ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2019 року

м.Суми

Справа №592/12465/17

Номер провадження 22-ц/816/4732/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Левченко Т. А.

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 грудня 2017 року в складі судді Чернобая О.І., ухвалене у м. Суми,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила здійснити поділ майна подружжя та виділити їй у власність житловий будинок з надвірними господарськими та побутовими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,1 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за вказаною адресою, а ОСОБА_2 виділити у власність нежитлове приміщення - гараж літ. «Б», розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Свої вимоги мотивувала тим, що з 14 січня 2000 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох неповнолітніх дітей. За період щлюбу набули вказане майно, яке зареєстроване за відповідачем. Протягом останніх двох років відносини між ними стали погіршуватись, перестали вести спільне господарство, але вона має надію зберегти сім`ю. Проте, з метою захисту своїх майнових прав та майнових прав дітей звернулась до суду з вказаним позовом.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 грудня 2017 року позов задоволено.

У порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на жилий будинок з надвірними господарчими та побутовими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , до складу якого входить: жилий будинок «А-І» - житловою площею 44,1 кв.м, загальною площею 75,2 кв.м, сарай «Б», погріб «п/г», вбиральня «В», огорожа №1-2, замощення «І» та земельну ділянку площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий № :02:003:0080, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

У порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на нежиле приміщення - гараж літ «Б», загальною площею 365,4 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 .

Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_3 , який не був залучений до участі у розгляді справи, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на його думку, позивачем та відповідачем під час розгляду справи умисно не було надано інформацію щодо накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, що належало ОСОБА_2 , що призвело до ухвалення судом незаконного рішення, яким порушуються його права та законні інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Учасники справи повідомлені про час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку, але в судове засідання не з`явились.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що з 14 січня 2000 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 3).

На підставі договорів купівлі-продажу від 03 лютого 2003 року ОСОБА_2 набув у власність жилий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельну ділянку площею 0,1 га за вказаною адресою з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку (а.с. 6, 10, 11).

22 серпня 2011 року на підставі рішення Господарського суду Сумської області ОСОБА_2 набув у власність нежитлове приміщення (гараж), літ. «Б», загальною площею 365,4 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 12-17).

07 грудня 2017 року до місцевого суду відповідачем ОСОБА_2 було подано письмову заяву, в якій останній визнає позов у повному обсязі та не заперечує проти його задоволення, а також просив розглядати справу без його участі (а.с. 33).

13 грудня 2017 року позивачем ОСОБА_1 також було подано до суду письмову заяву, в якій остання зазначила про підтримання позовних вимог у повному обсязі та про розгляд справи без її участі (а.с. 34).

Задовольняючи позов ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_2 визнав позов у повному обсязі, визнання ним позову не суперечить закону та не порушує прав інших осіб.

Проте, з таким висновком місцевого суду колегія суддів апеляційного суду погодитись не може, виходячи з наступного.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , постановою Зарічного відділу ДВС м. Суми ГТУЮ у Сумській області від 16 січня 2017 року було накладено арешт (виконавче провадження № 53243980), аналогічна постанова щодо даного майна була винесена 12 грудня 2016 року Ковпаківським відділом ДВС м. Суми ГТУЮ у Сумській області (виконавче провадження № 50499222). Також, на підставі постанови Ковпаківського відділу ДВС м. Суми ГТУЮ у Сумській області (виконавче провадження № 50499222) від 12 грудня 2016 року було накладено арешт на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 53-55).

Про вказані обставини під час розгляду справи в суді першої інстанції сторони справи не повідомили.

Також встановлено, що в провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми з листопада 2016 перебуває цивільна справа № 592/9651/16-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в розмірі 13150 доларів США, який заочним рішенням від 24 липня 2017 року було задоволено. Ухвалою місцевого суду від 15 січня 2019 року за заявою ОСОБА_2 заочне рішення скасовано та призначено справу до розгляду, який й досі триває. В рамках розгляду даної справу ухвалою суду від 02 грудня 2016 року за завою ОСОБА_3 про забезпечення позову було накладено арешт на рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_2 до часу набрання законної сили рішенням суду(а.с. 66-71).

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Частиною першою статті 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до вимог статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 44 ЦПК України).

Аналогічні положення містили й статті 27 та 174 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції.

Згідно з частиною третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Виходячи з приведених норм матеріального та процесуального права, поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу. Боржник, проти якого ухвалене судове рішення про стягнення боргу та накладено арешт на його майно, та його дружина, які здійснюють поділ майна, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки поділ майна порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

За таких підстав, виниклий спір порушує права та інтереси ОСОБА_3 , а також інших стягувачів, оскільки позбавлення відповідача права власності на майно унеможливить виконання судового рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суми боргу у разі задоволення позову, чи виконання інших судових рішень в примусовому порядку, в яких ОСОБА_2 виступає боржником та, за якими вже відкриті виконавчі провадження, тому в позові про поділ майна подружжя в обраний позивачем спосіб необхідно відмовити, з урахуванням наявності обтяження, яке зареєстроване у відповідному порядку на майно, яке є предметом поділу між сторонами.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового судового рішення про відмову позивачу у задоволенні позову.

Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню 1050,00 грн у відшкодування фактично понесених судових витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Оскільки справа є малозначною (п.1 ч.6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 2 ч.1 ст. 374, п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381- 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 грудня 2017 року скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1050,00 грн у відшкодування фактично понесених судових витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко

Т.А. Левченко