Справа № 211/5004/18
Провадження № 2/211/368/19
Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
14 березня 2019 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Ніколенко Д.М.,
за участю секретарів судового засідання Гулько А.С., Нікітенкової М.М.,
позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника третьої особи - ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, треті особи Виконавчий комітет Довгинцівської районної в місті ради, Товариство з обмеженою відповідальністю «Комбінат благоустрою», про усунення перешкод у користуванні власністю, зобовязання вчинити певні дії, -
Ухвалою суду від 22 жовтня 2018 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою суду від 29 листопада 2018 року заяву відповідача ОСОБА_4 про перехід розгляду справи за правилами загального позовного провадження залишено без задоволення.
Ухвалою суду від 22 лютого 2019 року відмовлено в задоволенні заяви представника відповідача адвоката ОСОБА_5 про передачу справи до розгляду за підсудністю.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 на задоволенні вимог наполягали з підстав, зазначених в позові, заперечували щодо розгляду справи в заочному порядку.
Відповідач ОСОБА_4 про дату, час та місце слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином в порядку, передбаченому частинами 7, 11 статті 128 ЦПК України, відзиву на позов не подав.
Представник третьої особи ОСОБА_3 вважала, що позов підлягає задоволенню з підстав, викладених в письмових матеріалах справи та повідомленнях виконкому.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступних мотивів.
Як встановлено судом, власником квартири АДРЕСА_2, є ОСОБА_1, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.03.2018 р. (а.с. 5).
Робочою комісією Товариства з обмеженою відповідальністю «Комбінат благоустрою» 29 січня 2018 року було обстежено сходову клітину, де розташовані квартири № 65 та № 66 в будинку № 13 по вул. Петра Дорошенка в м. Кривому Розі, в результаті обстеження було виявлено, що мешканцем квартири № 65 на площадці сходової клітини встановлено самочинно перегородку в місці загального користування між квартирами, про що майстром дільниці, юрисконсультом та мешканцями будинку було складено акти від 29 січня 2018 року (а.с. 6, 7 копії актів).
01 березня 2018 року в присутності комісії виконкому Двоницівської районної в місті ради було проведено зустріч з мешканцями квартири № 66 ОСОБА_6, ОСОБА_7 та квартири № 65 ОСОБА_4 будинку № 13 по вул. Петра Дорошенка в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, з питання самовільно встановлених металевих дверей та шафи у тамбурі на сходових клітинах між квартирами, що перешкоджає доступу до квартири № 66. Згідно наданої копії протоколу № 1 (а.с. 14-16), відповідачем визнано факт встановлення ним перегородки та металевих дверей і шафи, ключі ним добровільно надано сусідам, однак вважає, що його речі в прибудованій ним шафі нікому не заважають. ОСОБА_4 не згоден з тим, що прибрати металеві двері та перегородку з меблевою шафою, тому вважає, що сусіди повинні вирішити спірне питання в судовому порядку.
Разом з тим, відповідно до повідомлення Довгинцівського відділення поліції Криворізького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 20.02.2018 р., опитаний ОСОБА_4 повідомив, що в ін. в присутності працівників поліції надав дублікат ключів мешканцям квартири № 66 (а.с. 11 копія повідомлення), що спростовує його вищезазначену заяву про добровільність надання ключів позивачу від вхідних дверей.
Статтею 41 Конституції України передбачено кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Згідно із пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності цим Кодексом, положення ЦК застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Тому правила статті 376 ЦК про наслідки самочинного будівництва застосовуються і до об'єктів, побудованих до набрання чинності ЦК та Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».
Відповідно до статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.
Відповідно до статті 5 Закону України «Про основи містобудування», Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», статті 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво обєкту нерухомості вимагає розробки і затвердження у встановленому порядку компетентними органами проекту його будівництва та отримання дозволів і узгоджень у відповідних органів та служб на здійснення будівельних робіт.
Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
В матеріалах справи відсутні відомості щодо звернень відповідача до відповідних державних органів, комунальних служб, та дозвільних документів на установку дверного блоку біля квартир № 65 та № 66 житлового будинку № 13 по вул. Петра Дорошенка в м. Кривому Розі.
Таким чином суд дійшов до висновку, що відповідачем не доведена правомірність зведення вказаної вище прибудови та відсутні будь-які правові підстави для її збереження.
У постанові Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572» вказано, що власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків мають право на переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, з дозволу власника будинку (квартири) та органу місцевого самоврядування, виданого в установленому порядку.
Згідно з частиною другою статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до положень статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Також власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Частина 4 статті 319 ЦК України зазначає, що власність зобов'язує. За своєю сутністю вказане правило є однією з юридичних гарантій рівності умов здійснення власниками їх прав.
Відповідно до частини 5 статті 319 ЦК України власник не може використовувати право власності на шкоду правам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.
Отже, власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі, є розвитком, закріпленої у частині другій цієї ж статті вимоги до власника здійснювати її лише за допомогою дій, які не суперечать закону, при здійсненні прав та виконанні обов'язків додержуватися моральних засад суспільства тощо.
Відповідно до частини 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Абзацом 6 частини 1 статті 1 Закону України Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» від 14 травня 2015 року № 417-VIII визначено, що до спільного майна багатоквартирного будинку відносяться приміщення загального користування (у тому числі несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.
Таким чином, не можна врахувати тільки згоду двох співвласників в багатоквартирному будинку, при здійсненні самочинного будівництва необхідно оформити також зміни в установленому порядку.
Відповідно до частини 2 статті 10 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язанні брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки в майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.
Відповідно до частини 1 статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Частиною 1 статті 5 Закону України Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку від 14 травня 2015 року №417-VIII спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку.
Будь-яких документів щодо законності встановлення впритул до квартири позивачки капітальної перегородки з дверима, відповідачем до суду не надано, тому аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в цій частині.
Відповідно до статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Позивачем також заявлено вимогу про відшкодування моральної шкоди.
Згідно з пунктом 9 частини 2 статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Частинами 2 та 3 статті 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв'язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.
Відповідно до статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Пунктом 5 Постанови №4 Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року розяснено, що згідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Тому беручи до уваги конкретні обставини по справі, довготривалість психічних страждань позивача, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, і наслідків, що наступили, вважає за необхідне визначити розмір стягнутої моральної шкоди в сумі 500,00 грн.
Згідно частин 1, 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.
До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; повязані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; повязані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Так, позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат.
ОСОБА_1 сплачено судовий збір в сумі 1409,60 грн. (а.с.1, 21) при подачі позову, які з врахування задоволення заявлених вимог, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Крім того, ОСОБА_1 понесені витрати на отримання правничої допомоги в сумі 1000,00 грн. за складання позовної заяви (а.с. 17, 18 копії договору, квитанції), які суд на підставі вимог статті 137 ЦПК України вваж є необхідним покласти на відповідача.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 317,319,391 ЦК України, ст.ст. 10, 12,13, 141, 263, 265, 280-284, 288 ЦПК України,суд ,-
позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 500 (пятсот) гривень 00 коп., судові витрати по справі: судовий збір в сумі 1409 (одна тисяча чотириста девять) гривень 60 коп. та витрати на правничу допомогу в сумі 1000 (одна тисяча) гривень.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу протягом 30 днів з дня його складення.
Повний текст рішення складено 18 березня 2019 року
Суддя Д.М.Ніколенко