Провадження №22-ц/812/1705/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 жовтня 2019 року м. Миколаїв

колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Лівшенком О.С.,

за участі представників сторін: позивача адвоката Зотікова С.Є., відповідача адвоката Степаненко О.О.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу №487/8789/18 за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу, яку постановив Заводський районний суд м. Миколаєва під головуванням судді Щербини Сергія Вікторовича у приміщенні цього суду 12 серпня 2019 року, повний текст якої складений в той же день, у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2018 р. ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі АТ «Укрсоцбанк»), за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Позов мотивовано тим, що між позивачем та Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є відповідач) 06 жовтня 2008 р. був укладений кредитний договір № 640/932/-К932 (далі Договір), за яким ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 123212 доларів США зі сплатою 14% річних, з кінцевим строком кредиту до 05 жовтня 2033 р., та з порядком повернення кредиту - з листопада 2008 р. по вересень 2033 р. щомісячно до 10 числа по 411 доларів США та у жовтні 2033 р. 323 доларів США.

Фактично позивачем 06 жовтня 2008 р. була оформлена заява на видачу кредиту на суму 123212 доларів США в еквіваленті 599980 грн. 83 коп., яка цього ж дня була конвертована в гривню меморіальним валютним ордером №6 від 06 жовтня 2008 р. і перерахована в гривнях на поточний рахунок ТОВ «Фінансова компанія «Телец-Капітал».

У листопаді 2018 р. позивачу стало відомо з відкритої інформації у мережі Інтернет з Єдиного реєстру боржників та Автоматизованої системи виконавчого провадження, що на виконанні Інгульського районного відділу Державної виконавчої служби м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області перебуває виконавче провадження №55037499, яке відкрито 01 листопада 2017 р. відносно позивача, як боржника, з виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу, щодо стягнення коштів на користь ПАТ «Укрсоцбанк».

До листопада 2018 р. позивач не отримував ніяких документів державного виконавця щодо здійснення виконавчого провадження, оскільки перебував на службі у Збройних силах України у зоні АТО. У листопаді 2018 р. представник позивача ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження дізнався про існування виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича від 18 липня 2017 р., щодо стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості за вищевказаним кредитним договором у розмірі 256060,57 доларів США, з яких: 123113,47 доларів США заборгованість за кредитом; 132947,10 доларів США заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Посилаючись на викладене, а також на те, що виконавчий напис вчинений після спливу трирічного строку з дня виникнення у стягувача права вимоги, що не відповідає приписам статті 88 Закону України «Про нотаріат», позивач просив суд визнати вищевказаний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.

У серпні 2019 р. ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про забезпечення вищевказаного позову шляхом зупинення стягнення за виконавчим написом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А., вчиненого 18 липня 2017 р. та зареєстрованого в реєстрі за №14514, про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості за кредитним договором № 640/932/-К932 від 06 жовтня 2008 р. в загальній сумі 256060,57 доларів США.

Заява мотивована тим, що виконавчий напис перебуває на виконанні в Інгульському РВ ДВС м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області, що створює реальну загрозу вилучення у позивача грошових коштів та іншого майна у значній сумі, у тому числі утримання із заробітної плати, що призведе до порушення майнових прав позивача та його законних інтересів, а тому заявник вважає, що є передбачені пунктом 6 частини 1 статті 150 ЦПК України підстави для забезпечення позову.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 серпня 2019 р. в задоволенні зазначеної заяви представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що позивачем не надано доказів того, що під час виконавчого провадження, починаючи з листопада 2017 року, державним виконавцем здійснюється стягнення з боржника ОСОБА_1 , звернуто стягнення на його заробітну платну, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, накладено арешт на майно боржника або оголошено заборону на його відчуження, а лише наявність відкритого виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого напису нотаріуса не є беззаперечною підставою для зупинення виконавчого провадження у разі оскарження у судовому порядку виконавчого документа.

Крім того, заявником не наведено жодних підстав, які б свідчили, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може утруднити чи взагалі унеможливить виконання судового рішення, доводи заяви зводяться виключно до припущення, що відрахування з його заробітної плати на користь стягувача можуть ускладнити поновлення його прав та інтересів у разі задоволення його позовних вимог про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 вказує, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому просить її скасувати й задовольнити заяву про забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду про недоведеність передбачених законом підстав для забезпечення позову є помилковим, таким, що суперечить, зокрема, правовим висновкам Верховного Суду (постанова Об`єднаної палати Касаційного господарського суду Верховного Суду від 16 серпня 2019 року у справі № 910/1040/18, постанова Касаційного господарського суду Верховного Суду від 25 лютого 2019 року у справі № 924/789/18). Ухвала суду постановлена без врахування того, що, як зазначено у позовній заяві, на дату вчинення оспорюваного виконавчого напису нотаріуса були визнані нечинними положення постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таке свідчить про те, що між сторонами дійсно виник спір щодо виконання спірного виконавчого напису, в силу немайнового характеру якого рішення у справі не буде передбачати вчинення певних дій, тому позивач не намагався довести, що невжиття заходів забезпечення може ускладнити чи унеможливити виконання рішення, але навів достатні аргументи, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист, поновлення майнових прав позивача, оскільки у виконавчому провадженні можуть бути стягнуті грошові кошти.

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ «Укрсоцбанк» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відзив мотивований тим, що позивачем не надано жодного доказу того, що під час виконавчого провадження, після його відкриття, починаючи з 01 листопада 2017 року, державним виконавцем звернуто стягнення на доходи боржника, арештовано та вилучено його майно тощо, не надано доказів наявності на праві власності у боржника майна або грошових коштів і що існує загроза звернення стягнення на дане майно. Наявність відкритого виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого напису нотаріусу не є беззаперечною підставою для зупинення такого провадження. Також позивачем не надані докази того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи унеможливити виконання судового рішення у майбутньому. Також звернуто увагу на необґрунтованість аргументів позовної заяви про порушення приватним нотаріусом вимог закону при вчиненні виконавчого напису, який оспорюється.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із таких підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним положенням процесуального закону ухвала суду першої інстанції не відповідає.

Як вбачається зі матеріалів справи, 06 жовтня 2008 р. між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є відповідач, та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 640/932/-К932, за яким ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 123212 доларів США зі сплатою 14% річних, з кінцевим строком кредиту до 05 жовтня 2033 р., та з порядком повернення кредиту - з листопада 2008 р. по вересень 2033 р. щомісячно до 10 числа по 411 доларів США та у жовтні 2033 р. 323 доларів США.

На виконанні в Інгульському районному відділі Державної виконавчої служби м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області перебуває виконавче провадження №55037499, яке відкрито 01 листопада 2017 р. з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича від 18 липня 2017 р. щодо стягнення з позивача на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за зазначеним кредитним договором у розмірі 256060,57 доларів США, з яких: 123113,47 доларів США заборгованість за кредитом; 132947,10 доларів США заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Вважаючи, що цей виконавчий напис вчинений нотаріусом з порушенням вимог закону, а саме - вчинений після спливу трирічного строку з дня виникнення у стягувача права вимоги, що не відповідає приписам статті 88 Закону України «Про нотаріат», позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив суд визнати вищевказаний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення за виконавчим написом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А., вчиненого 18 липня 2017 р. та зареєстрованого в реєстрі за №14514, про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості за кредитним договором № 640/932/-К932 від 06 жовтня 2008 р. в загальній сумі 256060,57 доларів США, представник позивача вказував, що з примусового виконання цього виконавчого напису відкрито виконавче провадження, яке перебуває на виконанні в Інгульському РВ ДВС м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області, що створює реальну загрозу вилучення у позивача грошових коштів та іншого майна у значній сумі, у тому числі утримання із заробітної плати, що призведе до порушення майнових прав позивача та його законних інтересів, а тому заявник вважає, що є передбачені пунктом 6 частини 1 статті 150 ЦПК України підстави для забезпечення позову.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів того, що під час виконавчого провадження, починаючи з листопада 2017 року, державним виконавцем здійснюється стягнення з боржника ОСОБА_1 , звернуто стягнення на його заробітну платну, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, накладено арешт на майно боржника або оголошено заборону на його відчуження, а лише наявність відкритого виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого напису нотаріуса не є беззаперечною підставою для зупинення виконавчого провадження у разі оскарження у судовому порядку виконавчого документа.

Крім того, заявником не наведено жодних підстав, які б свідчили, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може утруднити чи взагалі унеможливить виконання судового рішення, доводи заяви зводяться виключно до припущення, що відрахування з його заробітної плати на користь стягувача можуть ускладнити поновлення його прав та інтересів у разі задоволення його позовних вимог про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 цієї статті визначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом ч. 3 ст. 150 цього Кодексу, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Положеннями ч. 1 ст. 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, в тому числі, і зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Як роз`яснено у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати, наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

У справі, яка переглядається, позивач на підставі пункту 6 частини першої статті 150 ЦПК України просив зупинити стягнення, яке вже відбувається на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Позовна заява ОСОБА_1 містить немайнову вимогу, рішення про задоволення якої не вимагатиме примусового виконання.

Звертаючись з відповідною заявою про забезпечення позову, позивач обґрунтовував її можливістю передчасного примусового стягнення майна (вилучення у позивача майна та грошей у значній сумі) до закінчення розгляду зазначеного позову.

Таким чином, предметом спору у цій справі є визнання вищевказаного напису таким, що не підлягає виконанню, тобто зі змісту позовної заяви вбачається наявність спору між сторонами щодо законності вчинення виконавчого напису.

Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Частиною першою статті 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Оскільки у цій справі позивач звернувся до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то у такому випадку не мала взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а мала застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Аналогічні висновки містяться у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду Верховного Суду від 16 серпня 2019 року у справі № 910/1040/18.

З огляду на відповідні законодавчі приписи та з урахуванням встановлених обставин справи, враховуючи, що 01 листопада 2018 року державним виконавцем Інгульського районного відділу Державної виконавчої служби м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №55037499 з примусового виконання виконавчого напису від 18 липня 2017 року, вчиненого приватним нотаріусом, яким передбачено стягнення на користь Банку значної суми грошових коштів, а позивач оскаржує такий виконавчий напис в судовому порядку шляхом подання позову про визнання його таким, що не підлягає виконанню, через те, що вважає, що такий виконавчий напис здійснено з порушенням норм чинного законодавства, - існує реальна загроза, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису та встановлення заборони на здійснення будь-яких дій відносно виконання такого виконавчого напису нотаріуса може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав позивача (у разі задоволення позову), за захистом яких він звернувся до суду. Адже у разі, якщо до закінчення розгляду даної справи виконавчою службою буде примусово стягнуто грошові кошти, реалізовано належне позивачу майно, то позивач не зможе захистити або поновити свої права в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, що істотно ускладнить чи взагалі унеможливить поновлення його порушених чи оспорюваних прав або інтересів.

Тому колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що застосування заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису від 18 липня 2017 року № 14514, вчиненого приватним нотаріусом, яким стягнуто грошові кошти, та встановлення заборони на здійснення будь-яких дій відносно виконання такого виконавчого напису є адекватним та ефективним способом забезпечення позову.

За такого висновок суду про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову через недоведеність того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, ґрунтується на помилковому тлумаченні норм процесуального права та невірній оцінці обставин справи.

Також неправильним є посилання суду та аргументи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу відповідача, щодо відсутності доказів того, що під час примусового виконання виконавчого напису відбулося фактичне звернення стягнення на заробітну плату або інші доходи позивача чи на майно, оскільки мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу. Крім того, підставою для забезпечення позову є обґрунтоване припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду або унеможливити ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Оскільки ОСОБА_1 оспорює виконавчий напис, яким звернуто стягнення на грошові кошти та цей напис знаходиться на виконанні, то вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення є співмірними із заявленими вимогами. Невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим або утруднити повернення коштів позивачу і відновлення його порушеного права

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при розгляді заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову припустився неправильного застосування норм процесуального права, а саме статей 149, 150 ЦПК України, що згідно із пунктом 4 частини 1 статті 376 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення та постановлення нового про задоволення заяви про забезпечення позову.

З огляду на результати розгляду апеляційної скарги розподіл судових витрат має бути здійснений за наслідками розгляду справи.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 серпня 2019 року скасувати, постановити нове судове рішення.

Заяву представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову задовольнити.

Забезпечити позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Зупинити стягнення на підставі виконавчого документа - виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича від 18 липня 2017 року щодо стягнення зі ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаєві, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 256060,57 доларів США, з яких: 123113,47 доларів США заборгованість за кредитом; 132947,10 доларів США заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Т.Б. Кушнірова

Ж.М. Яворська

________________________________________________

Повний текст постанови складений 18 жовтня 2019 року