КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/824/1083/2019 Головуючий у 1-й інстанції: Міланіч А.М.
301/2231/17-ц Доповідач-ЧобітокА.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 березня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Чобіток А.О.

суддів - Немировська О.В., Ящук Т.І.

секретар - Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Києва апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Бородянського районного суду Київської області від 11 жовтня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, -

у с т а н о в и в :

У грудні 2016 року позивач - ОСОБА_2 пред'явила позов до відповідача - ОСОБА_3 та з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просила визнати за нею право власності на 1/2 частину автомобіля Hyundai Accent, 2013 року випуску, як на об'єкт спільної сумісної власності подружжя, стягнути з відповідача на її користь 132 500 грн. у рахунок компенсації 1/2 частини даного майна. Зазначала, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 31 липня 2010 року, який було розірвано за рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 25 листопада 2016 року. За час шлюбу з відповідачем вони придбали вказаний автомобіль, державна реєстрація якого була здійснена на відповідача. 01 вересня 2016 року вказаний автомобіль без її згоди був проданий відповідачем за ціною 100 000 грн., однак частину коштів як співвласнику цього майна останній їй не передав. Уважає, що має право на 1/2 частину вартості автомобіля, який являвся спільною сумісною власністю подружжя, вартість якого згідно з експертною оцінкою на час продажу становить 265 000 грн., а вартість її частки - 132 500 грн..

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 11 жовтня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Зазначає, що спірне майно являється спільною сумісною власністю, продаж якого відповідач здійснив без згоди позивача у період коли сторони не вели спільне господарство. Висновки суду першої інстанції про те, що продаж спірного автомобіля здійснювався за погодженням та у присутності позивача ґрунтуються виключно на поясненнях відповідача і показах свідка, який являється рідним братом останнього і особою, якій відповідачем було відчужено даний автомобіль. Однак матеріли справи не містять жодних належних доказів про отримання позивачем коштів від продажу автомобіля.

При розгляді даної справи судом першої інстанції встановлено, що сторони з 31 липня 2010 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 25 листопада 2016 року, що підтверджується матеріалами справи (а.с.160).

За договором лізингу від 30 жовтня 2013 року, укладеному між ПАТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_3, відповідачу був переданий у платне володіння та користування легковий автомобіль марки «Hyundai» модель «Accent», 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який після повної сплати всіх належних до сплати платежів за вказаним договором 12 квітня 2016 року був переданий ОСОБА_3 та здійснено реєстрацію цього транспортного засобу на його ім'я з реєстраційним номером НОМЕР_1 (а.с.49,56-64).

За договором купівлі-продажу від 01 вересня 2016 року ОСОБА_3 продав указаний автомобіль ОСОБА_4 за ціною 100000 грн. (а.с.47-54).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що спірний автомобіль був відчужений відповідачем в період перебування сторін у шлюбі за їх взаємною згодою, доказів протилежного суду не надано, до того ж, як показав свідок ОСОБА_4 і це узгоджується з поясненнями відповідача, позивачу було передано половину коштів, отриманих за даний автомобіль.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, відповідача та його представника, обговоривши доводи апеляційної скарги, обставини справи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до п.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороб тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У п.23 Постанови Пленуму від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»Верховний Суд України роз'яснив, що спільною сумісної власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч.3, ст.368 ЦК України) відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідні із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робочі худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери паєнакопичення в житлово- будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі;грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Як передбачено ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Установлено та не оспорюється сторонами, що під час шлюбу сторонами було придбано автомобіль марки «Hyundai» модель «Accent», 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, який було зареєстровано на відповідача.

Згідно п. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У відповідності до п.1, ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільне сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 01 вересня 2016 року ОСОБА_3 продав автомобіль марки «Hyundai» модель «Accent», 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, який був об'єктом спільної власності подружжя, ОСОБА_4 за ціною 100000 грн. (а.с.47-54).

Ціна транспортного засобу визначена за домовленістю сторін правочину.

Указаний правочин даних про те, що ОСОБА_2 надала свою згоду на відчуження спірного автомобіля, не містить.

Шлюб між сторонами розірвано за рішенням суду 25 листопада 2016 року.

Відповідно до статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

З аналізу змісту наведеної норми можна дійти висновку, що при укладенні одним із подружжя договору відчуження об'єкту спільного майна, який виходить за межі дрібного побутового правочину, зокрема, як у даному випадку - відчуження спільного автомобіля, має бути письмова згода другого з подружжя посвідчена нотаріально.

Даної правової позиції притримується Верховний суд (постанова №128/1761/15 від 15.11.2018 року).

У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Зазначаючи про те, що відповідач відчужив об'єкт спільного майна подружжя без її згоди, позивач обрала спосіб захисту своїх прав шляхом стягнення на свою користь вартості належної їй частки спільного майна, що узгоджується з положеннями частини другої статті 16 ЦК України.

На підтвердження вартості спірного автомобіля ОСОБА_2 надала Висновок (Акт) з експертної оцінки, складений 04.08.2017 року експертом-оцінювачем КорнейчевимО.О., який має сертифікат №199/16, виданий 02.03.2016 року на здійснення оціночної діяльності, відповідно до якого вартість ТЗ автомобіль марки «Hyundai» модель «Accent», 2013 року випуску на момент 04.09.2016 року складала 265000,00 грн. ( а.с.88-90).

Заперечуючи проти позовних вимог ОСОБА_2, відповідач зазначав, що спірний автомобіль продано за згодою сторін під час перебування у шлюбі та спільного проживання, і в день продажу автомобіля позивач отримала половину його вартості в сумі 50000,00 грн., що підтвердив свідок ОСОБА_4.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Оцінюючи надані сторонами докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, суд апеляційної інстанції уважає, що відповідач не довів, що відчуження спільного автомобіля було здійснено за згодою позивача, як не довів і те, що позивач отримала половину вартості від його реалізації.

До показів свідка ОСОБА_4 колегія суддів відноситься критично, оскільки останній є рідним братом відповідача. При цьому вказаний доказ не можна визнати допустимим, оскільки обставини даної справи повинні бути підтверджені певними засобами доказування.

У даному випадку належними та допустимими доказами підтвердження зазначених відповідачем обставин повинні бути письмові докази - надання позивачем згоди на відчуження автомобіля та отримання половини коштів від його реалізації.

Матеріали справи письмової згоди позивача на відчуження автомобіля та отримання половини коштів від його реалізації не містять.

Проте на вказане суд першої інстанції уваги не звернув, унаслідок чого неправильно вирішив справу.

Отже судом апеляційної інстанції установлено, що відповідач порушив майнові права позивача на належну їй частку у праві спільної сумісної власності на автомобіль, відчужив це майно без згоди останньої та використав кошти на власні потреби, а тому права ОСОБА_2 підлягають судовому захисту шляхом стягнення з відчужувача належної їй частки від вартості цього автомобіля.

При визначенні суми, яка підлягає компенсації - стягненню з відповідача на користь позивача, суд апеляційної інстанції виходить з Висновку (Акт) з експертної оцінки, складений 04.08.2017 року експертом-оцінювачем Корнейчевим О.О., згідно з яким вартість автомобіля на момент продажу складала 265000,00 грн., відповідно Ѕ частина складає 132500,00 грн..

Колегія суддів не приймає до уваги заперечення відповідача щодо оцінки автомобіля, указаної у висновку експерта, оскільки зазначену станом на 04.09.2016 року вартість спірного автомобіля, відповідач не спростував жодним належним доказом, іншої вартості не довів.

Зазначена вартість спірного автомобіля у договорі купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, не може бути взята до уваги, оскільки ціна автомобіля у розмірі 100000,00 грн., визначена за домовленістю сторін правочину.

Відомостей про те, що визначена за домовленістю сторін правочину вартість автомобіля є його дійсною вартістю на момент купівлі-продажу, визначеною оцінювачем відповідно до норм чинного законодавства, правочин не містить.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про скасування рішення суду з постановленням нового рішення про задоволення позову ОСОБА_2, розподіливши судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягнувши з ОСОБА_3 на користь позивача судові витрати, що складають сплачений позивачем судовий збір за подачу позову та апеляційної скарги в загальному розмірі 3 500,00 грн..

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 11 жовтня 2018 року скасувати та постановити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2) на користь ОСОБА_2 ( місце реєстрації: АДРЕСА_3; місце проживання: 07801, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3) 132500,00 грн. та судові витрати в розмірі 3500,00 грн..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: А. О. Чобіток

Судді: О. В. Немировська

Т. І. Ящук