Кривцової Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк»,

відповідач - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Хмельницької області у складі колегії суддів: Пастощука М. М., Спірідонової Т. В., Янчук Т. О., від 22 листопада 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2016 року публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет застави.

Позовна заява мотивована тим, що 22 травня 2007 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, згідно з умовами якого банк надав відповідачу кредит у сумі 22 418,14 дол. США, зі сплатою процентів за користування кредитом виходячи із 11,5 % річних, на строк з 22 травня 2007 року по 21 травня 2013 року.

22 травня 2007 року між банком та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 (поручитель) укладений договір поруки, згідно з умовами якого ОСОБА_2 зобов`язався перед банком відповідати за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором.

21 липня 2008 року між банком та ОСОБА_1 і ОСОБА_3 (поручитель) укладений договір поруки, згідно з умовами якого ОСОБА_3 зобов`язався перед банком відповідати за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 22 травня 2007 року між банком та ОСОБА_1 укладений договір застави транспортного засобу, згідно з яким останній передав в заставу банку автомобіль марки FIAT Doblo, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Згідно з умовами договору застави ОСОБА_1 зобов`язався застрахувати предмет застави. Дія договору страхування від 26 січня 2010 року закінчилася 26 січня 2011 року.

ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 16 березня 2016 року становить 27 108,48 дол. США та 1 935,48 грн, з яких: заборгованість за кредитом прострочена - 16 099,78 дол. США, заборгованість за процентами прострочена - 11 008,70 дол. США, пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 1 296,68 грн, пеня за несвоєчасну сплату процентів - 638,80 грн.

З урахуванням зазначеного, ПАТ АБ «Укргазбанк» просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором від 22 травня 2007 року станом на 16 березня 2016 року у сумі 27 108,48 дол. США та 1 935,48 грн.; стягнути з ОСОБА_1 штраф за невиконання умов кредитного договору та договору застави щодо страхування предмета застави у сумі 5 377,55 грн; у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет застави - автомобіль марки FIAT Doblo, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 на праві власності.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 04 серпня 2016 року у задоволенні позову ПАТ АБ «Укргазбанк» відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що у зв`язку з порушенням ОСОБА_1 умов кредитного договору щодо повернення кредиту, в лютому 2011 року банк прийняв рішення про настання строку (терміну) виконання зобов`язання позичальника перед банком щодо повернення всієї суми кредиту, тобто змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому зобов`язаний був пред`явити позов до боржника та поручителів протягом трьох років від дати прийняття рішення про настання строку виконання зобов`язання, однак звернувся до суду з цим позовом 05 квітня 2016 року, тобто із пропуском строку позовної давності, про застосування якого заявив відповідач.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 22 листопада 2016 року апеляційну скаргу ПАТ АБ «Укргазбанк» задоволено частково, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення.

Позов ПАТ АБ «Укргазбанк» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором від 22 травня 2007 року станом на 16 березня 2016 року у сумі 27 108,48 дол. США, з яких: заборгованість за кредитом прострочена - 16 099,78 дол. США, заборгованість за процентами прострочена - 11 008,70 дол. США.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором від 22 травня 2007 року станом на 16 березня 2016 року у сумі 27 108,48 дол. США, з яких: заборгованість за кредитом прострочена - 16 099,78 дол. США, заборгованість за процентами прострочена - 11 008,70 дол. США.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» пеню за кредитним договором від 22 травня 2007 року у сумі 1 935,48 грн, з яких: пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 1 296,68 грн, пеня за несвоєчасну сплату процентів - 638,80 грн; та штраф за невиконання умов кредитного договору та договору застави щодо страхування предмета застави у сумі 5 377,55 грн.

У позові ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення пені у сумі 1 935,48 грн відмовлено.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 1852007/1р від 22 травня 2007 року звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль марки FIAT Doblo, 2007 року випуску, кузов (шасі, рама) НОМЕР_2 , сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого Першим МРВ ДАІ УМВС України в Хмельницькій області та зареєстрованого 18 травня 2007 року.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи частково позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив із того, що банк не звертався з вимогою (претензією) до відповідачів про повернення всієї суми кредиту, а звернення банку у лютому 2011 року до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення всієї суми заборгованості не є вимогою у розумінні абз. 2 частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому банк не пропустив строк позовної давності.

Установивши, що позичальник належним чином не виконує зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором солідарно з боржника та поручителів.

Стягуючи з боржника пеню, суд апеляційної інстанції виходив із того, що строк позовної давності щодо вимог банку, у тому числі і щодо вимог про стягнення пені, сторонами кредитного договору визначено у три роки.

Відмовляючи у задоволенні вимог банку про стягнення пені з поручителів, суд апеляційної інстанції виходив із того, що банк пропустив строк звернення до суду з вказаними вимогами, оскільки договорами поруки передбачено, що до вимог про стягнення неустойки застосовується строк позовної давності в один рік.

Також суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що з боржника на користь банку підлягає стягненню штраф, передбачений пунктом 4.2 договору застави, оскільки ОСОБА_1 не виконав вимоги договору щодо страхування предмета застави.

Крім того, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог банку про звернення стягнення на предмет застави.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У грудні 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційні скарги, в яких, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просили скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи осіб, які подали касаційні скарги

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивач не пропустив строк позовної давності. Суд апеляційної інстанції не врахував, що у лютому 2011 року банк звертався до суду з позовом до відповідачів про стягнення всієї суми кредитної заборгованості, отже банк прийняв рішення про настання строку (терміну) виконання зобов`язання позичальника перед банком щодо повернення всієї суми кредиту, тобто змінив строк виконання основного зобов`язання, однак з цим позовом банк звернувся до суду лише 05 квітня 2016 року, тобто із пропуском строку позовної давності.

При цьому суд апеляційної інстанції помилково посилався на те, що звернення банку до суду з позовом у лютому 2011 року не може вважатись вимогою про дострокове повернення кредиту.

Крім того, суд апеляційної інстанції одночасно стягнув з боржника заборгованість за кредитним договором та звернув стягнення на предмет застави, що не відповідає пункту 42 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «При практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних відносин».

Касаційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивач не пропустив строк позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем. Суд апеляційної інстанції не врахував, що пред`явивши у лютому 2011 року позов про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про негайне повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня після отримання ухвали про відкриття провадження у справі.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційні скарги

У березні та квітні 2017 року ПАТ АБ «Укргазбанк» подало заперечення (відзиви) на касаційні скарги, в яких просило відмовити у задоволенні касаційних скарг та залишити рішення апеляційного суду без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рух касаційних скарг у суді касаційної інстанції

Ухвалами Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 січня 2017 року та від 30 січня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 04 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві - Кривцовій Г. В.

Ухвалою Верховного Суду від 23 вересня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

22 травня 2007 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, згідно з умовами якого банк надав ОСОБА_1 кредит у сумі 22 418,14 дол. США, зі сплатою 11,5 % річних, на строк по 21 травня 2013 року, на придбання автомобіля FIAT Doblo.

22 травня 2007 року між банком та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 (поручитель) укладений договір поруки, згідно з умовами якого ОСОБА_2 зобов`язався перед банком відповідати за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором.

21 липня 2008 року між банком та ОСОБА_1 і ОСОБА_3 (поручитель) укладений договір поруки, згідно з умовами якого ОСОБА_3 зобов`язався перед банком відповідати за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 22 травня 2007 року між банком та ОСОБА_1 укладений договір застави транспортного засобу, згідно з яким останній передав в заставу банку автомобіль марки FIAT Doblo, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить заставодавцю ОСОБА_1 на праві власності. Предмет застави оцінено сторонами в 107 551 грн.

Відповідно до договору страхування, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «Українська пожежно-страхова компанія» 27 січня 2010 року застраховано автомобіль FIAT Doblo, дія якого договору закінчилася 26 січня 2011 року.

Останній платіж відповідачем здійснено 23 вересня 2010 року.

У лютому 2011 року банк звертався до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, який ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 17 червня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 05 серпня 2013 року, залишено без розгляду.

Згідно з розрахунком, наданим банком, заборгованість за кредитним договором від 22 травня 2007 року за період з 22 травня 2007 року по 16 березня 2016 року становить 16 099,78 дол. США, заборгованість за процентами - 11 008,70 дол. США, а всього 27 108,48 дол. США та 1 296,68 грн - пеня за несвоєчасне погашення кредиту, 638,80 грн - пеня за несвоєчасну сплату відсотків.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 554 ЦК України передбачено, що в разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Щодо застосування позовної давності

У справі, що переглядається, установлено, що відповідачі подали заяви про застосування строків позовної давності.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції виходив із того, що банк не пропустив строк позовної давності.

З таким висновком апеляційного суду погодитись не можна, з огляду на таке.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 258 ЦК України для стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність строком в один рік.

Відповідно до статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.

В даному випадку сторони кредитного договору встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобов`язань за щомісячним погашенням платежів.

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

Реалізація кредитором права на дострокову вимогу про повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, може реалізовуватись кредитором як шляхом пред`явлення позову до суду, так і шляхом направлення письмової вимоги боржнику, якщо договором не передбачено іншого порядку.

Згідно з пунктом 1.2 кредитного договору строк (термін) виконання зобов`язань позичальника перед банком щодо повернення всієї суми кредиту, нарахованих процентів, можливої неустойки та інших випадків, передбачених кредитним договором, вважається таким, що настав у разі настання строку, визначеного пунктом 1.1 кредитного договору, а також за рішенням банку у разі (неналежного від настання строку, на який надано кредит згідно з пунктом 1.1 цього договору або термінів часткової сплати кредиту та/або сплати процентів, встановлених цим договором) настання будь-якої з обставин передбачених підпунктами 1), 2), 3), 4) пункту 3.2.4; підпунктами 1), 2) пункту 3.2.5 та/або неналежного виконання будь-яких умов пунктів 3.3.9 - 3.3.14 цього договору та/або у разі прострочення (включаючи разове прострочення) термінів сплати процентів та/або часткового погашення кредиту згідно з пунктами 3.3.1, 3.3.2 договору. У вказаному рішенні банку зазначається дата настання строку (терміну) виконання зобов`язання позичальника перед банком щодо повернення всієї суми кредиту, нарахованих процентів, можливої неустойки та інших видатків, передбачених договором.

Отже, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов`язання, тобто строку виконання зобов`язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Таким чином, пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов`язання та зумовлює перебіг позовної давності.

У справі, що переглядається, установлено, що у лютому 2011 року банк пред`явив позов до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому банк, реалізуючи своє право, передбачене частиною другою статті 1050 ЦК України, просив стягнути всю заборгованість за кредитним договором.

Отже, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України у лютому 2011 року банк прийняв рішення про настання строку (терміну) виконання зобов`язань позичальника перед банком щодо повернення всієї суми кредиту, нарахованих процентів, можливої неустойки та інших випадків, передбачених кредитним договором.

За таких обставин, використовуючи своє право згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, кредитор змінив строк виконання зобов`язання, який встановлений договором до 21 травня 2013 року, саме шляхом пред`явлення позовної вимоги до позичальника та поручителів про повернення всієї суми заборгованості за кредитним договором, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про негайне повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня після одержання такої вимоги, однак з позовом до суду банк звернувся лише 05 квітня 2016 року.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивач не пропустив строк позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами і неустойкою, нарахованими до зміни строку виконання основного зобов`язання.

Також суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення процентів та неустойки, які нараховані банком після зміни строку виконання зобов`язання за кредитом.

Так, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Разом із тим, не може бути залишено в силі рішення суду першої інстанції, оскільки, відмовляючи у задоволенні вказаних позовних вимог з підстав пропуску строку позовної давності, суд першої інстанції не врахував, що після настання строку погашення кредиту у повному обсязі позивач не вправі нараховувати проценти за кредитом та неустойку, тому вимоги позивача про стягнення таких процентів та неустойки на них є необґрунтованими і у задоволенні цих позовних вимог слід відмовити по суті, а не застосовувати до них позовну давність.

Щодо вимог до поручителів

В силу частини четвертої статті 559 ЦПК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимог до поручителя.

Верховний Суд України у правовій позиції, висловленій 14 вересня 2016 року при розгляді справи № 6-1451цс16 зазначив, що звернення до суду після спливу передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку не є підставою для відмови в позові у зв`язку зі спливом строку позовної давності, а є підставою для відмови в позові у зв`язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов`язання поруки.

Таким чином, і право кредитора, і обов`язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Відповідно до пунктів 5.2 договорів поруки порука також припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язання позичальника за договором не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк виконання зобов`язання не зазначений або визначений моментом вимоги, то відповідальність поручителя перед кредитором припиняється після закінчення одного року з дня укладення цього договору.

У 2011 році банк змінив строк виконання основного зобов`язання, а з вимогами-претензіями до поручителів звернувся у 2016 році, тобто після спливу строку, а тому наявні правові підстави для відмови в позові у зв`язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителів.

Щодо вимог про звернення стягнення на предмет застави

У статті 572 ЦК України визначено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено Законом (право застави).

Згідно зі статтею 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Частиною першою статті 20 Закону України «Про заставу» передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Оскільки у лютому 2011 року банк змінив строк виконання основного зобов`язання, а у квітні 2016 року звернувся до суду з цим позовом, позивач пропустив строк звернення до суду з позовними вимогами про звернення стягнення на предмет застави, про застосування якого заявили відповідачі.

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій неправильно застосовано норми матеріального права, що відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України є підставою для скасування ухвалених судових рішень.

Згідно з частинами першою та третьою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Оскільки у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, тому рішення судів першої й апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Щодо судових витрат

Згідно підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України у суд касаційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У задоволенні позову ПАТ АБ «Укргазбанк» відмовлено, а тому судовий збір у розмірі 13 250,45 грн, понесений ОСОБА_1 у зв`язку із переглядом справи у суді касаційної інстанції, та судовий збір у розмірі 13 250,45 грн, понесений ОСОБА_2 у зв`язку із переглядом справи у суді касаційної інстанції, необхідно покласти на позивача - ПАТ АБ «Укргазбанк».

Таким чином, з ПАТ АБ «Укргазбанк» на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати за подання касаційних скарг у розмірі 13 250,45 грн кожному.

Керуючись статтями 400, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 04 серпня 2016 року та рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 22 листопада 2016 року скасувати.

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет застави, відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» на користь ОСОБА_1 13 250,45 грн на відшкодування сплаченого за подання касаційної скарги судового збору.

Стягнути з публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» на користь ОСОБА_2 13 250,45 грн на відшкодування сплаченого за подання касаційної скарги судового збору.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді: Б. І. Гулько І. А. Воробйова Г. В. Кривцова Р. А. Лідовець