Постанова

Іменем України

09 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 369/7143/15-ц

провадження № 61-34491св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Кривцової Г. В.,

Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»;

представник позивача - Бригинець Анюта Анатоліївна;

відповідач - ОСОБА_1 ;

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 липня 2016 року у складі судді Усатова Д. Д. та ухвалу апеляційного суду Київської області від 19 жовтня 2016 року у складі колегії суддів:

Мережко М. В., Журби С. О., Суханової Є. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 20 травня 2010 року між

ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання останнім анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. За умовами вказаного договору позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 26,4 % річних на суму залишку заборгованості та кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті: www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

ОСОБА_1 умови кредитного договору не виконав, унаслідок чого утворилася заборгованість за кредитом, яка станом на 28 травня 2015 року становила

556 625 грн 57 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 393 620 грн

71 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі

136 022 грн 69 коп., штраф (фіксована частина) - 500 грн, штраф (процентна складова) - 26 482 грн 17 коп.

Посилаючись на викладене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути

з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором

у розмірі 556 625 грн 57 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 липня 2016 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем пропущено встановлений статтею 257 ЦК України трирічний строк позовної давності для звернення до суду за захистом порушеного права, про застосування якого заявлено відповідачем, оскільки повне погашення кредиту повинно було відбутись 31 травня 2012 року, а з позовом до суду банк звернувся лише

02 липня 2015 року.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 19 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення. Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 липня 2016 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що відповідно до умов договору від 20 травня 2010 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , повне погашення кредиту повинно було відбутися 31 травня 2012 року. Отже, банку достовірно було відомо про порушення його прав починаючи з цієї дати, натомість до суду позивач звернувся лише 01 липня

2015 року.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати, справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 вересня 2017 року касаційне провадження

у зазначеній справі відкрито та витребувано її з суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України

у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

У червні 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судова справа передана судді-доповідачу.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» мотивована тим, що відмовляючи у задоволенні позову через пропуск строку позовної давності, суди не звернули увагу на те, що ОСОБА_1 отримав платіжну картку, яка є лише спеціальним засобом для отримання та перерахування коштів. Строк дії картки не припиняє строку дії договору, а строк дії договору та строк дії картки не є тотожними поняттями. Договір, укладений між сторонами у справі, автоматично було пролонговано, оскільки жодна зі сторін не заявила про свій намір його розірвати, тому договір діє до даного часу, а кредит не погашений. Крім того, умовами договору встановлені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, тому право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. При цьому банк посилався на відповідні правові позиції Верховного Суду України, висловлені у постановах № 6-249цс15 від 02 грудня 2015 року та

№ 6-116цс13 від 11 листопада 2013 року. Також зазначено, що відповідач у 2014-2015 роках погашав кредит, а саме: 12 вересня 2014 року у розмірі 1 748 грн та 14 500 грн 72 коп., 01 лютого 2015 року 2 453 грн 34 коп., останній платіж у сумі 16 742 грн ним було здійснено 25 лютого 2016 року під час розгляду справи у суді, що вказує на факт визнання відповідачем свого боргу та переривання позовної давності, тому банк звернувся до суду з позовом в межах строку позовної давності.

Заперечення на касаційну скаргу не надходило

Фактичні обставини справи

20 травня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір, за умовами якого останній отримав кредитні кошти вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 26,4 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом та кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а. с. 8).

ОСОБА_1 свої зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконував, на вимоги банку не реагував, унаслідок чого станом на

28 травня 2015 року виникла заборгованість, яка за розрахунком банку становить 556 625 грн 57 коп.

У липні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

(а. с. 1-3).

19 жовтня 2015 року ОСОБА_1 до суду першої інстанції подав клопотання про застосування строку позовної давності (а. с. 43-45).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідач порушив умови кредитного договору та допустив кредитну заборгованість. Проте, пред`являючи позов, позивач пропустив строк позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі,

є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно з частиною першою статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Аналіз зазначеної норми права указує про те, що до дій, які свідчать про визнання боргу у тому числі може належати часткова сплата боржником основного боргу та/або сум санкцій.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» про те, що відповідач має кредитну заборгованість, на погашення якої ним було здійснено останній платіж у 2014 році, суд апеляційної інстанції вказав, що на підтвердження вказаних доводів позивачем не надано доказів видачі нової картки клієнту.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції не звернув увага на те, що позивачем на підтвердження своїх вимог щодо переривання строку позовної давності було долучено до матеріалів справи банківські виписки із особового рахунку

ОСОБА_1 (а. с. 4-6), згідно яких останні платежі на погашення заборгованості по кредитній картці відповідачем було здійснено 12 вересня

2014 року у розмірі 14 500 грн 72 коп. та 01 лютого 2015 року у розмірі 2 453 грн

30 коп.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції у порушення вищевказаних вимог закону та статей 212-214, 303, 315 ЦПК України (2004 року) взяв до уваги лише те, що 31 травня 2012 року мало відбутись повне погашення кредиту, проте належним чином не дослідив доводи позивача та надані ним банківські виписки з особового рахунку відповідача, наданих позивачем, у тому числі останні платежі від 12 вересня 2014 року та 01 лютого 2015 року, та чи є така обставина перериванням перебігу позовної давності.

При цьому у порушення вимог частини другої статті 315 ЦПК України (2004 року) суд апеляційної інстанції зазначив про погашення кредиту відповідачем лише

у 2014 році, хоча в апеляційній скарзі (а. с. 128-131) банк зазначав про переривання позовної давності сплатою коштів двічі у 2014 році і у 2015 році. На такі доводи суд апеляційної інстанції взагалі свого висновку не зробив.

При дослідженні таких доводів банку, суду апеляційної інстанції слід звернути увагу на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові

№ 6-1457цс16 від 09 листопада 2016 року, щодо доведення вчинення дій на переривання позовної давності саме уповноваженою на це особою.

Крім того, при новому розгляді справи, зважаючи, що кредитний договір укладено у формі заяви з приєднанням до Умов та Правил надання банківських послуг і Тарифів банку, апеляційному суду необхідно з`ясувати чи визнає їх відповідач, чи доведені вони до його відома та у який спосіб, а також врахувати правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові

від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Отже, суд апеляційної інстанціїу порушення зазначених вимог закону не перевірив, чи наявні підстави для застосування статті 264 ЦК України щодо вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, у разі якщо наявна заборгованість за кредитним договором, щодо якої строк позовної давності для звернення до суду не пропущено.

Згідно з пунктами 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Київської області від 19 жовтня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова

Р. А. Лідовець