15.10.2019 Провадження № 2/337/1349/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.10.2019 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя

У складі: головуючого судді Салтан Л.Г.

за участю секретаря Шаповалової А.В.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Щасливого ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), до ОСОБА_3 (зареєстрованого: АДРЕСА_2 ) про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

10.04.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики в розмірі 33780 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що 31.08.2018 року між нею та відповідачем було укладено договір позики, у відповідності до якого позивач передала відповідачу на строк до 28.02.2019 року грошові кошти в розмірі 1200 доларів США, що складала 33780 грн. Договір укладений у вигляді розписки. По закінченню терміну відповідач борг не повернув. Позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в сумі 33780 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , позов підтримала, просила його задовольнити. Суду пояснила, що в борг було передано 1000 доларів США, 200 доларів становлять відсотки; ознайомившись з наданим відзивом зазначила, не заперечує проти стягнення боргу в доларах США, оскільки за договором позики передала відповідачу долари США. Доводи відповідача щодо отримання останній позики у канадських доларах не відповідає дійсності. Та є такими,що направлені на бажання зменшити відповідальність.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, у встановлений судом строк надав суду відзив на позов, згідно якого позов визнав частково, зазначив, що отримав у ОСОБА_1 в борг 1000 канадських доларів, в сумі еквівалентній 20000 гривень, вважає, що сума боргу в гривнях стягненню не підлягає.

В судовому засіданні представник відповідача Щасливий О.Р. проти позову заперечував з підстав викладених у відзиві, просив в позові відмовити.

Встановивши фактичні обставини справи і перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про необхідність часткового задоволення позову з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Крім того, згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 31.08.2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір позики, у відповідність до якого позивач передала у власність відповідачу у строк до 28.02.2019 року грошові кошти в розмірі 1000 доларів США, що складало у гривневому еквіваленті 33780 гривень.

Крім того, надана розписка містить зобов`язання відповідача віддати борг протягом шести місяців по двісті доларів, з урахування 200 доларів комісійних процентів.

Таким чином, доводи позивача щодо передання нею відповідачеві грошових коштів у розмірі 1200 доларів США не відповідають змісту встановлених судом обставин.

Доводи відповідача щодо укладання договору в канадських доларах, належними доказами не підтверджені, не відповідають змісту усталеному звичаю щодо обігу валюти, крім того значок долару, зазначений у розписці саме як значок американського долару - «$», а не значок канадського долару, яким є «С$»- а тому не беруться судом до уваги.

Відповідно до вимог статей 1046,1047,1048,1049,1050 ЦК України: за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей; позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, не повернув позику ані в установлений договором термін, ані в подальшому.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-79цс14, застосування якої є обов`язковим в силу ст. 370-1 ЦПК України, відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

У вказаній постанові Верховний Суд України також зазначив, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Згідно з вимогами ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, які звичайно ставляться.

Частиною першою статті 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що відповідач у визначені договором позики строки не повернув в повному обсязі суму позики, вимоги позивача щодо повернення суму позики в розмірі 1000 доларів США є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Разом з тим підлягають стягненню з відповідача на користь позивача і сума судових витрат, у вигляді сплаченого судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 640,33 грн.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст.. 1046, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст. 4-6, 76-81, 83, 141, 258-259, 268, 273, 280-284, 354-356 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), до ОСОБА_3 (зареєстрованого: АДРЕСА_2 ) про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (зареєстрованого: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), борг за договором позики в сумі 1000 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_3 (зареєстрованого: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 640,33 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Хортицький районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі в 30-денний строк з дня виготовлення повного тексту рішення апеляційної скарги.

Суддя: Л.Г. Салтан