Єдиний унікальний номер 233/783/17 Номер провадження 22-ц/804/2174/19

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2019 року м. Бахмут Донецька область

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Канурної О.Д.,

суддів: Будулуци М.С., Космачевської Т.В.

за участю секретаря судового засідання Самойленко Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 18 червня 2019 року у цивільній справі № 233/783/17 за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання права користування житловим приміщенням (суддя першої інстанції Бєлостоцька Олена Василівна, повне судове рішення складено 19 червня 2019 року), -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання права користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він 12 листопада 1988 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_2 (до одруження ОСОБА_3 ).

З 1988 року він разом зі своєю дружиною вселилися в квартиру її батька ОСОБА_4 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 яка квартира знаходиться на балансі Житлово-експлуатаційної контори ПАТ Укрзалізниці в особі регіональної філії «Донецька залізниця» та не був там зареєстрований, а проживав фактично.

Власником вказаної квартири є ПАТ «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» структурний підрозділ Костянтинівська дистанція колії.

ІНФОРМАЦІЯ_1 листопада ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його дружина ОСОБА_2 . На час її смерті вказана вище квартира, де вони разом проживали була неприватизована, а його дружина на час смерті була єдиним наймачем та лише вона була зареєстрована у цій квартирі.

В зазначеній квартирі він проживає з моменту його вселення з дружиною і по цей час і ця квартира є його єдиним постійним місцем проживання.

Йому, як фактично проживаючому потрібно зареєструватися за цією адресою з метою отримання місця реєстрації, а також можливості у подальшому приватизувати квартиру.

В зазначеній квартирі він постійно проживав з дружиною з моменту вселення. Користувався квартирою він нарівні з дружиною. Сюди він перевіз свої особисті речі. Речі, які вони придбавали під час шлюбу також знаходяться в вищезазначеній квартирі.

В квартирі АДРЕСА_2 до 2016 року він зі своєю дружиною проживав однією сім`єю, вели спільне господарство, разом готували та споживали їжу, спільно утримували, прибирали та дбали про квартиру, що він і робить по теперішній час.

З 2016 року після смерті його дружини ОСОБА_2 він проживає один. Він дбайливо ставиться до квартири, бере участь у витратах по утриманню квартири, не має іншого житла і йому нікуди виселятися.

Він неодноразово звертався з листами про визнання права користування житловим приміщенням до регіональної філії «Донецька залізниці» структурний підрозділ Костянтинівська дистанція колії, але отримував лише «відписки». Тому він змушений звернутися до суду.

Позивач просив суд першої інстанції ухвалити рішення, яким визнати за ним право на користування квартирою АДРЕСА_2 .

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 18 червня 2019 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання права користування житловим приміщенням, задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право користування жилим приміщенням - квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 640,00 грн.

Із вказаним рішенням суду не погодився відповідач - Акціонерне товариство «Українська залізниця» та подав апеляційну скаргу, яка разом з матеріалами справи надійшла до Донецького апеляційного суду 24 липня 2019 року.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що рішення суду по справі № 233/783/17 винесено з порушенням норм чинного законодавства України, враховуючи всі фактичні обставини справи, в межах наданих суду повноважень, та не вірно застосовано судом як норми процесуального так і матеріального права. Також судом першої інстанції не в повному обсязі з`ясовані обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, при цьому не надана належна оцінка всім доказам, які повинні гуртуватись на повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності.

Порушення норм матеріального права полягає в наступному. Судом першої інстанції не був застосований Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», в статті 6 якого визначається обов`язок особи при зміні місця проживання на протязі 30 днів після зняття з реєстрації зареєструватися за новим місцем проживання. З незрозумілих причин суд зробив висновок про правомірне проживання позивача у квартирі, де мешкала його дружина. Окрім цього жодного доказу, про те, що позивач звертався з заявами про реєстрацію за новим місцем проживання, до суду не надано. Відповідно статті 65 Житлового кодексу, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї , які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину (чоловіка), дітей, батьків, а також інших осіб. Позивач ОСОБА_1 прожив по указаній адресі разом з дружиною, але при цьому згоди як від самих членів сім`ї так і від самої дружини на вселення він так і не отримав, а для реєстрації місця проживання у відповідача відсутні документи на право вселення, тим більше, що в нього знаходилась в приватній власності жиле приміщення-квартира за адресою: АДРЕСА_3 .

Порушення норм процесуального права полягає в тому, що суд повинен виносити рішення на підставі відповідних норм матеріального права та доказів, що їх надали сторони. За таких умов рішення Костянтинівського міськрайонного суду від 18 червня 2019 року по справі №233/783/17 не може бути визнаним законним і обґрунтованим та підлягає скасуванню.

На даний час вказана вище квартира не приватизована, належить державі в особі Міністерства інфраструктури України та обліковується на балансі структурного підрозділу «Костянтинівська дистанція колії» регіональної філії «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця».

Відповідач просив Донецький апеляційний суд рішення Костянтинівського міськрайонного суду від 18 червня 2019 року по справі № 233/783/17 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 .

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 29 липня 2019 року апеляційну скаргу відповідача було залишено без руху у зв`язку з тим, що апеляційна скарга не відповідала вимогам, передбачених ст. 356 ЦПК України.

12 серпня 2019 року на адресу Донецького апеляційного суду від відповідача надійшла апеляційна скарга оформлена відповідно до закону разом з копіями апеляційної скарги відповідно до кількості учасників справи.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 12 серпня 2019 року відкрито апеляційне провадження у даній цивільній справі та надано позивачу по справі строк для надання відзиву на апеляційну скаргу в письмовій формі до 20 серпня 2019 року.

Копії ухвал про відкриття апеляційного провадження учасниками справи отримані (том № 2, а.с. 174,175,176), копія апеляційної скарги відповідача позивачем по справі отримана (том № 2, а.с. 174). Відзив на апеляційну скаргу від позивача по справі до Донецького апеляційного суду не надійшов.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 29 серпня 2019 року справу призначено до розгляду на 16 жовтня 2019 року.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення позивача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга Акціонерного товариства «Українська залізниця» задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з частиною 1 статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частини 2 вказаної вище статті, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом першої інстанції встановлено, що будинок АДРЕСА_4 станом на 21 квітня 2017 року знаходиться на балансі структурного підрозділу «Костянтинівська дистанція колії» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця».

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання акціонерного товариства «Українська залізниця» від 31 жовтня 2018 року № 938 та Статуту, відповідач по справі змінив найменування на акціонерне товариство «Українська залізниця».

Згідно довідки комунального підприємства «Костянтинівське міське бюро технічної інвентаризації» Костянтинівської міської ради № 372 від 13 травня 2017 року, виданої на підставі інформації інвентаризаційної справи на багатоквартирний житловий будинок АДРЕСА_4 первинним власником (балансоутримувачем) зазначеного житлового багатоквартирного будинку відповідно до рішення виконавчого комітету Костянтинівської міської ради народних депутатів від 08 липня 1987 року № 261/3 та висновку про реєстрацію будинку від 19 лютого 1988 року була Костянтинівська дистанція колії Донецької залізниці.

Станом на теперішній час власником будинку АДРЕСА_4 ) є відповідач по справі.

На підставі рішення виконавчого комітету ради народних депутатів м. Костянтинівка № 268 від 08 липня 1987 року ОСОБА_4 був виданий ордер № 267 на право зайняття квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 разом із членами родини дружиною ОСОБА_5 , донькою ОСОБА_6 , зятем ОСОБА_7 , донькою ОСОБА_3 та онуками ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

Відповідно довідки КП «Костянтинівське міське бюро технічної інвентаризації» № 391 від 18 травня 2017 року, інформація стосовно оформлення (реєстрації) прав на квартиру АДРЕСА_2 відсутня.

Як вбачається з довідки відповідача по справі від 23 червня 2017 року № 06/987, в квартирі АДРЕСА_2 09 жовтня 1987 року було зареєстроване місце проживання ОСОБА_4 (знятий з реєстрації у 1996 році), ОСОБА_5 (знята з реєстрації у 2007 році у зв`язку із смертю), ОСОБА_10 (знята з реєстрації у 2016 році у зв`язку із смертю).

Позивач ОСОБА_1 12 листопада 1988 року уклав шлюб із ОСОБА_3 , яка змінила прізвище на « ОСОБА_11 ».

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно акту, складеного 02 грудня 2016 року та засвідченого посадовою особою СП «Костянтинівська дистанція колії» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», ОСОБА_1 , перебуваючи у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 , з 12 листопада 1988 року без реєстрації мешкав в квартирі АДРЕСА_2 , здійснював догляд за дружиною, хворою на онкологічне захворювання, а згодом здійснив її поховання.

Згідно квартирної картки та особового рахунку наймачем квартири АДРЕСА_2 , після смерті ОСОБА_4 стала ОСОБА_5 , а згодом ОСОБА_2 , які були зареєстровані за вказаною адресою.

Отже, останнім наймачем спірної квартири була дружина позивача по справі ОСОБА_2 .

Відповідно до довідки структурного підрозділу «Костянтинівська дистанція колії» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» від 23 червня 2017 року № 06/989 за адресою: м. Костянтинівка, вул. Торецька (Пролетарська), 45/5 наймач відсутній.

Листом від 06 січня 2017 року № 06/24 відповідач повідомив ОСОБА_1 на його звернення від 16 грудня 2016 року про те, що реєстрація місця проживання здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради.

Відповідно до листів СП «Костянтинівська дистанція колії» регіональної філії «Донецька залізниця АТ Укрзалізниця» від 29 березня 2019 року № 06/480, від 02 квітня 2019 року № 06/496, від 01 квітня 2019 року № 2004/783 письмова згода всіх членів сім`ї наймача на вселення ОСОБА_1 до квартири АДРЕСА_2 ) відсутня. Протягом часу з 1988 року по жовтень 2016 року ОСОБА_1 не звертався із заявою про реєстрацію місця його проживання за зазначеною адресою. Вперше ОСОБА_1 звернувся із усною заявою про вирішення питання про реєстрацію після смерті дружини у листопаді 2016 року.

З листа Костянтинівської міської ради від 15 квітня 2019 року вбачається, що згідно відомостей реєстру, який працює з 01 квітня 2016 року, ОСОБА_1 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на підставі рішення суду, яке набуло законної сили і в теперішній час з реєстрації за вказаною адресою не знятий (том № 2, а.с.60).

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що право користування ОСОБА_1 квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_4 підпадає під гарантії, передбачені статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що ОСОБА_1 проживав по указаній адресі разом з дружиною, але при цьому згоди як від самих членів сім`ї, так і від самої дружини на вселення він так і не отримав, не спростовують висновків суду, оскільки відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням і по обставинам справи встановлено, що члени сім`ї висловлювали таку згоду, про що в судовому засіданні першої інстанції підтвердила свідок ОСОБА_12 .

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що для реєстрації місця проживання у відповідача відсутні документи на право вселення, а також у нього знаходилось в приватній власності жиле приміщення квартира за адресою: АДРЕСА_3 , є безпідставними, оскільки як вбачається із копії паспорта ОСОБА_1 в період часу з 10 вересня 2003 року по 30 липня 2010 року позивач був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 ; з 30 липня 2010 року по 11 липня 2017 року реєстрація відсутня; з 11 липня 2017 року позивач зареєстрований у вказаній вище квартирі (том № 1, а.с. 4-5, том № 2, а.с. 70).

Як вбачається із Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_6 від 31 липня 2017 року, зазначений об`єкт на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 30 липня 2010 року належить ОСОБА_13 (том № 1, а.с. 188-189).

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що вказане вище рішення суду першої інстанції суттєво порушує право відповідача, як балансоутримувача житла та як роботодавця, оскільки вказане рішення перешкоджає вселенню працівників, що знаходяться в трудових відносинах з відповідачем, є безпідставними, оскільки останнім наймачем квартири АДРЕСА_2 була ОСОБА_2 , з котрою позивач тривалий час по день смерті ОСОБА_2 знаходився у зареєстрованому шлюбі, разом проживав з нею, піклувався про неї, здійснив її поховання і крім цієї квартири іншого житла не має.

Відповідно до статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Враховуючи загальні засади цивільного законодавства, а саме: справедливість, добросовісність та розумність, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, правильно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, наданим доказам дав правильну правову оцінку і обґрунтовано у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права дійшов до висновку про задоволення позовних вимог позивача.

На підставі викладеного вище, апеляційний суд вважає, що підстав скасування рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 18 червня 2019 року і задоволення апеляційної скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця» немає.

Керуючись ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення, рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 18 червня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складений 17 жовтня 2019 року

Суддя: О.Д.Канурна