ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2019 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи № 520/5553/17

Апеляційне провадження №22-ц/813/2089/19

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого-Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

Суддів-Вадовської Л.М., Ващенко Л.Г.,

за участю секретаря-Маслова Р.Ю.,

учасники справи:

позивач-ОСОБА_4

представник позивача-ОСОБА_5

відповідач-Київська районна адміністрація Одеської міської ради,

представник відповідача-Клименко Інна Вікторівна,

треті особи: комунальне підприємство «Житлово-комунальний сервіс «Вузовський» Київського району м. Одеси, ОСОБА_7,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Київської районної адміністрації Одеської міської ради на рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 лютого 2018 року у складі судді Куриленко О.М.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Київської районної адміністрації Одеської міської ради, треті особи: комунальне підприємство «Житлово-комунальний сервіс «Вузовський» Київського району м.Одеси, про визнання права користування квартирою та визнання наймачем квартири за договором найму, в якому уточнивши вимоги, просив:

- встановити факт його постійного проживання в квартирі АДРЕСА_1 з червня 2004 року;

- визнати за ним право користування вищевказаною квартирою;

- зобов'язати Київську районну адміністрацію Одеської міської ради укласти договір найму на вказану квартиру.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що він проживає у зазначеній квартирі на протязі 13 років, за яку сплачує комунальні платежі та проводить ремонт, проте не має можливості вільно володіти та користуватися нею в зв'язку з відмовою відповідача укласти з ним договір найму.

Зазначав, що він не зареєстрований за вказаною адресою, що є перепоною в повноцінному проживанні та оформленні на своє ім'я всіх особових рахунків обслуговуючих організацій, у зв'язку з чим змушений звернутися до суду за захистом своїх житлових прав(т.1 а.с.2-6,92-97).

Ухвалою суду від 31липня 2017 року до участі у справі залучено ОСОБА_7 в якості третьої особи, що не заявляє самостійні вимоги.

У судовому засіданні ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_10 підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позові, зазначили, що будь-якого іншого житла позивач та його брат ОСОБА_7 не мають, спірна квартира є їх єдиним житлом.

Представник відповідача Київської районної адміністрації Одеської міської ради - Клименко І.В. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову.

Треті особи: Комунальне підприємство «Житлово-комунальний сервіс «Вузівський» Київського району м. Одеси, ОСОБА_7 у судове засідання не з`явились, сповіщені належним чином про розгляд справи

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 19 лютого 2018 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Зобов'язано Київську районну адміністрацію Одеської міської ради укласти з ОСОБА_4 договір найму на вищевказану квартиру.

В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що розпорядженням Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 30 листопада 2006 року підтверджено, що ОСОБА_4, як і його молодший брат ОСОБА_7 були членами сім`ї наймача їх матері - ОСОБА_12, оскільки на час видачі вказаного розпорядження вони були неповнолітніми дітьми, їх місце проживання було з матір'ю ОСОБА_12, а тому відповідно до ст.106 ЖК України позивач має право визнаватися наймачем вищевказаної квартири у разі смерті матері, в зв'язку з чим відповідач зобов'язаний укласти з ним договір найму житла (т.1 а.с.126-131).

В апеляційній скарзі Київська районна адміністрація Одеської міської ради просить рішення суду скасувати, в позові позивачу відмовити.

Неправильність рішення суду мотивована порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт зазначив,що:

- суд не закрив провадження по справі на підставі ч.1ст.255 ЦПК України в частині вимог щодо зобов'язання Київську районну адміністрацію Одеської міської ради укласти з ОСОБА_4 договір найму, оскільки ці вимоги підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства;

- позивачем по справі не надано доказів, що він постійно проживав у спірній квартирі, здійснював поточний ремонт, сплачував комунальні послуги, тому що матеріали справи містять квитанції по сплаті комунальних послуг тільки за 2016-2017 роки;

- квитанції про оплату комунальних послуг з 2012 року до моменту відбування позивачем покарання в установах Державної кримінально - виконавчої служби (з 23 квітня 2013 року по 17 липня 2014 року) та після звільнення в матеріалах справи відсутні (т.1.а.с.155-159).

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Зазначав, що він з братом вселився у спірну квартиру з матір'ю ОСОБА_12, яка була зареєстрована в квартирі з 1991 року, в зв'язку з хворобою бабусі ОСОБА_13, яка потребувала сторонньої допомоги. Після смерті ОСОБА_13, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1, розпорядженням відповідача від 30 листопада 2006 року надано право на переоформлення квартири на матір, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Крім того, посилався на те, що він неодноразово звертався із заявами про переоформлення особистого рахунку та своєї реєстрації за місцем проживання, оскільки за відсутністю реєстрації йому відмовляли у видачі паспорта громадянина України, які не були не були задоволені.

Зазначав, що факт проживання у спірній квартирі підтверджено свідком ОСОБА_14, яка проживає у вказаному будинку та є головою ОСМД, та свідоцтвом про базову загальну середню освіту та додатком до неї, з якою видно, що він навчався та закінчив Одеську вечірню загальноосвітню школу №24, яка територіально знаходиться близько від місця проживання останнього-на пощаді Толбухіна в м. Одесі(т.1 а.с.100-101,188-191).

Заслухавши суддю-доповідача, позивача, третю особу ОСОБА_7 та представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду із зазначеним позовом, ОСОБА_4 просив визнати право користування спірною квартирою, а також посилався на не укладання із ним договору найму жилого приміщення, в якому він проживає з братом, чим порушені його житлові права.

Задовольняючи позов позивача частково, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4, як член сім'ї померлої матері ОСОБА_12 має право на користування квартирою АДРЕСА_1 та має право на укладання договору найму на вищевказану квартиру.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ст.61 ЖК України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

За ст.103 ЖК України договір найму жилого приміщення може бути змінено тільки за згодою наймача, членів його сім'ї і наймодавця.

Відповідно до ст.64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Судом встановлено, що 21 червня 1973 року, ОСОБА_13 видано ордер № 3762 на житлову площу, що складається з однієї кімнати, площею 17,44 кв.м., ізольованої квартири АДРЕСА_1. Квартира надана, як вдові загиблого на війні (т.1 а.с. 21).

ІНФОРМАЦІЯ_3 у шлюбі ОСОБА_15.(сина ОСОБА_13.) та ОСОБА_16 народилася донька ОСОБА_17.(т.1а.с. 20).

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя № 8, 14 серпня 1991 року ОСОБА_17 одружилася та змінила прізвище з ОСОБА_17 на ОСОБА_12 (т.1 а.с.19 ).

ІНФОРМАЦІЯ_6 у подружжя ОСОБА_12. народився син - ОСОБА_4 (т.1 а.с. 18).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_13 померла (т.1 а.с.16 ).

30 листопада 2006 року Київською районною адміністрацією Одеської міської ради було видано розпорядження № 1434 «Про внесення змін до договорів найму жилих приміщень, внаслідок визнання наймачем іншого члена сім'ї та переоформлення особистих рахунків».

На підставі вказаного розпорядження ОСОБА_12 було визнано наймачем житлової площі, що складається з однієї кімнати вищевказаної квартири, на склад сім'ї 3 особи (ОСОБА_12В, її сини ОСОБА_4,1992 року народження та ОСОБА_7,1994 року народження (т.1 а.с.22).

01 грудня 2006 року Київською районною адміністрацією Одеської міської ради було направлено розпорядження на право переоформлення договору найму до комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Вузівський» (т.1 а.с.22 ).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_12, у віці 38 років, померла, що підтверджено актовим записом за № 9336 (т.1 а.с.15).

Після смерті матері позивач ОСОБА_4 почав звертатись з заявами про переоформлення особового рахунку квартири на своє ім'я ( т.1а.с.11).

На неодноразові заяви позивача та адвокатські запити від 16 грудня 2016 року, 03 та 05 січня 2017 року з приводу переоформлення договору найму на підставі розпорядження голови Київської районної адміністрації Одеської міської ради № 1434 від 30 листопада 2006 року, яким визнано його наймачем житлової площі за раніше укладеним договором найму у вищевказаної квартирі надана відповідь про відмову у переоформлені договір найму (т.1 а.с.7-13,23-24,26).

21 лютого 2017 року Департаментом архівної справи та діловодства Одеської міської ради було надано відповідь на адвокатський запит від 09 лютого 2017 року та надано копію розпорядження голови Київської районної державної адміністрації Одеської міської ради від 30 листопада 2006 року за № 1434 «Про внесення змін до договору найму жилих приміщень, внаслідок визнання наймачем іншого члена сім'ї та переоформлення особових рахунків», яким визнано позивача наймачем житлової площі, що складається з однієї кімнати площею 17,44 кв. м., ізольованої квартири АДРЕСА_1, де вказано склад родини три особи: ОСОБА_12, син - ОСОБА_4- 1992 р.н., син - ОСОБА_7- 1994 р.н. (т.1 а.с. 8-9 ).

Як вбачається з довідки про склад сім'ї від 23 лютого 2017 року у вказаній квартирі зареєстрована: ОСОБА_12 з 15 травня 1991 року, а ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_7 мешкають у квартирі без реєстрації (т.1 а.с.14,98,99,104).

Факт проживання у спірній квартирі підтверджено, поясненнями в суді апеляційної інстанції третьої особи ОСОБА_7, брата позивача, та довідкою про те, що позивач навчався в Одеської вечірньої загальноосвітньої школі №24, яка територіально знаходиться близько від місця проживання останнього-пощі Толбухіна в м. Одесі.

Відповідно до ст.106 ЖК України, повнолітній член сім`ї наймача має право за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача.

Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому члену сім`ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнання члена сім`ї наймача за договором наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку.

Відповідно до ст.166 ЖК України у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення права і обов'язки за договором найму здійснюють члени його сім`ї.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що спірна квартира на праві користування перебувала у ОСОБА_13 на підставі виданого ордеру, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та з якою проживала та була зареєстрована її онука ОСОБА_12, мати позивача, після смерті якої у квартирі залишились проживати її два сина.

У цій квартирі вони проживають дотепер, іншого житла не мають, можливість зареєструватися за місцем проживання без визнання за позивачем права користування спірним житлом відсутня.

Так, факт проживання позивача підтверджено: показанням свідка ОСОБА_14, яка проживає у вказаному будинку та є головою ОСМД; копіями квитанцій про сплату комунальних послуг за 2012-2014 роки на прізвище ОСОБА_13 та ОСОБА_12 (т.1 а.с.194-230).

Крім того, комунальні послуги за житло також сплачені позивачем за період 2016-2017 роки (т.1 а.с.64-76,102-103).

У період з 23 квітня 2013 року по 17 липня 2014 року ОСОБА_4 відбував покарання в установах Державної кримінально - виконавчої служби.

У довідці про звільнення вказано, що позивач повертається за місцем проживання у АДРЕСА_1 та зазначено, що паспорт у нього відсутній (т.1 а.с.120-121,192 ).

В суді апеляційної інстанції встановлено, що вперше ОСОБА_4 отримав паспорт 23 серпня 2106 року.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення вимог позивача частково, оскільки встановлені у суді факти дають підстави вважати, що позивач тривалий час проживає у спірному житловому приміщенні та набув право користування ним, а як наслідок набув усі права та обов'язки, що випливають з договору найму житлового приміщення.

Доводи апелянта про те, що позивач не проживає у спірній квартирі, не сплачує комунальні послуги, не надав доказів щодо позовних вимог є необґрунтованими, оскільки позивач є сином ОСОБА_12 яка за життя стала основним наймачем квартири, була в ній зареєстрована з 15 травня 1991 року, вселилася в квартиру за усною згодою ОСОБА_13,проживала там з двома неповнолітніми дітьми до своєї смерті, в зв'язку з чим, був дотриманий порядок про вселення як матері так і її дітей у спірну квартиру, які проживали там, як члени сім'ї наймача.

Спірна квартира є постійним місцем проживання позивача, іншого житла він не має, а тому суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги щодо визнання за позивачем права користування квартирою та зобов'язання відповідача з ним укласти договір найму.

Крім того, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла. Втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й необхідним у демократичному суспільстві. Інакше кажучи, воно має відповідати нагальній суспільній необхідності, зокрема бути співмірним із переслідуваною законною метою. Житло має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. Зокрема, навіть якщо законне право на зайняття приміщення припинено, особа вправі мати можливість, щоб співмірність заходу була визначена незалежним судом у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції. (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 41 та § 44, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року).

Доводи апелянта про те, що справа в частині вимогщодо зобов'язання Київську районну адміністрацію Одеської міської ради укласти з ОСОБА_4 договір найму не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки ці вимоги підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства є безпідставні, з наступних підстав.

Поданий ОСОБА_4 позов обґрунтовано нормами ЖК України, оскільки порушено його житлові права щодо права користування вищевказаної квартирою, право на якої він не втратив.

Так, ст. 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Метою пред'явленого позову у справі, що розглядається, є саме захист житлових прав фізичної особи, який підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

З огляду на викладене, спір, який виник між сторонами у справі, належить розглядати у порядку цивільного, а не адміністративного судочинства, тому доводи апеляційної скарги відповідача у цій частині є помилковими, не відповідають вимогам як ст.19 ЦПК України так і ст.ст.2,19 КАС України, з огляду на суб'єктний склад та зміст правовідносин.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що пред'явлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають судовому захисту шляхом визнання права користування житловим приміщенням та зобов'язання відповідача укласти з позивачем договір найму на спірну квартиру.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.368,374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Київської районної адміністрації Одеської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 14 березня 2019 року.

Головуючий /підпис/

Судді : /підписи/

З оригіналом згідно,

Суддя Одеського апеляційного суду Г.Я. Колесніков