КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

15 жовтня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Деснянського районного суду м. Києва, ухвалене у складі судді Грегуля О.В. в м. Київ 01 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Універсал-Транс», треті особи ОСОБА_3 , Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

В жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про відшкодування шкоди.

Позов мотивовано тим, що 08 червня 2017 року в м. Києві по вул. Бальзака сталася дорожньо-транспортна пригода за участю належного позивачу транспортного засобу Toyota д.н.з. НОМЕР_1 під його керуванням, та автомобіля Богдан, д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , в результаті вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено належний позивачу автомобіль.

Винуватцем у дорожньо-транспортній пригоді відповідно до постанови Деснянського районного суду м. Києва від 27 липня 2017 року по справі № 754/8079/17 визнано ОСОБА_3 .

З огляду на вищезазначене позивач отримав право вимоги з ОСОБА_3 суми завданих йому збитків, а саме 111114,26 грн., яка підтверджується звітом № 30-D/33/8 про вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, від 31 серпня 2017 року. ОСОБА_3 повідомив, що його цивільно-правова відповідальність є забезпеченою в ТДВ СК «Альфа-Гарант» відповідно до поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК/06991902.

Позивач звернувся до вказаної страхової компанії, яка на виконання п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснила виплату страхового відшкодування на користь позивача у розмірі ліміту відповідальності за вирахуванням франшизи, з урахуванням фізичного зносу запчастин, без врахування втрати товарної вартості у загальному розмірі 64338,26 грн.

Також ОСОБА_3 повідомив позивача, що він працює водієм в ПП «Універсал Транс» і під час вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди виконував свої службові обов`язки.

З огляду на те, що загальна вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Toyota д.н.з. НОМЕР_1 внаслідок його пошкодження складає 111114,26 грн., з яких 64338,26 грн. було відшкодовано ТДВ СК «Альфа-Гарант» як страхове відшкодування, залишок завданого позивачу матеріального збитку складає 46776 грн.

На підставі вищевикладеного просив стягнути з ПП «Універсал Транс» на його користь суму в розмірі 46776 грн. та судові витрати.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 01 серпня 2019 року позов частково задоволено, стягнуто на користь позивача із ПП «Універсал Транс» 500 грн. майнової шкоди та 640 грн. судового збору, в решті позову відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 , не погоджуючись із рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 01 серпня 2019 року, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що вартість матеріального збитку та вартість відновлювального ремонту - це різні суми, які не можна ототожнювати, тому вартістю відновлювального ремонту пошкодженого у дорожньо-транспортній пригоді транспортного засобу більша за вартість матеріального збитку, а вартість матеріального збитку - це та сума, яку за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» має сплатити страховик як страхове відшкодування. Фактичним розміром шкоди безпосередньо є сума відновлювального ремонту без врахування фізичного зносу запчастин, яка встановлена звітом від 31 серпня 2017 року та яка складає 111114,26 грн., з яких 64338,26 грн. було відшкодовано ТДВ СК «Альфа-Гарант» як страхове відшкодування, а залишок розміру завданої позивачу шкоди складає 46776 грн. При цьому відповідачем жодними належними та допустимими доказами не спростована сума завданої позивачу шкоди. Отже, судом належним чином не перевірено та не зазначено, чим спростовується розмір збитку, заподіяного позивачеві, який був визначений звітом спеціаліста за замовленням страхової компанії, в якій застраховано відповідальність позивача, залишивши поза увагою той факт, що обов`язок з відшкодування шкоди особою, яка її завдала, є абсолютним та беззаперечним, а право потерпілої особи отримати суму фактичного розміру шкоди є непорушним.

Від відповідача ПП «Універсал-Транс» надійшов відзив на апеляційну скаргу, за змістом якого відповідач апеляційну скаргу вважав необґрунтованою та такою, що підлягає залишенню без задоволення. Рішення місцевого суду вважав законним та таким, що прийнято із дотриманням норм матеріального права та без порушень норм процесуального права, ухваленого на підставі повно з`ясованих обставин і правильно застосованих висновків. В апеляційній скарзі скаржник посилається на різницю понять вартості відновлювального ремонту та матеріального збитку. При цьому зауважує, що сума відновлювального ремонту визначена у наявному в матеріалах справи звіті про вартість матеріального збитку. Проте у звіті в резолютивній частині відсутні будь-які посилання на висновок оцінювача щодо вартості відновлювального ремонту. Так, дійсно сума 111114,26 грн. фігурує в розрахунках оцінювача. Проте висновок щодо саме цієї суми і яке вона має значення для встановлення вартості відновлювального ремонту та/або матеріального збитку, оцінювачем не зроблено. Рахунок або припущення не можуть бути обґрунтованим підтвердженням суми матеріального збитку або зробленого ремонту. Жодних документів на підтвердження суми відновлювального ремонту, які б відповідали Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, позивачем не надано. Також не додано актів виконаних робіт та/або чеків про оплату ремонту пошкодженого автомобіля. До того ж жодних клопотань щодо проведення судової експертизи, додаткової експертизи, виклику оцінювача для надання пояснень, рецензування поданого висновку стороною позивача не заявлялось. Крім того, в апеляційній скарзі є посилання на постанову Верховного Суду України від 31 травня 2017 року, в якій правовідносини не є подібними при розгляді саме даної справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції в повній мірі даним вимогам закону не відповідає.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 є власником автомобіля Toyota Сamry д.н.з. НОМЕР_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 (а. с. 18).

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 27 липня 2017 року встановлено, що ОСОБА_3 08 червня 2017 року, керуючи транспортним засобом Богдан д.н.з. НОМЕР_2 по вул. Бальзака в м. Києві, не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечного бокового інтервалу, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем Тойота д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 , що призвело до отримання транспортними засобами механічних пошкоджень, чим порушив п. 13.1 Правил дорожнього руху та скоїв правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП (а. с. 30 - 31).

Довідкою ПП «Універсал-Транс» від 24 жовтня 2018 року № 77 підтверджується, що станом на 08 червня 2017 року ОСОБА_3 дійсно перебував у трудових відносинах з ПП «Універсал-Транс» і працював на посаді водія автотранспортних засобів, а транспортний засіб Богдан А-09201 д.н.з. НОМЕР_2 на законних підставах перебував у користуванні ПП «Універсал-Транс», що підтверджується тимчасовим реєстраційним талоном НОМЕР_4 від 23 квітня 2016 року (а. с. 125).

Цивільно-правова відповідальність ПП «Універсал-Транс» станом на дату дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант» на підставі полісу № АК/0699190 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів із страховим лімітом за шкоду, заподіяну майну 100000 грн. і розміром франшизи 500 грн. (а. с. 14).

12 червня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до ТДВ СК «Альфа-Гарант» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (а. с. 16 - 17).

16 серпня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до ТДВ СК «Альфа-Гарант» із заявою про страхове відшкодування (а. с. 21).

31 серпня 2017 року оцінювачем ОСОБА_4 ТОВ «Всеукраїнська Експертна Компанія «СОВА» за замовленням СК «Альфа-Гарант» складено звіт № 30-D/33/8 про вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Toyota Сamry д.н.з. НОМЕР_1 . Згідно даного висновку, матеріальний збиток, завданий власнику транспортного засобу внаслідок його пошкодження, складає 64838,26 грн. Згідно висновку про вартість майна в складі даного звіту, вартість відновлювального ремонту майна Toyota Сamry д.н.з. НОМЕР_1 внаслідок його пошкодження визначена за витратним підходом і складає 111114,26 грн. з урахуванням ПДВ. Визначення вартості відновлювального ремонту транспортного засобу, необхідного для відновлення пошкодженого транспортного засобу, здійснювалося за допомогою витратного підходу шляхом складання калькуляції відновлювального ремонту, а вартість матеріального збитку 64838,26 грн. приймається рівним вартості відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу запчастин, без урахування втрати товарної вартості (а. с. 32 - 50).

Платіжними дорученнями від 11 вересня 2017 року та 06 жовтня 2017 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» сплатило на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 61000 грн. та 3338,26 грн. відповідно (а. с. 53 - 54).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З огляду на викладене вина водія ОСОБА_3 у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є доведеною згідно постанови Деснянського районного суду м. Києва від 27 липня 2017 року та не заперечувалась сторонами у справі.

Відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Таким чином, шкода, завдана ОСОБА_3 , який в цей час виконував свої трудові обов`язки у відповідача ПП «Універсал-Транс», підлягає відшкодуванню позивачу ОСОБА_1 саме ПП «Універсал-Транс».

Частково задовольняючи позов вимоги в частині стягнення із відповідача на користь позивача суми франшизи 500 грн., суд першої інстанції виходив із того, що оскільки вартість матеріального збитку, завданого ОСОБА_1 як власнику транспортного засобу, згідно звіту від 31 серпня 2017 року становить 64838,26 грн., з яких 64338,26 грн. були відшкодовані йому страховою компанією, решта майнової шкоди в розмірі 500 грн. підлягає стягненню із ПП «Універсал-Транс». В іншій частині позовні вимоги суд вважав безпідставними та недоведеними.

Апеляційний суд не може погодитись із даними висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.

За змістом положень статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України визначено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та шкоди, завданої внаслідок взаємодії цих джерел, визначені нормами статей 1187, 1188 ЦК України.

За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник - особа, яка завдала шкоди. Така особа відповідно до статті 1192 ЦК України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Якщо для відновлення попереднього стану речі, яка мала певну зношеність, зокрема автомобіля, було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків).

З урахуванням наведеного, правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці.

Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду від 07 лютого 2019 року у справі № 645/3746/16.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Разом із тим, наведені положення закону та роз`яснення Верховного Суду були залишені поза увагою суду першої інстанції і не враховано, що розмір матеріального збитку, який відшкодовується страховиком, визначається з метою врегулювання страхових правовідносин, і що умови визначення розміру страхового відшкодування, передбачені нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», жодним чином не можуть обмежувати права потерпілої особи отримати відшкодування шкоди у вигляді вартості відновлювального ремонту у повному обсязі від особи, якою було завдано збитків.

За таких обставин рішення суду першої інстанції ухвалене в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, із неправильним застосуванням норм матеріального права, не може залишатися в силі і підлягає скасуванню.

Вирішуючи по суті вимоги ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, апеляційний суд враховує, що у звіті № 30-D/33/8 від 31 серпня 2017 року базою визначення вартості матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу в розмірі 64838,26 грн., є саме вартість відновлювального ремонту 111114,26 грн., яку просив стягнути позивач, з урахуванням зносу замінюваних деталей.

Із цих же підстав апеляційний суд відхиляє доводи відповідача у відзиві на апеляційну скаргу, що висновок оцінювача саме щодо суми 111114,26 грн. не зроблено і не встановлено, яке вона має значення для встановлення вартості відновлювального ремонту та/або матеріального збитку.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Характеристиками доказів є їх належність, достовірність, допустимість та достатність. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. ст. 77 - 80 ЦПК України).

З огляду на належність, достовірність, допустимість та достатність доказів, наявних в матеріалах справи, апеляційний суд приходить до висновку, що звіт № 30-D/33/8 віл 31 серпня 2017 року про вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Toyota Сamry д.н.з. НОМЕР_1 , підтверджує вартість відновлювального ремонту, в розмірі 111114,26 грн.

Також не ґрунтуються на вимогах закону доводи відповідача, що позивачем не надано жодних документів на підтвердження суми відновлювального ремонту, актів виконаних робіт та/або чеків про оплату ремонту пошкодженого автомобіля, оскільки відповідно до ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Тобто реальні збитки можуть бути визначені і до моменту понесення особою витрат для відновлення порушеного права.

Отже, оскільки вартість відновлювального ремонту, завданого ОСОБА_1 пошкодженням автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 111114,26 грн. перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування 64338,26 грн., з ПП «Універсал-Транс» як юридичної особи, працівник якої завдав шкоди під час виконання трудових обов`язків, на користь позивача підлягає стягненню різниця між вартістю відновлювального ремонту та отриманим страховим відшкодуванням 46776 грн.

Доводами відзиву на апеляційну скаргу доводи апеляційної скарги не спростовано.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування із прийняттям нової постанови про задоволення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат та стягує із відповідача на користь позивача судові витрати за подання позову та апеляційної скарги в розмірі 1600 грн.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 01 серпня 2019 року скасувати та прийняти нову постанову.

Позов ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Універсал-Транс», треті особи ОСОБА_3 , Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди задовольнити.

Стягнути із Приватного підприємства «Універсал-Транс» (м. Київ проспект Броварський 51 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ІПН НОМЕР_5 ) 46776 грн. та судові витрати 1600 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді :