Постанова

Іменем України

04 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 214/4213/16-ц

провадження № 61-30766 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 17 березня

2017 року у складі судді Прасолова В. М. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2017 року у складі колегії суддів: Барильської А. П., Бондар Я. М., Зубакової В. П.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування.

На обгрунтування позовних вимог зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його тітка ОСОБА_3 , спадкоємцем якої є він. За життя померла склала заповіт, яким заповіла йому належну їй квартиру АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 померла у віці 73 роки, до моменту смерті перебувала у безпорадному стані та потребувала сторонньої допомоги, яку надавали позивач, ОСОБА_4 , та сестра померлої. Чоловік ОСОБА_2 , з яким

ОСОБА_3 фактично припинила шлюбні відносини приблизно у 2000 році і спільно не проживала,допомоги спадкодавцю не надавав, але продовжував перебувати з нею у зареєстрованому шлюбі та залишився зареєстрованим за адресою місцезнаходження нерухомого майна померлої.

Посилаючись на те, що протягом останніх років життя спадкодавця відповідач не піклувався про померлу ОСОБА_3 , не був пов'язаний з нею спільним побутом, правами та обов'язками, а допущення його до спадкування обов'язкової частки у спадщині призведе до порушення його прав як спадкоємця за заповітом, позивач просив усунути ОСОБА_2 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла

ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 17 березня

2017 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано недоведеністю позивачем ухилення відповідача ОСОБА_2 від надання допомоги ОСОБА_3 , з огляду на його необізнаність про стан її здоров`я, перебування спадкодавця у безпорадному стані та потреби у допомозі відповідача. Крім того, покази свідків не підтверджують, що ОСОБА_3 мала потребу у постійному, довічному сторонньому догляді у зв`язку з нездатністю обслуговувати себе самостійно.

Короткий зміст судового рішення апеляційного суду

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 відхилено, рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 17 березня

2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та застосував норми матеріального права, рішення суду є законним та обгрунтованим, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Узагальнені доводи касаційної скарги та аргументів інших учасників справи

У липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скаргаОСОБА_1 , у якій він просив скасувати рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від

17 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2017 року, і ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована посиланням на те, що суди попередніх інстанцій належним чином не з`ясували, як факту перебування спадкодавця у безпорадному стані та її потреби у сторонній допомозі, так і ухилення

ОСОБА_2 від надання спадкодавцеві допомоги, не надали належної оцінки показам позивача, допитаного як свідка, та свідка ОСОБА_4 про те, що відповідач не забезпечив спадкодавцю, яка до моменту смерті перебувала у безпорадному стані та потребувала стороннього догляду, допомоги, тобто ухилився від надання такої, з огляду на фактичне припинення з нею шлюбних відносин.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Відповідно до статті 388 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня

2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

Рух справи у суді касаційної інстанції

25 травня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

Судами установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 . На момент смерті їй на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 .

За життя ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Сьомої криворізької державної нотаріальної контори Лігутою Л. В., зареєстрований у реєстрі за № 6509. У встановлений статтею 1270 ЦК України строк, ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом йому було відмовлено, з огляду на наявність спадкоємця за законом, що має право на обов`язкову частку у спадщині, а саме чоловіка ОСОБА_3 -

ОСОБА_2 , з яким вона перебуває у шлюбі з 07 березня 1970 року.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з правильним застосуванням норм матеріального права та дотриманням норм процесуального права, доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанції не спростовують.

Відповідно до абзацу 2 частини третьої статті 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

За змістом частини п`ятої статті 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Зі змісту частини п`ятої статті 1224 ЦК України та роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 убачається, що правило частини п`ятої статті 1224 ЦКУкраїни стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до Сімейного кодексу України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади).

При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для життєдіяльності спадкодавця, наявність можливості для цього та свідоме невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця у безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності у сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Відповідно до частини першої, четвертої статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій правильно встановили фактичні обставини справи та застосували положення статті

1224 ЦК України, а тому дійшли обгрунтованого висновку про недоведеність позивачем обставин свідомого ухилення ОСОБА_2 від надання допомоги померлій дружині ОСОБА_3 , його винної поведінки, а також безпорадного стану спадкодавця та постійної її потреби у наданні допомоги відповідачем. Судами установлено, щовідповідач ОСОБА_2 не був обізнаний щодо стану здоров'я дружини, крім того позивачем не доведено перебування спадкодавця у безпорадному стані та потребування нею постійної допомоги відповідача.

Доводи касаційної скарги про те, що суди не надали належної оцінки показам свідків про те, що на дату смерті спадкодавця відповідач та померла не вели спільного побуту та вони не мали спільних прав та обов'язків, висновків судів першої та аппеляційної інстанції не спростовують, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій, які надали їм належну правову оцінку, а тому додаткового аналізу не потребують. Крім того, Верховний Суд в силу визначених статтею 400 ЦПК України повноважень, не вправі здійснювати переоцінку доказів.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанції правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази, надали їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України 2004 року, правильно встановили обставини справи, а відтак оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 401, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 17 березня

2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак