Справа № 442/2458/19 Головуючий у 1 інстанції: Медведик Л.О.
Провадження № 22-ц/811/2782/19 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в письмовому провадженні, в приміщенні Львівського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 травня 2019 року, постановлену у складі головуючого судді Медведик Л.О., у справі за позовом ПАТ "Страхова компанія "Уніка" до ОСОБА_1 , за участю третьої особи ПАТ "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" про відшкодування шкоди, -

в с т а н о в и л а:

10 квітня 2019 року позивач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 , третя особа ПАТ "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" та просив про відшкодування шкоди, завданої дорожньо - транспортною пригодою в порядку суброгації за ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 квітня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи здійснено за правилами загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 10 травня 2019 року.

08 травня 2019 року відповідач ОСОБА_1 подав зустрічний позов до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» про визначення ступеня вини кожного з учасників дорожньо-транспортної пригоди. Просив ухвалити рішення, яким визначити ступінь вини ОСОБА_2 , який керував автомобілем «Мазда» р.н. НОМЕР_1 , в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди 19.08.2018 року в с. Дорожів Дрогобицького району Львівської області у розмірі 80%, та ступінь вини ОСОБА_1 , який керував автомобілем «Опель Астра» р.н. НОМЕР_2 в розмірі - 20%.

Оскаржуваною ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 травня 2019 року відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» про визначення ступеня вини кожного з учасників дорожньо-транспортної пригоди. Роз`яснено позивачу за зустрічним позовом право звернутися з вказаним позовом у загальному порядку. Зустрічну позовну заяву разом із доданими матеріалами повернуто відповідачу.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_1

Вважає таку необґрунтованою з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи. На думку апелянта, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом порушення норм процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали.

В обґрунтування вимог покликається на те, що просив ухвалити рішення, яким визначити ступінь вини ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Про те, що обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, свідчить те, що для вирішення даного питання залучаються ті самі сторони, досліджуються ті самі докази, позови виникли з тих самих правовідносин, встановлення у відсотковій частці вини ОСОБА_2 може виключити частково задоволення первісного позову, як про це зазначено у ст.19 ЦПК України.

Посилаючись на практику суду касаційної інстанції, вважає, що позови про стягнення відшкодування в порядку суброгації та регресу слід розглядати разом з позовами про встановлення відсотку вини кожного з водіїв, для чого слід виходити не лише з постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, але і з висновку експертизи.

При постановленні даної ухвали суд не врахував вимоги п. 3 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, яка передбачає, що за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Просить скасувати ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 травня 2019 року, позовну заяву направити для продовження її розгляду до суду першої інстанції разом із позовною заявою ПАТ «СК «Уніка».

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» створено Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

А відтак, справа розглядається Львівським апеляційним судом у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який ухвалив рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Таким чином, дана справа, у якій переглядається ухвала про повернення позовної заяви, відповідно до вимог ст. ст. 368, 369 ЦПК України розглядаються судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЦПК України, розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Такий випадок передбачено у ч. 13 ст. 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами ( у письмовому провадженні), а копія судового рішення у такому разі надсилається в порядку передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

В той же час, ураховуючи, що згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, колегія суддів інформувала учасників справи шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

У відповідності до приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного

Із змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, положення ст. 193 ЦПК України та повертаючи зустрічну позовну заяву, виходив з того, що відповідно до змісту зустрічного позову, відповідач ОСОБА_1 фактично заперечує свою 100% вину під час вчинення дорожньо-транспортної пригоди та просить визначити ступінь вини ОСОБА_2 та свою, у співвідношенні 80% на 20%, відповідно. Вказане свідчить про те, що обидва позови взаємопов`язані ілюзорно і спільний їх розгляд є недоцільним. Вимоги, зазначені у первісному позові виникли із правовідносин, за якими до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Натомість, вимоги, що зазначені у зустрічному позові, будуються на уявних правовідносинах, які іще взагалі не виникли. Заявник, тільки передбачає, що за його заявою про призначення судової автотехнічної експертизи (яку суд іще навіть не розглядав), висновок експерта встановить наявність вини іншого учасника ДТП, і з врахуванням цього він уже для себе встановив процентне співвідношення цієї вини, яку суд має визнати.

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції не погоджується.

З матеріалів справи вбачається, що 10 квітня 2019 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 , третя особа ПАТ "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" та просила про відшкодування шкоди, завданої дорожньо - транспортною пригодою в порядку суброгації за ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України в сумі 377 104 грн. 29 коп., яке було виплачене позивачем та третьою особою.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 квітня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи здійснено за правилами загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 10 травня 2019 року.

08 травня 2019 року ОСОБА_1 подав зустрічний позов до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» про визначення ступеня вини кожного з учасників дорожньо-транспортної пригоди. Просив ухвалити рішення, яким визначити ступінь вини ОСОБА_2 , який керував автомобілем «Мазда» р.н. НОМЕР_1 , в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди 19.08.2018 року в с. Дорожів Дрогобицького району Львівської області у розмірі 80%, та ступінь вини ОСОБА_1 , який керував автомобілем «Опель Астра» р.н. НОМЕР_2 в розмірі - 20%.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Згідно ст. 12 цього ж Кодексу, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини,які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Крім цього за приписами статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Суд залучає відповідний орган чи особу, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, якщо дії законного представника суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Згідно ст. 188 ЦПК України, в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги). Суд з урахуванням положень частини першої цієї статті може за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи об`єднати в одне провадження декілька справ за позовами:

1) одного й того самого позивача до одного й того самого відповідача;

2) одного й того самого позивача до різних відповідачів;

3) різних позивачів до одного й того самого відповідача.

Об`єднання справ в одне провадження допускається до початку підготовчого засідання, а у спрощеному позовному провадженні - до початку розгляду справи по суті у кожній із справ. Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом. Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам. Суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання цивільного судочинства. Розгляд позовних вимог, виділених у самостійне провадження, здійснює суддя, який прийняв рішення про роз`єднання позовних вимог. Про об`єднання справ в одне провадження, роз`єднання позовних вимог, про відмову в об`єднанні справ в одне провадження, роз`єднанні позовних вимог суд постановляє ухвалу. Справи, що перебувають у провадженні суду, в разі об`єднання їх в одне провадження передаються на розгляд судді, який раніше за інших суддів відкрив провадження у справі. Якщо провадження у справах було відкрито в один день, справи, в разі об`єднання їх в одне провадження, передаються на розгляд судді, який першим прийняв рішення про їх об`єднання. Справи, об`єднані в одне провадження, роз`єднанню не підлягають.

Відповідно до ст. 193 ЦПК України, відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом. У випадку подання зустрічного позову у справі, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, суд постановляє ухвалу про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У справі «Delcourt v. Belgium» Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення.

У справі «Bellet v. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективний, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Згідно висновків, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду («Perez de Raela Cavaniles v. Spain», «Beles and others v. the Czech Republic», «RTBF v. Belgium»).

Надмірний формалізм під час вирішення питання прийняття заяви до розгляду у справі суперечить принципу верховенства права, завданням цивільного судочинства та порушує, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, право на доступ до суду.

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції).

Так згідно рішення Європейського суду з прав людини не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення суду з прав людини Жоффр де ля Прадель проти Франції).

За приписами ст. 193 ЦПК України прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним не є обов`язком суду, що розглядає справу, а відноситься до його дискреційних повноважень, при цьому суд першої інстанції визначає взаємопов`язаність позовів (зокрема, виникнення із одних правовідносин, випадок коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову, тощо), а, крім цього, додатково повинен визначитися із доцільністю такого спільного розгляду, що є оціночним поняттям у кожній окремій справі.

Як вбачається з матеріалів даної справи, спір за первісним і зустрічним позовами виник між тими самими сторонами, обидва позови виникли із одних правовідносин, обмеження щодо їх об`єднання в одне провадження, передбачені ст..88 ЦПК України, відсутні, за приписами вище перелічених норм права відповідач має право на звернення до суду із зустрічним позовом, питання ж щодо підставності позовних вимог може бути вирішено лише за результатами розгляду справи по суті, а не на стадії вирішення питання про прийняття позовної заяви до розгляду, що судом першої інстанції враховано не було та призвело до передчасного рішення про повернення зустрічної позовної заяви, чимсторону позбавлено гарантованого законом права на справедливий судовий розгляд, складовою якого є право доступу до суду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, зважаючи на допущені судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали порушення норм процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що така підлягає скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст даної постанови складено 15 жовтня 2019 року.

Керуючись ст. ст. 367-369, 372, 374 ч. 1 п. 6, 379, 381-384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 травня 2019 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 15 жовтня 2019 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді Бойко С.М.

Ніткевич А.В.