ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2019 року

м.Суми

Справа №592/9184/19

Номер провадження 22-ц/816/4918/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостика С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Орлов І. В.

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 вересня 2019 року в складі судді Литовченка О.В., ухваленого у м. Суми,

в с т а н о в и в:

У червні 2019 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , звернувся з позовом до Дочірнього підприємства «Завод обважнених бурильних та ведучих труб», в якому просив стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 50 000 грн, завдану ушкодженням здоров`я.

Позов мотивовано тим, що з 19 грудня 2011 року по 09 листопада 2018 року він працював у відповідача за професією слюсар-ремонтник із закріпленням за сталеварним цехом № 31 відділу головного механіка. 10 жовтня 2015 року о 21 год. 45 хв. під час виконання трудових обов`язків з ним стався нещасний випадок, за наслідками якого комісією у складі представників відповідача та страхового експерта з охорони праці відділення ВД ФССНВ у м. Суми був складений акт про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 16 жовтня 2015 року за формою Н-1. Відповідно до довідки лікувально-профілактичного закладу позивачу було поставлено такий діагноз: травматична ампутація середньої фаланги II пальця правої кисті. Згідно з актом розслідування хронічного професійного захворювання від 08 травня 2019 року позивачу були встановлені такі професійні захворювання: ХОЗЛ II стадії токсичної етіології в фазі нестійкої ремісії; емфізема легень II ступеню; легенева недостатність II ступеню; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху та вказано, що захворювання професійне. Крім того, встановлено стійкі наслідки перенесеної виробничої травми 10 жовтня 2015 року у формі посттравматичної ампутаційної кукси II пальця правої кисті на рівні проксимального міжфалангового суглобу, функція захвату та втримання правої кисті помірно порушена (основний діагноз), а також хронічний фаринголарингіт в стадії нестійкої ремісії; пресбіопія (супутній діагноз).

Відповідно до довідки, виданої Спеціалізованою МСЕК м. Суми від 05 червня 2019 року про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності, ступінь втрати працездатності позивача склала 50 % повторно (в т.ч. Акт від 10 травня 2019 року - 35 % та виробнича травма від 16 жовтня 2015 року - 15 %) та встановлено III групу інвалідності.

Позивач вказав, що внаслідок зазначеного нещасного випадку на підприємстві та отриманої травми його турбує хронічний біль в правій руці, він постійно відчуває дискомфорт із-за відсутності пальця. У зв`язку з отриманою травмою він довгий час проходив реабілітацію. Як наслідок всього цього: він не може повноцінно працювати по господарству, що пригнічує його емоційний стан. Крім того, він послався на те, що отримані і професійні захворювання також потягли за собою спричинення як фізичних, так і моральних страждань, тому він звернувся до суду з вимогами про відшкодування відповідачем моральної шкоди.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 вересня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Дочірнього підприємства «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» на користь ОСОБА_1 10 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я.

Стягнуто з Дочірнього підприємства «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» на користь держави судовий збір у сумі 768 грн 40 коп.

Вказане рішення суду в частині визначення судом першої інстанції розміру відшкодування моральної шкоди представник позивача оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить змінити рішення суду, збільшивши розмір відшкодування моральної шкоди.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди не узгоджується з судовою практикою по даній категорії справ, яка склалась за останній час. Крім того, на думку представника позивача, судом не достатньо оцінені та не враховані характер і обсяг моральних та фізичних страждань, стан здоров`я позивача, незворотність фізіологічних процесів, що вказують на те, що його здоров`я вже ніколи не покращиться, а також відсутнє обґрунтування зменшення розміру відшкодування моральної шкоди. Представник позивача також зауважив, що судом не враховано обставин того, що позивач працював у важких та шкідливих умовах, отримав ряд хронічних захворювань, які з часом не виліковуються, а внаслідок того, що відповідач не забезпечив належних умов праці він втратив 50 % своє працездатності. Однак, суд не врахував у повній мірі вказаних обставин щодо можливості компенсувати позивачу моральну шкоду.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надходив.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 з 19 грудня 2011 року по 09 листопада 2018 року працював в ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» за професією слюсар-ремонтник із закріпленням за сталеварним цехом № 31 відділу головного механіка, після чого був звільнений за власним бажанням за ст.38 КЗпП України (а.с. 9-11).

З актів проведення розслідування нещасного випадку, що стався з позивачем 10 жовтня 2015 року (форма Н-5) та про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом (форма Н-1) від 16 жовтня 2015 року, вбачається, що 10 жовтня 2015 року о 21 год. 45 хв. під час виконання трудових обов`язків з позивачем ОСОБА_1 стався нещасний випадок за наступних обставин: він отримав від майстра ОСОБА_3 завдання по заміні шпильок на третьому відтяжному гідроциліндрі радіально-ковальської машини фірми «Бреда Фучине» (Італія). Для цього потрібно було зафіксувати в нерухомому положенні 3-й молот за допомогою зварювання, а під траверсу 1-го та 4-го установити підставки (металевий циліндр). Зафіксувавши 3-й молот методом зварювання, почали фіксувати 1-й та 4-й. Під 1-й молот підставку встановлював слюсар-ремонтник 5 р. ОСОБА_4 , а під 4-й - ОСОБА_1 Встановивши підставку, ОСОБА_1 підтримував її правою рукою. Під час вимкнення машини траверса почала опускатися на підставку. Під тиском траверси підставка змістилась в бік і її притиснуло в сторону шпильки, а в послідуючому притиснуло праву кисть слюсаря ОСОБА_1 , від чого вона травмувалась.

Причини нещасного випадку, як зазначено у відповідному акті - це відсутність належним чином розробленої технологічної документації; організаційні - невиконання посадових обов`язків та невиконання вимог інструкцій з охорони праці.

Згідно висновку комісії нещасний випадок із ОСОБА_1 визнано таким, що пов`язаний з виробництвом і підлягає обліку.

Відповідно до довідки лікувально-профілактичного закладу позивачу було поставлено такий діагноз: травматична ампутація середньої фаланги II пальця правої кисті (а.с. 12-14, 15-16).

Згідно з актом розслідування хронічного професійного захворювання від 08 травня 2019 року позивачу було встановлено діагноз: ХОЗЛ II стадії токсичної етіології в фазі нестійкої ремісії; емфізема легень II ступеню; легенева недостатність II ступеню; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху та вказано, що захворювання професійне. Крім того, встановлено стійкі наслідки перенесеної виробничої травми 10 жовтня 2015 року у формі посттравматичної ампутаційної кукси II пальця правої кисті на рівні проксимального міжфалангового суглобу, функція захвату та втримання правої кисті помірно порушена (основний діагноз), а також встановлено супутній діагноз: хронічний фаринголарингіт в стадії нестійкої ремісії; пресбіопія (а.с. 17-18).

При цьому, як зазначено у відповідному акті, професійне захворювання виникло у зв`язку з неефективним використанням засобів індивідуального захисту, недосконалістю технологій, тривалою роботою в шкідливих умовах праці; причина професійного захворювання - проведення робіт в умовах підвищеного рівня пилу та виробничого шуму.

Відповідно до довідки, виданої Спеціалізованою МСЕК м. Суми від 05 червня 2019 року про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності, позивачу було встановлено ступінь втрати працездатності у розмірі 50 % повторно (в т.ч. Акт від 10 травня 2019 року - 35 % та виробнича травма від 16 жовтня 2015 року - 15 %) та встановлено III групу інвалідності (а.с. 19).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що професійне захворювання позивач отримав внаслідок незабезпечення відповідачем безпечних і нешкідливих умов праці, яке, в свою чергу, потягло за собою спричинення фізичних і моральних страждань, у зв`язку з чим позивачу була заподіяна моральна шкода, для компенсації якої судом визначена сума у розмірі 10 000 грн.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів в повній мірі погодитись не може, з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 153 Кодексу законів про працю України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно із статтею 173 Кодексу законів про працю України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Вимогами статті 237-1 Кодексу законів про працю України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Європейський суд з прав людини вважає, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

У пунктах 9, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до статті 237-1 Кодексу законів про працю України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 2 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

З огляду на встановлені обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з урахуванням положень статті 237-1 КЗпП України зробив правильний висновок про обов`язок відповідача відшкодувати позивачу моральну шкоду. Разом з тим, при визначенні розміру відшкодування суд не врахував характер та обсяг страждань позивача, а також необхідність прийняття ним вимушених змін в організації свого життя.

Зокрема, з матеріалів справи вбачається, що ступінь втрати професійної працездатності позивача становить 50 %, з яких відсоток втрати професійної працездатності, пов`язаної із професійним захворюванням - 35 %, а інші 15 % втрати професійної працездатності пов`язані з виробничою травмою, отриманою позивачем 10 жовтня 2015 року (а.с. 19). Разом з тим, як вбачається з тексту оскаржуваного рішення суду, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції врахував лише професійне захворювання, яке отримав позивач внаслідок незабезпечення відповідачем безпечних і нешкідливих умов праці, але не врахував обставини щодо отримання ним 10 жовтня 2015 року виробничої травми під час виконання трудових обов`язків, в результаті якої позивачу ампутували середню фалангу II пальця правої кисті.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає доцільним збільшити розмір відшкодування моральної шкоди до 20 000 грн, змінивши рішення суду в цій частині.

За таких обставин, коли суд першої інстанції вірно визначився з характером спірних правовідносин, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заподіяної йому моральної шкоди, але при визначенні розміру відшкодування суд не врахував характер та обсяг страждань позивача, вимушеність прийняття ним змін у своєму житті, тому рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди необхідно змінити, збільшивши розмір стягнення у цій частині до 20 000 грн, а не 10 000 грн, як помилково вказав суд першої інстанції.

Отже, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розмір судових витрат.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, за які позивач був звільнений від сплати судового збору при подачі позову та при подачі апеляційної скарги, підлягають частковому задоволенню, а саме: на 40 %, тому з відповідача ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» на користь держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції у сумі 307 грн 36 коп. (40 % від 768,40 грн), а також судовий збір за апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції у сумі 461 грн 04 коп. (40 % від 1152,60 грн).

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 3, 4; 381; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 вересня 2019 року у даній справі в частині вирішених позовних вимог ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» про стягнення моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я та в частині розподілу судових витрат - змінити.

Стягнути з Дочірнього підприємства «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» на користь ОСОБА_1 20 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я.

Стягнути з Дочірнього підприємства «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» на користь держави судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції у сумі 307 грн 36 коп.

Стягнути з Дочірнього підприємства «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» на користь держави судовий збір за апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції у сумі 461 грн 04 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 21 жовтня 2019 року.

Головуючий: С.Г. Хвостик (суддя-доповідач)

Судді: Т.А. Левченко

І.В. Орлов