Провадження № 2-з/522/699/19
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

11 жовтня 2019 року Суддя Приморського району м. Одеси Свячена Ю.Б., розглянувши заяву Державного підприємства «ТВК» про забезпечення позову до подачі позовної заяви,-

ВСТАНОВИВ:

Представник заявника звернувся до Приморського районного суду міста Одеси з заявою про забезпечення позову до подачі позовної заяви шляхом зобов`язання Державного підприємства «ТВК» зупинити надання послуг з обслуговуванням складсько-торгівельного приміщення, розташованого на місці С1-25 за адресою : вул. Базанова, 21 смт. Авангард, Овідіопольський р-н, Одеська область, загальною площею 72,0 кв.м. згідно Договору ро надання послуг з обслуговування складсько-торгівельного приміщення С1-25/108 від 06 березня 2018 року. Зобов`язанням Державного підприємства « ТВК» зупинити надання послуг з обслуговування складсько-торгівельного приміщення , розташованого на місці С 2-16 за адресою : АДРЕСА_1 , загальною торговою площею 72, 0 кв.м. згідно Договору про надання послуг з обслуговування складсько-торгівельного приміщення № С2-16/2018 від 20 червня 2012 року.

В обґрунтування заяви заначено, що 20 червня 2012 року між Державним підприємством «ТВК» та ОСОБА_1 укладено договір про надання послуг з обслуговування складсько-торгівельного приміщення № С2-16/2012, яке розташоване місці С2-16, загальною торговою площею 72, 0 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Складсько-торгівельного приміщення № С2-16 є об`єктом державної власності та перебуває у господарському відданні ДП « ТВК». Згідно п.п. 2.2.2.2 п.п. 2.2. ч. 2 Договру ОСОБА_1 зобов`язаний сплачувати своєчасно послуги з обслуговування, а також витрати по тарифам та в терміни, які встановлені умовами договору . Відповідно до п.3.1. ч. 3 Договору, ОСОБА_1 здійснює оплату послуг за обслуговування згідно тарифів на послуги, які встановлені ДП «ТВК». Згідно п.п. 2.3.1 п. 2.3 ч. 2 Договору ДП «ТВК» має право змінювати вартість плати за обслуговування складсько-торгівельного приміщення, шляхом встановлення тарифів на послуги. Згідно п.3.1. ч.3 Договору, вартість послуги з обслуговування складсько-торгівельного приміщення встановлена у розмірі 3 600, 00 грн. Наказом в.о. директора ДП « ТВК» « Про зміну та становлення тарифів на послуги підприємства» від 31 липня 2018 року № 37-а-2018 року вартість послуги складає 6 000 грн. з ПДВ. Додатково надавалась послуга з забезпечення виконання вантажно-розвантажувальних робіт складсько - торгівельного приміщення в сумі 1000 грн. Наказом директора ДП «ТВК» « Про встановлення тарифів на послуги підприємства на 2019 рік» від 02.01.2019 року № 1 а-2019 вартість послуги з обслуговування складсько-торгівельного приміщення з 01.02.2019 року складає 90000 грн. з ПДВ. Цим же наказом ДП «ТВК» визначило вартість послуг з обслуговування складсько-торгівельного приміщення в сумі 14 000 грн. з ПДВ. Згідно до бухгалтерської довідки ДП « ТВК» станом на 30.09.2019 року заборгованість по Договору про обслуговування складсько-торгівельного приміщення №№ С2-16/2012 від 20 червня 2012 року укладеного з ОСОБА_1 складає 41 399, 46 грн та 41 397 91 грн. Станом на теперішній час заборгованість не сплачена та продовжує зростати, контрагент продовжує користуватись державним майном безкоштовно, не сплачуючи послуги з користуванням. Заявник вважає, що ОСОБА_1 неналежно виконує свої обов`язками про надання послуг з обслуговування складсько-торгівельних приміщень № С2-16/2012 від 20 червня 2012 року та №С1 -25/2018 року від 06 березня 2018 року, та має заборгованість зі сплати послуг в загальній сумі 82 797, 27 з ПДВ.

Дослідивши надані матеріали, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, з наступних підстав.

Згідно до положень ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 ст. 149 ЦПК України, передбачає, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Ст. 150 ЦПК України передбачає, що позов може забезпечуватися, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадках, коли невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Із роз`яснень Верховного Суд України у п. 4 постанови Пленуму від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в цивільному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 826/8556/17.

Предметом майбутньої позовної заяви є стягнення заборгованості за договорами про надання послуг та розірвання договорів укладених між ДП «ТВК» та ОСОБА_1 предметом яких є надання послуг стосовно обслуговування складсько-торгівельних приміщень які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , отже, у випадку задоволення заяви про забезпечення позову суд фактично передчасно вирішить питання позовних вимог по суті, що є недопустимим та суперечить нормам цивільно процесуального законодавства, зокрема ч. 10 ст.150 ЦПК України.

Окрім того, проаналізувавши подану заяву суд приходить до висновку, що відомостей щодо дійсної і реальної загрози невиконання майбутнього рішення у разі задоволення позову матеріали справи не містять.

Таким чином, проаналізувавши зміст заяви про забезпечення позову, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення заяви представника Державного підприємства « ТВК» про забезпечення позову до подачі позовної заяви.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 149-153, 260-261 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Державного підприємства «ТВК» про забезпечення позову до подачі позовної заяви - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її проголошення чи протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали, постановленої без участі особи, яка її оскаржує.

Суддя: Свячена Ю.Б.