ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 628/4021/18

Провадження № 22-ц/818/4410/19

09 жовтня 2019 року

м.Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Овсяннікової А.І.

суддів - Коваленко І.П., Сащенко І.С.

за участю секретаря Чабан А.В.

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 20 червня 2019 року у складі судді Коваленко О.А. по справі № 628/4021/18 за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначає, що ОСОБА_1 звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг та шляхом підписання заяви № б/н від 22 квітня 2010 року отримав кредит у розмірі 113140 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Банк умови договору виконав, надавши кредитні кошти на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач умови договору кредиту не виконав, внаслідок чого станом на 25 листопада 2018 року має заборгованість у розмірі 114805, 70 грн., з яких: 101306,31 грн. заборгованість за кредитом; 13499, 39 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 22 квітня 2010 р. по 12 липня 2018 року.

Просить стягнути заборгованість за кредитним договором № б/н від 22 квітня 2010 року у розмірі 114805,70 грн. та судові витрати.

Відповідач ОСОБА_1 , у судове засідання не з`явився.

Заочним рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 20 червня 2019 року у задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не надано доказів на підтвердження розміру заборгованості; встановити, який саме картковий рахунок відкрито згідно заяви № б/н від 22 квітня 2010 року, розмір наданих кредитних коштів, механізм нарахування заборгованості по відсоткам за користування кредитом за період з 22 квітня 2010 року по 12 липня 2018 року не вбачається можливим.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Банком надано розрахунок заборгованості, у якому вказані суми відсотків, пені та інші суми відповідно до Кредитного договору. Відповідачем ці докази не спростовані.

Заявою ОСОБА_1 підтверджується той факт, шо він був повністю проінформований про умови кредитування в ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.

Відповідач, підписуючи анкету-заяву користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості висловив свою згоду з формою договору та його умовам.

У випадку незгоди з розрахунком заборгованості, суд першої інстанції мав зробити свій розрахунок.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну каргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Згідно анкети-заяви позичальника від 22 квітня 2010 року розмір бажаного кредитного ліміту ним зазначений 1320 гривень, а не 113140 гривень як зазначає позивач. При цьому, підписана ним анкета-заява не містить тих істотних умов кредитного договору, з яких було б можливо встановити умови, на яких кредит укладався.

Банком не надано доказів яку саме картку він отримав, строк її дії, належного розрахунку заборгованості.

Колегія суддів, вислухав суддю доповідача, пояснення з`явившихся осіб, дослідив матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга підлягає задоволенню.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву № б/н від 22 квітня 2010 року, згідно якої йому надано платіжну картку «Універсальна», бажаний кредитний ліміт - 1320 грн.

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором станом на 25 листопада 2018 року відповідачу нараховано заборгованість у розмірі 114805, 70 грн., з яких 101306 грн. 31 коп. заборгованість за кредитом; 13499 грн. 39 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до положень статей 610, 611, 625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник не звільняється від відповідальності у разі неможливості виконання ним грошових зобов`язань.

Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_1 зазначає, що зазначений згідно анкети заяви кредитний ліміт становить 1320 гривень. Кредит у розмірі 113140 грн. йому не надавалвся.

Як пояснив в суді апеляційної інстанції представник Банку з 2010 року по квітень 2017 року кредит ОСОБА_1 фактично не надавався і він ним не користувався. У 2017 році ОСОБА_1 повторно звернувся з заявою про отримання кредиту та враховуючи його заяву за 2010 рік повторно заява на видачу кредиту ним не подавалася, оскільки Умовами та правилами надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» не передбачено повторну ідентифікацію клієнта.

Новий окремий кредитний договір не укладався, однак, кредит йому був наданий; 26 червня 2017 року він отримав нову кредитну картку на 10 000 грн.

10 серпня 2017 року йому збільшено кредитний ліміт до 100 000 грн., він активно витрачав кредитні кошти та на карту вносились значні кошти у рахунок погашення заборгованості 25 000грн., 45 000 грн., 60 000 грн.,100 000 грн.( 05 вересня 2017 року а.с. 81 зворот), тобто, вже в межах ліміту на 100 000 грн., що свідчить про усвідомлення ним наявності такого ліміту.

Дані обставини щодо використання кредитних коштів відповідачем у відповідності до ст. 81 ЦПК України не спростовано. Доказів щодо оскарження дій Банку по збільшенню кредитного ліміту відповідачем не надано.

Враховуючи, що фактично кредитні кошти згідно збільшеного кредитного ліміту відповідачем отримано, що свідчить про погодження відповідачем дій Банку щодо умов кредитування, позовні вимоги про стягнення тіла кредиту у сумі 101 306,31 грн. підлягають задоволенню.

Щодо стягнення відсотків, то суд виходить за наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника , підписаною відповідачем, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині зазначає, що кредитний договір є відплатним правочином та згідно Умов та Правил надання банківських послуг відповідач повинен сплатити нараховані відсотки.

Матеріали справи не містять підтверджень, що Умови та правила надання банківських послуг на момент отримання відповідачем кредитних коштів, Анкета заява від 22 квітня 2010 року взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Умов та Правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (№14-131цс19).

Заява від 22 квітня 2010 року, яка підписана відповідачем , не містить розміру відсоткової ставки, яка підлягає сплаті у випадку порушення зобов`язань. Доказів щодо ознайомлення відповідача з умовами нарахування штрафних санкцій Банком не надано.

Враховуючи що сторонами не обумовлено ціну договору, підстав для стягнення відсотків не вбачається.

Рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову.

Судові витрати підлягають перерозподілу згідно ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2,376, 381-384 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити.

Заочне рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 20 червня 2019 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий Куп`янським МРВ УМВС України в Харківській обл., 26 грудня 1995 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» ( 01001, м.Київ, вул. Грушевського, будинок 1Д, Ідентифікаційний код юридичної особи 14360570) заборгованість за кредитним договором у розмірі 101306,31 грн.( сто одна тисяча триста шість гривень тридцять одна копійка).

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий Куп`янським МРВ УМВС України в Харківській обл., 26 грудня 1995 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м.Київ, вул. Грушевського, будинок 1Д, Ідентифікаційний код юридичної особи 14360570) судовий збір у сумі 4405( чотири тисячі чотириста п`ять) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 жовтня 2019 року.

Головуючий А.І. Овсяннікова

Судді: І.П. Коваленко

І.С. Сащенко