Дата документу 18.03.2019 Справа № 332/2095/18
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 332/2095/18Головуючий у 1-й інстанції Яцун О.С. Повний текст рішення складено 11.10.2018 року
Пр. № 22-ц/807/652/19Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги ОСОБА_2 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня 2018 року у справі за позовом Міського комунального підприємства «Основаніє» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг, трьох відсотків річних та інфляційних втрат

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року МКП «Основаніє» звернулось до суду із вищезазначеним позовом до відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4, в якому просило стягнути солідарно з останніх на користь позивача заборгованість по сплаті житлово-комунальних послуг з утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 1341,99 грн., а також інфляційні втрати у розмірі 335,77 грн., 3% річних у розмірі 70,62 грн. та судовий збір, сплачений при поданні позову до суду у розмірі 1762,00 грн.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що згідно із рішенням Запорізької міської ради № 6 від 25.07.2012 року МКП «Основаніє» визнано виконавцем житлово-комунальних послуг з утримання будинків, споруд і прибудинкових територій. Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1, не належним чином виконують свої обов'язки по сплаті житлово-комунальних послуг з утримання будинку та прибудинкової території, у зв'язку із чим утворилась заборгованість за період з 01.04.2011 року по 31.08.2016 року у розмірі 1341,99 грн.

Ухвалою суду першої інстанції (а.с.21) провадження у цій справі відкрито.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня 2018 року (а.с. 85-87) позовні вимоги МКП «Основаніє» у цій справі задоволено.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1), ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_2), які зареєстровані у АДРЕСА_1 на користь МКП «Основаніє» (місцезнаходження: м. Запоріжжя, вул. Українська, 29-А, , р/р 0117 у філії «Запорізьке РУ» ПАТ КБ «Приватбанк», МФО 313399) заборгованість у розмірі 1341,99 грн., інфляційні втрати в сумі 335,77 грн., 3% річних в сумі 70,62 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1), ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_2), які зареєстровані у АДРЕСА_1 на користь МКП «Основаніє» (місцезнаходження: м. Запоріжжя, вул. Українська, 29-А, , р/р 0117 у філії «Запорізьке РУ» ПАТ КБ «Приватбанк», МФО 313399) судовий збір у розмірі по 881,00 грн. з кожного.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 06 листопада 2018 року (суддя Бєлка В.Ю. а.с. 118) апеляційну скаргу ОСОБА_5 на вищезазначене рішення суду першої інстанції у цій справі (а.с.95-101) було повернуто скаржнику.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, ОСОБА_5, як особа, що не приймала участі у справі, на підставі ст. 352 ЦПК України, повторно звернулась до суду із апеляційною скаргою (а.с. 122-142), в якій просила поновити їй строк на апеляційне оскарження, рішення суду першої скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, судові витрати покласти на позивача.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017 року №452/2017 ліквідовано зокрема: Апеляційний суд Запорізької області та утворено Запорізький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Запорізьку область з місцезнаходженням у місті Запоріжжі.

Указом Президента України № 297/2018 від 28.09.2018 «Про переведення суддів» судді Апеляційного суду Запорізької області переведені до Запорізького апеляційного суду, який почав роботу з 05 жовтня 2018 року.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Маловічко С.В. (а.с. 144).

Ухвалою апеляційного суду клопотання ОСОБА_5 про поновлення їй строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції у цій справі задоволено, строк поновлено, апеляційне провадження за вищезазначеною повторною апеляційною скаргою відкрито (а.с. 156), справу призначено до апеляційного розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (а.с. 159).

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Позивач МКП «Основаніє» подало апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу ОСОБА_5 у цій справі (а.с. 163-174).

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не скористались своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу у цій справі станом на час розгляду цієї справи апеляційним судом.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 25 лютого 2019 року (а.с. 175) на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_5 в порядку ст. 81 ч. 7 ЦПК України витребувано у МКП «Основаніє» наступну інформацію:

- на скількох осіб проводилось нарахування заборгованості за період з 01.04.2011 року по 31.08.2016 року?

- чи було відомо МКП «ОСНОВАНІЄ» на час нарахування вищезазначеної заборгованості та на день подачі вищезазначеного позову, що співвласниками квартири АДРЕСА_1 з 08.10.2007 року є 4 особи по1/4 частині кожна: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 (а.с. 136-137) ?

- чи проводилось нарахування заборгованості за період з 01.04.2011 року по 31.08.2016 року у тому числі на ОСОБА_5, ОСОБА_6, як співвласників цієї квартири? якщо ні, то чому?

- чому ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не зазначені в якості відповідачів за вищезазначеним позовом МКП «ОСНОВАНІЄ» у цій справі?

- яка сума заборгованості за період з 01.04.2011 року по 31.08.2016 року, 3 % річних з 01.10.2016 року по 03.07.2018 року, інфляційних втрат з жовтня 2016 року по квітень 2018 року у цій справі підлягала заявленню до ОСОБА_3, ОСОБА_4 у цій справі з урахуванням вищезазначених обставин ?

У встановлений судом строк МКП «ОСНОВАНІЄ» надало апеляційному суду інформацію на виконання вищезазначеної ухвали апеляційного суду (а.с. 181-185), за змістом якої:

- у позивача були відсутні відомості щодо всіх співвласників квартири, частки власності кожного з них, дати народження ОСОБА_6 та чи є він неповнолітньою особою;

- в програмному забезпеченні абонентської бази МКП «Основаніє» по особовому рахунку № НОМЕР_3 за адресою: АДРЕСА_1 значиться 4 зареєстровані особи, але повна інформація (дата народження і ідентифікаційний номер) є тільки щодо відповідального квартиронаймача ОСОБА_3 та одного з членів сім'ї - ОСОБА_4,

- однак, останнє не впливало на розмір нарахованої плати, оскільки, нарахування за надані послуги проводилось виключно на підставі площі житлового приміщення, відповідно до встановленого тарифу, та з урахуванням фактичної собівартості послуг, тобто кількість зареєстрованих осіб (власників квартири) не впливала на розмір нарахувань за позовний період;

- вищезазначений борг є солідарним обов'язком, який не передбачає виділення окремої частки по кожному з боржників, в силу вимог ст. ст. 64 ЖК УРСР, 541 ЦК України,

- в силу вимог ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або у повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо,

- вибраний позивачем спосіб захисту своїх порушених прав не суперечить вимогам чинного законодавства та не порушує прав відповідачів та інших співвласників квартири, зокрема: ОСОБА_5;

- наявність інших членів сім'ї, які також несуть солідарну відповідальність, відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мали змогу заявити суду першої інстанції у цій справі, але не зробили цього, хоча вся необхідна інформація була їм відома.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_5 не підлягає задоволенню у цій справі з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що учасники цієї справи - позивач МКП «ОСНОВАНІЄ» та відповідачі ОСОБА_3 і ОСОБА_4 із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції у цій справі погодились, останнє в апеляційному порядку не оскаржували.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції у цій справі подана лише ОСОБА_5, яка не була учасником цієї справи, але вважає, що цим рішенням суд першої інстанції суд вирішив питання про її права та обов'язки.

За таких обставин, апеляційний суд переглядає законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у цій справі лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_5

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі, керувався ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача у цій справі.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.

Так, суд першої інстанції при вирішенні цієї справи правильно виходив із наступного.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки регулюються Законом України від 24 червня 2004 р. N 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг відносяться, зокрема, послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів, тощо).

Відповідно до ч.1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Згідно із рішенням Запорізької міської ради № 6 від 25.07.2012 року МКП «Основаніє» визнано виконавцем житлово-комунальних послуг з утримання будинків, споруд і прибудинкових територій (а.с. 14).

Як правильно було встановлено судом першої інстанції, відповідачі ОСОБА_4 з 09.11.2004 року та ОСОБА_3 з 27.07.1976 року зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 19,20).

Отже, проживаючи в зазначеній квартирі, відповідачі користувались послугами з утримання будинку та прибудинкової території, які надавались позивачем МКП «Основаніє», тобто фактично перебували з ним у договірних відносинах і є споживачами житлово-комунальних послуг, з огляду на положення ч.1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Надання МКП «Основаніє» житлово-комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема інформацією МКП «Основаніє» про витрати на утримання будинку, матеріальним звітом за квітень 2015 р. (а.с. 55-65).

Перелік послуг з утримання будинку та прибудинкової території надавався МКП «Основаніє» на підставі встановлених рішеннями виконавчого комітету Запорізької міської ради від 28.08.2008 №375 (а.с. 69).

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 08.06.2015 року, судовий наказ по справі № 332/2213/14-ц, виданий 24.04.2014 року Заводським районним судом м. Запоріжжя про стягнення у солідарному порядку з відповідачів на користь МКП «Основаніє» заборгованості по оплаті послуг за утримання будинку та прибудинкової території станом на 01.04.2014 р. в сумі 1189,31 грн. скасований (а.с. 5).

Згідно із п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

У відповідності зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і вимог інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Відповідачами не внесена в повному обсязі оплата житлово-комунальних послуг з утримання будинку та прибудинкової території за період з 01.04.2011 року по 31.08.2016 року, загальна сума заборгованості складає 1341,99 грн., що підтверджується розрахунком по особовому рахунку НОМЕР_3, відкритому на ім'я ОСОБА_3 (а.с. 7), та довідкою МКП «Основаніє» № 163 від 02.07.2018 року (а.с. 6). Згідно розрахунків МКП «Основаніє» розмір інфляційних втрат за весь час прострочення складає 335,77 грн., 3% річних - 70,62 грн. (а.с. 8,9).

Згідно із ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідачами не надано суду першої інстанції доказів, які б достовірно підтверджували, що позивачем не надавались послуги з утримання їх будинку та прибудинкової території, а тому відсутні підстави для їх оплати.

Посилання відповідачів на те, що позивач повинен зарахувати в рахунок оплати наданих послуг витрачені кошти, правильно суд першої інстанції не врахував, оскільки із копії товарного чеку, наданого відповідачами вбачається, що товарний чек за № 150 від 17.04.2015 року видано за придбання матеріалів на суму 1137,00 грн., однак в зазначеному документі відомості про платників відсутні, інших документів, що підтверджують оплату матеріалів саме відповідачами не надано.

Суд першої інстанції також правильно не взяв до уваги як належний доказ у даній справі надіслання заяв від 29.05.2013 р. та від 18.06.2015 р. на адресу позивача. Оскільки, законодавством щодо досудового вирішення таких спорів, визначено порядок оформлення претензій споживачів, що у свою чергу є підставою для перерахунку платежів. Відповідно до ст. 18 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Представник виконавця повинен з'явитися на виклик споживача не пізніше строку, визначеного договором. Акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строк або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі. Акт-претензія споживача подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій.

Крім того, суд першої інстанції правильно зазначав, що питання проведення перерахунку розміру плати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у разі перерви в їх наданні, ненадання або надання не в повному обсязі підлягають вирішенню шляхом застосування механізму здійснення перерахунків, що визначений «Порядком проведення перерахунку розміру плати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у разі перерви у їх наданні, ненадання або надання не в повному обсязі», що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2013 року № 970, при цьому дотримання вказаного порядку відповідачами у судовому засіданні не встановлено.

Як правильно було встановлено судом першої інстанції, в даному випадку акти-претензії щодо якості та кількості наданих послуг з обслуговування будинку та прибудинкової території в спірний період відповідно до вимог ст.18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» не складалися, доказів іншого відповідачами не надано. Ненадання послуг або їх низька якість належним чином не зафіксовано.

У зв'язку із наведеним, суд першої інстанції правильно вважав доводи відповідачів щодо ненадання їм послуг з утримання будинку та прибудинкової території у цій справі необґрунтованими та безпідставними.

Судом першої інстанції також правильно було встановлено, що відповідачі не виконують свої зобов'язання та належним чином не оплачують надані житлово-комунальні послуги, у зв'язку з чим утворилась заборгованість за період з 01.04.2011 року по 31.08.2016 року у розмірі 1341, 99 грн., яку суд першої інстанції правильно вважав необхідним стягнути в солідарному порядку з відповідачів у цій справі на користь позивача МКП «Основаніє».

Щодо застосування до даних правовідносин ч.2 ст. 625 ЦК України, суд першої інстанції правильно виходив із наступного.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

В постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі N 6-2023цс15 висловлена правова позиція, що за відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов'язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена ч.2 ст. 625 ЦК України. Крім того, застосування положень ч.2 ст. 625 ЦК України до спірних правовідносин також узгоджується із закріпленими в п.3 ч.1 ст. 96 ЦПК України нормами, відповідно до яких однією з вимог, за якими може бути видано судовий наказ, є вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості.

При вищевикладених обставинах, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вимоги позивача до відповідачів у цій справі підлягають задоволенню у повному обсязі, а також поряд із основною сумою боргу, з відповідачів слід стягнути на користь МКП «Основаніє» інфляційні втрати в розмірі 335,77 грн., а також три проценти річних від простроченої суми в розмірі 70,62 грн.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 як особи, що не приймала участі у справі, є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію ОСОБА_5 у цій справі.

ОСОБА_5, як особа, яка не приймала участі у цій справі, у своїй апеляційний скарзі посилалась на наявність обов'язкової підстави для скасування вищезазначеного рішення суду першої інстанції у цій справі, передбаченої ст. 376 ч. 3 п. 4 ЦПК України, зокрема: суд прийняв рішення про її права та обов'язки як особи, що не була залучена до участі у цій справі, та яка є співвласником ј частки квартири АДРЕСА_1 (а.с.96, 110-111).

Проте, ці доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 спростовуються змістом оскаржуємого рішення суду першої інстанції (а.с. 85-87), яке не містить жодної вказівки про те, що з ОСОБА_5 стягнуто на користь позивача МКП «Основаніє» будь-яку суму заборгованості у цій справі чи покладено обов'язок про її сплату на користь МКП «Основаніє» у майбутньому.

Виключним правом МКП «Основаніє» в силу вимог ст. 543 ЦК України було вимагати виконання обов'язку по оплаті вищезазначеної заборгованості з утримання будинку та прибудинкової території за період з 01.04.2011 року по 31.08.2016 року у розмірі 1341,99 грн., що утворилась по квартирі АДРЕСА_1, лише з відповідачів у цій справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Оскільки:

- у позивача були відсутні відомості щодо всіх співвласників квартири, частки власності кожного з них, дати народження ОСОБА_6 та чи є він неповнолітньою особою;

- в програмному забезпеченні абонентської бази МКП «Основаніє» по особовому рахунку № НОМЕР_3 за адресою: АДРЕСА_1 значиться 4 зареєстровані особи, але повна інформація (дата народження і ідентифікаційний номер) є тільки щодо відповідального квартиронаймача ОСОБА_3 та одного з членів сім'ї - ОСОБА_4,

- останнє не впливало на розмір нарахованої плати, оскільки, нарахування за надані послуги проводилось виключно на підставі площі житлового приміщення, відповідно до встановленого тарифу, та з урахуванням фактичної собівартості послуг, тобто кількість зареєстрованих осіб (власників квартири) не впливала на розмір нарахувань за позовний період;

- вищезазначений борг є солідарним обов'язком, який не передбачає виділення окремої частки по кожному з боржників, в силу вимог ст. ст. 64 ЖК УРСР, 541 ЦК України,

- вибраний позивачем спосіб захисту своїх порушених прав не суперечить вимогам чинного законодавства та не порушує прав відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а також ОСОБА_5, як особи, яка не приймала участі у цій справі,

- наявність інших членів сім'ї, які також несуть солідарну відповідальність, відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мали змогу заявити суду першої інстанції у цій справі про залучення ОСОБА_7 в якості третьої особи у цій справі, оскільки залучення ОСОБА_7 в якості співвідповідача було виключним правом позивача у цій справі, позивач такого клопотання у цій справі не заявляв, проте відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не зробили цього, хоча вся необхідна інформація була їм відома,

- ОСОБА_7, якій мало бути достовірно про наявність цієї справи в суді першої інстанції від її членів сім'ї - відповідачів у цій справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4, також мала можливість за своєю ініціативою вступити у цю справу на стороні відповідачів в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних позовних вимог щодо предмета спору, в порядку ст. 53 ЦПК України, але цього не зробила без поважних причин, належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні;

- ОСОБА_7 також могла бути представником відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у суді першої інстанції та заявляти в їх інтересах будь-які клопотання у цій справі, у тому числі про застосування строків позовної давності тощо;

- також до матеріалів апеляційної скарги ОСОБА_7 також не додано доказів того, що відповідачі у цій справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виконали солідарний обов'язок - сплатили вищезазначену суму заборгованості з наданих послуг позивачем з урахуванням інфляції та 3 % річних, стягнутих з них за вищезазначеним рішенням суду у цій справі, та звернулись до ОСОБА_7 із зворотною вимогою (регрес) в порядку ст. 544 ЦК України для стягнення частини заборгованості, яка припадає на її ј частку у квартирі чи ј частку її неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5

За змістом ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Такі порушення норм права суду першої інстанції у цій справі також відсутні.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які були особисто присутні, у тому числі у судовому засіданні 11.10.2018 року (протокол а.с. 81-83) під час ухвалення оскаржуємого рішення судом першої інстанції у цій справі, не заявляли про застосування строків позовної давності при стягнення будь-якої вищезазначеної заборгованості у цій справі.

В силу вимог ст. 267 ч. ч. 3, 4 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою ним до винесення рішення; сплив позовної давності , про застосування якою заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд першої інстанції не мав права розглядати питання про застосовування позовної давності у цій справі без заяви відповідачів та не розглядав останнє.

В силу вимог ст. 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються заяви та вимоги, які не були предметом розгляду суду першої інстанції у цій справі.

При вищевикладених обставинах, суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі були відсутні.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не заявляли у цій справі зустрічного позову та не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову позивача у цій справі.

Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності (ст. 68 Конституції України).

Апеляційний суд на виконання вимог ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_5, як особи, яка не приймала участі у цій справі.

Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Доказами, передбаченими ст. 367 ч. ч. 2, 3 ЦПК України, у цій справі, які можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_5, як особи, яка не приймала участі у цій справі, є: додані відповідачем до її апеляційної скарги матеріали: паспорт ОСОБА_5 із відміткою про реєстрацію за адресою: АДРЕСА_1 (копія а.с. 130), свідоцтво про право власності на житло у вигляді вищезазначеної квартири № 590 від 08.10.2007 року (копія а.с. 136), витяг ОП «ЗМБТІ» про реєстрацію права власності на цю квартиру 28.11.2007 року (копія а.с.137), довідка про реєстрацію місяця проживання у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 неповнолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5 (копія а.с. 138), довідка про реєстрацію місяця проживання у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_5 (копія а.с. 139-140),довідка про реєстрацію місяця проживання у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 неповнолітньої ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_6 з 30.10.2008 року (копія а.с.140).

Проте, останніми при вищевикладених встановлених судом фактичних обставинах цієї справи не спростовуються правильні висновки суду першої інстанції у цій справі.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України).

Щодо неналежності наданих позивачем послуг з утримання будинку та прибудинкової території, плата за які була нарахована за вищевказаний період пропорційно від площі вищевказаної квартири відповідачів у цій справі, то в цій частині суд першої інстанції вже надав належну оцінку доказам відповідачів в оскаржуємому рішенні, з якою погоджується апеляційний суд у цій справі.

Позивач МКП «Основаніє» до свого відзиву на апеляційну скаргу відповідача у цій справі також надав апеляційному суду докази, передбачені ст. ст. 367 ч.ч. 2, 3 ЦПК України, зокрема: рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 375 від 28.08.2008 року «Про затвердження тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій по житловому фонду комунальної власності м. Запоріжжя» із додатками (копія а.с.167-173), розрахунок заборгованості за особовим рахунком по вищезазначені квартирі відповідачів (а.с. 184), які лише додатково підтверджують правильність висновків суду першої інстанції у цій справі в оскаржуємому рішенні від 11 жовтня 2018 року, та які можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги у цій справі.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Крім того, судом першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст. 141 ЦПК України у цій справі було вирішено питання про розподіл між сторонами понесених судових витрат, пов'язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.

Також, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови ОСОБА_5 у задоволенні її вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, остання не має права на компенсацію за рахунок позивача МКП «Основаніє» будь-яких судових витрат, пов'язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом, у тому числі у вигляді судового збору, сплаченого нею при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду у цій справі.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 18.03.2019 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Маловічко С.В.