П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2019 року м. Київ

Справа № 756/319/16-ц

Провадження: № 22-ц/824/12084/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.,

секретар Глухенька М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 15 липня 2016 року, ухвалене під головуванням судді Богдан О.О., у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

У січні 2016 року Публічне акціонерне товариства Комерційний банк «Приватбанк» (після зміни назви - АТ КБ «Приват Банк», далі - банк) звернулось до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 01.03.2007 року між ПАТ «Приват Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 53021 cred, згідно якого банк зобов`язався надати ОСОБА_2 кредит у розмірі 6000 доларів США зі строком до 20.08.2008 року, а ОСОБА_2 , в свою чергу, зобов`язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між банком та ОСОБА_3 , ОСОБА_1 укладено договори поруки №53021 cred від 01.03.2007 року, згідно яких останні, як поручителі, взяли на себе зобов`язання перед банком відповідати за виконання зобов`язання ОСОБА_2 Банк виконав свої зобов`язання за договором, надавши ОСОБА_2 кредитні кошти.

Відповідачка ОСОБА_2 належним чином не виконала передбачені договором зобов`язання, внаслідок чого станом на 15.11.2015 року у неї перед банком утворилась заборгованість у розмірі 13814, 76 доларів США, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 2945, 72 доларів США; заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 10869, 04 доларів США.

Посилаючись на зазначені обставини банк просив суд задовольнити позов, стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 13814, 76 доларів США, що еквівалентно 316496, 15 грн.

Заочним рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 15 липня 2016 рокупозов АТ КБ «Приватбанк» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №53021 cred від 01.03.2007 у розмірі 13 814,74 доларів США, що еквівалентно 316 496,15 грн.

В лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду міста Києва від 15 липня 2016 року.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 20 червня 2019 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погодившись із такими судовими рішеннями, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм процесуального права та порушення норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просила скасувати заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 15 липня 2016 року в частині стягнення з неї на користь банку заборгованості за кредитним договором та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що суд першої інстанції розглянув справу без її участі, не повідомивши її належним чином про час та місце розгляду справи, що позбавило її права на захист та подання до суду відповідних доказів. Також суд першої інстанції помилково не застосував до спірних правовідносин статтю 559 ЦК України, оскільки її зобов`язання, як поручителя, припинилось 21 лютого 2008 року, тобто після 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, при цьому банк звернувся до боржника та поручителів лише 07.12.2015 року. Крім того, вважає, що надана банком копія договору поруки є неналежним доказом, оскільки 2/3 частини тексту договору є нечитабельними.

Заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 15 липня 2016 року в частині позовних вимог до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не оскаржується, а тому в апеляційному порядку не переглядається.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 7 серпня 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Правом відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 360 ЦПК України учасники справи не скористались.

У судовому засіданні адвокат Рибитва А.О. в інтересах ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу з підстав наведених у ній, просила рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог до ОСОБА_1 скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні задоволення позову.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Заслухавши пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В силу частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та ухвалене відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Перевіряючи доводи апеляційного скарги щодо неналежного повідомлення відповідачки ОСОБА_1 судом першої інстанції про розгляд справи, що позбавило її права на захист та подання до суду відповідних доказів, колегія суддів відмічає наступне.

Звертаючись до суду із вказаним позовом банк зазначив місце реєстрації ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 .

Згідно наданої Відділом адресно-довідкової роботи ГУДМС України в м. Києві на запит суду інформації, ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Як убачається із матеріалів справи, повістки про виклик в суд судом першої інстанції направлялись ОСОБА_1 12.04.2016 року, та повторно 31.05.2016 року за вищезазначеною адресою (а.с. 57).

Разом з тим, конверт з судовою повісткою повернувся до суду з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання».

У зв`язку з неявкою всіх учасників процесу судом було ухвалено заочне рішення, копію якого ОСОБА_1 отримала 26.07.2016 року (а.с. 70), що свідчить про те, що остання проживає за даною адресою, проте за повідомленням пошти для отримання судової кореспонденції не з`явилась.

Отже, колегія суддів відхиляє такі доводи апеляційної скарги, як необґрунтовані, оскільки, судом першої інстанції відповідно до вимог процесуального законодавства було вчинено дії щодо належного повідомлення ОСОБА_1 про розгляд даної справи.

В той же час, доводи скаржниці щодо пропуску банком строку на пред`явлення вимоги до поручителя знайшли свої підтвердження в ході апеляційного перегляду справи з огляду на таке.

01.03.2007 року між ПАТ «Приват Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 53021 cred. (а.с. 16), відповідно до умов якого банк зобов`язався надати ОСОБА_2 кредит у розмірі 6000 доларів США на термін до 20.08.2008 року, а ОСОБА_2 , у свою чергу, зобов`язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку встановлених кредитним договором.

В забезпечення виконання зобов`язання за договором кредиту від 01.03.2007 року між банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки №53021 cred від 01.03.2007, згідно якого остання, як поручитель, взяла на себе зобов`язання перед банком відповідати за виконання зобов`язання ОСОБА_2 (а.с. 21).

Також, в забезпечення виконання зобов`язання за даним кредитним договором між ПАТ КБ «Приват Банк» 01.03.2007 року уклало ще один договір поруки з ОСОБА_1 (а.с. 22).

Банк виконав свої зобов`язання за договором кредиту, надавши ОСОБА_2 кредитні кошти.

Оскільки, позичальниця, ОСОБА_2 , не виконала зобов`язання за кредитним договором у встановлений строк, виникла заборгованість, яка станом на 15.11.2015 року становила 13814, 76 доларів США, та яка складалась із: 2945, 72 доларів США заборгованості за кредитом; 10869,04 доларів США заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі.

На момент звернення АТ КБ «Приват банк» до суду заборгованість за кредитним договором від 01.03.2007 року ОСОБА_2 не погашена.

Задовольняючи позов АТ КБ «Приватбанк» суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 порушила свої зобов`язання за договором кредиту, який забезпечений порукою, а тому відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України боржник і поручителі, ОСОБА_3, ОСОБА_1, мають відповідати перед кредитором як солідарні боржники.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими за наступних підстав.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК).

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК).

Стаття 554 ЦК України встановлює, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (частина 1 статті 1048 ЦК).

Одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є порука (частина перша статті 546 ЦК). За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина 1 статті 553 ЦК). Правові наслідки порушення зобов`язання, забезпеченого порукою, визначені у статті 554 цього кодексу.

У статті 559 ЦК України встановлені спеціальні підстави припинення поруки.

Відповідно до ч. 4 ст. 598 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Згідно з пунктами 10 договорів поруки останні набрали чинності з моменту їх підписання сторонами та діють до повного припинення всіх зобов`язань за кредитним договором чи договорів поруки.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина 1 статті 252 ЦК). Натомість, календарна дата або вказівка на подію, яка має неминуче настати, є терміном (частина 2 статті 252 ЦК).

Отже, умови договорів поруки про їхню дію до повного припинення всіх зобов`язань за основним договором або до припинення всіх зобов`язань поручителя за договором поруки, тобто до настання першої з цих подій, не встановлюють строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК. Тому має застосовуватися припис частини 4 статті 559 цього кодексу у редакції, чинній час виникнення спірних правовідносин, про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явив вимоги до поручителя.

Строк, передбачений частиною 4 статті 559 ЦК, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. З огляду на вказане, враховуючи зумовлене цим припинення права кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання, застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Такі правові висновки висловлені Великою палатою Верховного Суду у постанові від 22 серпня 2018 року у справі №2-1169/11 та у постанові від 3 липня 2019 року у справі №1519/2-3165/11 .

У пункті 1.4 кредитного договору передбачений термін повернення кредиту, а також обов`язок з погашення кредиту шляхом виконання окремих зобов`язань з внесення щомісячних платежів за цим договором згідно з відповідним графіком.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Отже, передбачений частиною 4 статті 559 ЦК у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, строк пред`явлення кредитором вимог до поручителів про повернення заборгованості за платежами, які позичальниця була зобов`язана згідно з умовами кредитного договору вносити періодично, має обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Тому за змістом частини 4 статті 559 ЦК України у зазначеній редакції порука за кожним із зобов`язань, визначених періодичними платежами, припиняється після шести місяців з моменту спливу строку погашення кожного чергового платежу. Пред`явлення кредитором вимоги до поручителя більш ніж через 6 місяців після настання строку виконання частини основного зобов`язання, визначеної періодичним платежем, є підставою для відмови у задоволенні такої вимоги через припинення поруки за відповідною частиною основного зобов`язання, згідно правового висновку Великої палати Верховного суду у постанові від 19 червня 2019 року у справі №523/8249/14-ц.

Згідно графіка погашення заборгованості та відсотків до кредитного договору від 01.03.2007 року остатній платіж повинен був відбутися 20.08.2008 року.

Строк повного погашення кредиту, передбачений п. 1.4 укладеного кредитного договору, 20.08.2008 року (а.с. 16).

Позивач пред`явив письмові вимоги до кредитора та поручителів 07 грудня 2015 року, тобто пропустивши шестимісячний строк для пред`явлення претензій кредитора до поручителя, оскільки, такий закінчився 21 лютого 2008 року.

Таким чином, порука ОСОБА_1 є припиненою внаслідок пропуску строку пред`явлення вимоги кредитора до поручителя.

Ухвалюючи судове рішення у справі суд першої інстанції не врахував, що кредитним договором передбачено виконання грошових зобов`язань шляхом здійснення відповідних платежів згідно з графіком, а за договором поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник за всіма зобов`язаннями останнього за основним договором, та не з`ясував, чи пред`явив банк вимогу до поручителя в межах шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, відповідно, у суду першої інстанції були відсутні підстави для солідарного стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 53021 cred. від 01.03.2007 року.

Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на вищевикладене, рішення суду першої інстанції не можна вважати законним та обґрунтованим, а тому воно підлягає скасуванню в частині позовних вимог ОСОБА_1 з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 15 липня 2016 року в частині вирішення позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в цих позовних вимогах.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 11 жовтня 2018 року.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді Д.Р. Гаращенко

А.А. Пікуль