КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи № 372/2147/18

Апеляційне провадження № 22-ц/824/3604/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.,

при секретарі - Слободяник Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Обухівського районного суду Київської області від 02 листопада 2018 року, ухвалене під головуванням судді Тиханського О.Б., по справі за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора Комунального підприємства «Пріоритет» Максюти Дмитра Вікторовича, Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про скасування права власності на квартиру, -

в с т а н о в и в :

У липні 2018 року позивачка звернулася із зазначеним позовом, уточнивши який зазначила, що 30 листопада 2011 року між нею та ПАТ «Укрсоцбанк» був укладений договір кредиту № 384/030/08-Ж за яким позивачка отримала від Банку 42990 доларів США зі сплатою 13.25% річних строком до 27 березня 2033 року для купівлі квартири.

В забезпечення належного виконання зобов'язань позичальника за Кредитним договором між Банком та позивачкою 30 листопада 2011 року був укладений іпотечний договір № 384МІ2-ІПОТ, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щуром О.І., та зареєстрований в реєстрі за № 2210, відповідно до якого позивачка передала в іпотеку Банку нерухоме майно, що належить їй на праві власності, а саме: двохкімнатну квартиру загальною площею - 49 кв.м., житловою площею - 25,6 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Банк звертався до суду із позовом про стягнення кредитної заборгованості в задоволенні якого судом було відмовлено.

10 квітня 2018 року Максюта Д.М. діючи як державний реєстратор КП «Пріоритет» здійснив реєстрацію за банком права власності на вищевказану квартиру на підставі Договору іпотеки з посиланням на письмову вимогу Банку до позичальника від 26 вересня 2017 року, проте останньої позивачка не отримувала і будь-якого договору про відчуження квартири на користь Банку не укладала.

Крім того, відчуження належної позивачці квартири відбулось під час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Враховуючи вищезазначене та посилаючись на норми ст.ст. 16, 319, 321, 386, 391 ЦК України, Закону України «Про іпотеку», позивачка просила:

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 40557636 від 10 квітня 2018 року номер запису права власності 25653420 дата державної реєстрації 10 квітня 2018 року вчинене Максютою Дмитром Вікторовичем Комунальне підприємство «Пріоритет» на квартиру у АДРЕСА_2 ПАТ «Укрсоцбанк», та витребувати майно квартиру, що розташована у АДРЕСА_2 з чужого незаконного володіння ПАТ «Укрсоцбанк».(т. 1 а.с.1-10, 42-50)

Представник Банку - Ільчук Н.В. подала відзив, в якому проти позову заперечувала, просила суд закрити провадження у справі з посиланням на те, що вказані вимоги мають розглядатись в порядку КАС України. (т.1 а.с.66-79)

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 02 листопада 2018 року, з урахуванням ухвали Обухівського районного суду Київської області від 26 листопада 2018 року про виправлення описки, позов ОСОБА_1 до державного реєстратора КП «Пріоритет» Максюти Д.В., ПАТ «Укрсоцбанк» про скасування права власності на квартиру задоволено частково. Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 40557636 від 10 квітня 2018 року, номер запису про право власності 25653420 від 10 квітня 2018 року виконане державним реєстратором КП «Пріоритет» Максютою Д.В. на квартиру АДРЕСА_2 ПАТ «Укрсоцбанк». В частині позову про витребування квартири АДРЕСА_2 з чужого незаконного володіння ПАТ «Укрсоцбанк» відмовлено. Стягнуто з державного реєстратора КП «Пріоритет» Максюти Д.В., ПАТ «Укрсоцбанк» в рівних частинах на користь ОСОБА_1 судові витрати у загальному розмірі 3000 грн.(т.1 а.с.120-127, 136-137)

18 грудня 2018 року представник ПАТ «Укрсоцбанк» - адвокат КовалевськийЄ.В. направив по пошті апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі або закрити провадження у справі. На обґрунтування скарги зазначив, що суд не врахував обставин і доказів викладених у запереченнях проти заявленого позову і дійшов помилкового висновку про часткове його задоволення. (т.1 а.с.143-200 т.2 а.с.1-14)

В судовому засіданні представник Банку - адвокат Ковалевський Є.В. підтримав скаргу і просив її задовольнити. ОСОБА_1, її представник - адвокат Крамар О.П. заперечували проти скарги і просили її відхилити.

Інші особи до суду не прибули, були сповіщені належним чином про що у справі є докази. Повідомлення державного реєстратора Комунального підприємства «Пріоритет» Максюти Д.В. повернулось з відміткою працівників пошти від 27 лютого 2019 року про відмову адресата від отримання поштового повідомлення суду. (т.2 а.с.61-66)

Зважаючи на вимоги ч.ч. 5, 9 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 30 листопада 2011 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк» був укладений договір кредиту № 384/030/08-Ж за яким позивачка отримала від Банку 42990 доларів США зі сплатою 13.25% річних строком до 27 березня 2033 року для купівлі квартири.(т. 1 а.с. 19-26)

30 листопада 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 був укладений договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого ОСОБА_1 придбала двохкімнатну квартиру загальною площею - 49 кв.м., житловою площею - 25,6 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. (т.1 а.с.11-13)

В забезпечення належного виконання зобов'язань позичальника за Кредитним договором між Банком та позивачкою ОСОБА_1 30 листопада 2011 року був укладений іпотечний договір № 384МІ2-ІПОТ, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ЩуромО.І., та зареєстрований в реєстрі за № 2210, відповідно до якого позивачка передала в іпотеку Банку нерухоме майно, що належить їй на праві власності, а саме: двохкімнатну квартиру загальною площею - 49 кв.м., житловою площею - 25,6 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. (т.1 а.с.16-18)

Відповідно до пункту 4.5.3 вищевказаного Договору іпотеки, Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів, у т.ч. шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 16.08.2016 року у справі № 372/655/16-ц, яке набрало законної сили 26.12.2016 року, позивачу ПАТ «Укрсоцбанк» було відмовлено в задоволенні позову до ОСОБА_1, ОСОБА_9 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором. (т.1 а.с.27-28)

Державним реєстратором Комунального підприємства «Пріоритет» Максютою ДмитромВікторовичем 10 квітня 2018 року було проведено державну реєстрацію права власності на двохкімнатну квартиру загальною площею - 49 кв.м., житловою площею - 25,6 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2за ПАТ «Укрсоцбанк» на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 40557636 від 10.04.2018, номер запису про право власності 25653420 від 10.04.2018 року. (т.1 а.с.13-15)

Відповідно до копії інформаційної довідки № 121754303 від 24.04.2018 року, ПАТ «Укрсоцбанк» є власником двохкімнатної квартири загальною площею - 49 кв.м., житловою площею - 25,6 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, підстава виникнення права власності: договір іпотеки від 30.11.2011 року, письмова вимога ПАТ «Укрсоцбанк» без номеру від 26.09.2017 року, рекомендоване поштове повідомлення ПАТ «Укрпошта» без номеру від 26.09.2017 року. (т.1 а.с.13-15)

Аналіз змісту статті 19 ЦПК України та статті 19 КАС України (у редакції, чинній на час розгляду справи в суді першої інстанцій) у сукупності дає підстави для висновку, що під час вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі не достатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб'єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб'єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер правовідносин, з яких виник спір.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка вказувала про відсутність підстав для оформлення права власності за Банком, з огляду на незаконність дій державного реєстратора через порушення вимог Закону України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року N 898-IV (із змінами), а також невідповідність порядку набуття іпотекодержателем права власності на спірне житлове приміщення умовам укладеного договору іпотеки.

Спір між сторонами виник з приводу порушення права власності позивачки на квартиру внаслідок дій Банку під час реалізації прав, передбачених договором іпотеки та дій державного реєстратора щодо реєстрації такого права за Банком, які є похідними, пов'язаними з діями Іпотекодержателя.

Оскільки предметом позову у цій справі є скасування рішення про державну реєстрацію на іпотечне майно за Банком, зареєстроване на підставі укладеного між сторонами договору іпотеки від 30 листопада 2011 року та витребування на користь позивачки, як первісного власника, вищевказаної квартири з чужого незаконного володіння Банку, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вказаний спір стосується захисту цивільного права, оскільки випливає з договірних відносин, і підстав для розгляду цього спору за правилами адміністративного судочинства не встановлено.

Відповідні правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі N 14-275цс18, від 07 листопада 2018 року у справі N 11-961апп18, від 12 грудня 2018 року у справі N 14-486цс18, а також від 23 січня 2019 року у справі № 14-501цс18.

З цихпідстав, судвідхилив доводиапелянта прозакриття провадженняу ційсправі.

Можливість і порядок звернення стягнення на предмет іпотеки передбачені, у тому числі, й статтями 35-37 Закону України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року N 898-IV (із змінами, надалі - Закон N 898-IV).

Зокрема, частиною першою статті 35 Закону N 898-IV (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

За змістом статті 36 Закону N 898-IV (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Частиною третьою статті 37 Закону N 898-IV (у редакції, чинній на момент укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Чинним законодавством передбачений порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки, як шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса (у примусовому порядку), так і позасудове (добровільне) врегулювання згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, зокрема й шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки.

У даному спорі судом встановлено, що пунктом 4 Договору іпотеки передбачено право іпотекодержателя на звернення стягнення переданого в іпотеку майна у випадках, передбачених договором.

Частиною першою статті 2 Закону України від 01 липня 2004 року N 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон N 1952-IV) передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини третьої статті 10 цього Закону визначено, що державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Частиною першої статті 10 Закону N 1952-ІV визначено, що державним реєстратором є, окрім інших, громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб'єктом державної реєстрації прав.

Державний реєстратор Комунального підприємства «Пріоритет» Максюта Д.В. здійснив оспорювану позивачкою реєстрацію права власності за Банком спірної квартири.

Згідно з частиною першої статті 11 Закону N 1952-IV державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

За змістом статті 18 Закону N 1952-ІV перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Згідно з пунктом 57 Порядку N 1127 для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв'язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

Відповідно до пункту 61 цього Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов'язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 Закону N 1952-IV та статті 37 Закону N 898-IV порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

При цьому, судом встановлено, що окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя сторони не укладали.

За таких обставин суд першої інстанції, встановивши, що іпотекодержатель ухилився від виконання свого обов'язку, передбаченого як Законом N 898-IV, так і Порядком N 1127, щодо надіслання боржнику повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання, що унеможливило встановлення державним реєстратором завершення 30-денного строку, сплив якого пов'язується з проведенням ним подальших дій зі звернення стягнення на предмет іпотеки, в тому числі й шляхом набуття права власності, зробив обґрунтований висновок, що державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за Банком проведена всупереч норм чинного законодавства.

Відповідно до частини 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 7 ст. 81 цього Кодексу, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частин 1 і 3 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Із відповідним запитом до державного реєстратора представник банку звернувся лише 03 грудня 2018 року, тобто після ухвалення оскаржуваного рішення.(т. 2 а.с. 50)

З огляду на вищевказані положення законодавства та положення ст. 367 ЦПК України, колегія суддів відхилила доводи представника апелянта про необхідність збору та приєднання нових доказів, які не були подані до районного суду, оскільки суд апеляційної інстанції не має права збирати докази, які відповідач мав би додати до поданої ним письмової заяви-відзиву проти позову до районного суду.(т. 1 а.с. 66-79)

В іншій частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 рішення районного суду сторони не оскаржували, тому, з огляду на положення частини 1 ст. 367 ЦПК України, колегія суддів не виходила за межі доводів апеляційної скарги.

Доводи скарги цих висновків не спростовують, не можуть бути визнані підставою для скасування оскаржуваного рішення, тому, колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - залишити без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 02 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 15 березня 2019 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б.Левенець

В.М.Ратнікова

О.В.Борисова