Справа № 463/960/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Шеремета Г.І.
Провадження № 22-ц/811/2553/19 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2019 року м. Львів

Справа № 463/960/16-ц

Провадження № 22-ц/811/2553/19

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Струс Л.Б.,

суддів Левика Я.А., Шандри М.М.

секретар Бадівська О.О.

розглянув апеляційну скаргу представника Приступи ОСОБА_1 .Л. в інтересах ОСОБА_2 в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін

на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 14 червня 2019 року у складі судді Шеремета Г.І.

у справі

за позовом ОСОБА_2 до ФОП ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Оскаржуваним рішенням позов відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_2 ОСОБА_4

Вважає, що рішення суду незаконне.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення прийняте у результаті неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

05.11.2015 року ОСОБА_2 звернувся до ФО- ОСОБА_5 з питання щодо біжучого (капітального) ремонту автоматичної коробки передач автомобіля марки «Мерседес-Бенц» та залишив його на території автомайстерні за адресою: АДРЕСА_1 2.

19.11.2015 року автомобіль був виданий ОСОБА_2 з ремонту та надано гарантійний талон. За проведений ремонт ОСОБА_2 сплатив ФОП ОСОБА_3 . 500 доларів США.

19.11.2015 року повертаючись з м. Тернопіль до м. Львів в автомобілі марки «Мерседес-Бенц» відбулось займання (ділянка де розташована АКПП автомобіля). Позивач вважає, що саме внаслідок проведення відповідачем відповідних ремонтних робіт автомобіля і відбулось загорання. У зв`язку із запереченням відповідачем своєї вини, на замовлення позивача було проведено автотехнічне (металознавче) дослідження, згідно якого встановлено, що вихід з ладу АКП з причин неефективної роботи блоку фрикціонів і його високотемпературне нагрівання, могло стати причиною самозагоряння антикорозійного покриття та пожежі автомобіля при його зупинці після руху.

З позицією суду першої інстанції позивач не погодився та хоче звернути увагу на дослідницьку частину висновку. Відповідно до якого:

«…Такий стан автомобіля знизу від днища свідчить як про локальний прояв високотемпературного впливу на днище кузова, так і про дію відкритого вогню (локальне загорання) в правій частині АКП. Також з технічної точки зору, на цьому автомобілі при ремонті було допущено відхилення від вимог заводу-виробника, що стосується умов кріплення елементів вихлопного тракту, а саме надійне кріплення їх до кузова пружними елементами без застосування жорсткого кріплення такого як скрутка дротом» (абз.7, ст.3 Висновку);

«Такий стан мастила може свідчити як про взаємне зношування фрикційних елементів АКП так і про високотемпературне нагрівання чи горіння мастила безпосередньо у самій коробці передач, оскільки ознак зовнішнього горіння мастила поза коробкою не виявлено. (абз. 9 ст. 3 Висновку);

«Таким чином, на момент дослідження стан днища кузова дає підставу вважати, що автомобіль підлягав високотемпературному впливу тільки в зоні розміщення АКП» (абз.6 ст.4 Висновку);

Отже, на цьому етапі розбирання АКП підтверджено та чітко встановлено, що високотемпературний вплив на елементи АКП дійсно локалізований всередині задньої частини АКП в зоні маслоприймача» (абз. 9 ст. 5 Висновку);

Такий стан поршня свідчить про те, що його ущільнююче, більше за розмір, гумове кільце було встановлене із перекрученням та отримало надрізки, по крайній мірі, в двох місцях в посадочному пазу. В свою чергу, такий стан не забезпечував герметичності прилягання поршня до посадочної поверхні, що і створило умови для його перекосу на направляючій, по якій він переміщувався в корпусі блоку фрикціонів.» (абз. 7 ст. 6 Висновку). Варто зазначити, що проведена на підставі заяви відповідача, призначена судом повторна судова автотехнічна експертиза, також лише підтвердила вищевказані висновки.

Судом не було належним чином проаналізовано висновки, що були зроблені експертами. Суд поверхнево оцінив докази, що знаходяться у матеріалах справи та не повністю з`ясував обставини, що мають значення для справи.

Окремо слід звернути увагу і на висновок Личаківського районного суду м. Львова, який суд зробив в оскаржуваному рішенні від 14 червня 2019р. по справі № 463/960/16-ц, що стосується начебто відсутності доказів які би доводили проведення ремонту АКП відповідачем.

У процесі розгляду справи відповідач постійно стверджував, що ФОП ОСОБА_3 не проводив біжучого ремонту АКПП, а проводив біжучий діагностичний ремонт.

Такого поняття як «діагностичний ремонт» транспортного засобу чи його складових не існує ні на практиці ні тим більше в чинному законодавстві України.

По перше: на діагностичні роботи не надається гарантійне зобов`язання оскільки це лише комплекс робіт по визначенню технічного стану досліджуваного об`єкта при якій жодних робіт не проводиться.

По друге: Згідно п. 1 гарантійного талону від 19.11.2015р.: «Виконавець гарантує відповідність біжучого ремонту автоматичної коробки передач вимогам технічної документації по ремонту АКПП. Тобто, в гарантійному талоні мова йде саме про ремонт АКПП і жодним чином не згадується діагностика.

Вважає, що усі ці обставини однозначно вказують на те, що саме через проведений неякісний ремонт АКП автомобіля марки «Мерседес-Бенц» і відбулося займання днища транспортного засобу, що спричинило матеріальну та нематеріальну (моральну) шкоду позивачу.

Просить суд скасувати рішення першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнить позовні вимоги позивача і стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 81 811,43 грн. матеріальних збитків на 10 000,00 грн. моральної шкоди, а також судові витрати: витрати на правову допомогу та судовий збір.

Представником відповідача ФОП ОСОБА_3 - ОСОБА_6 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Встановлено, що ОСОБА_2 є власником транспортного засобу марки «Мерседес-Бенц», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що стверджується долученою до матеріалів справи копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

В обгрунтування позову, ОСОБА_2 зазначає, що внаслідок проведення відповідачем неякісного ремонту його автомобіля, а саме біжучого (капітального) ремонту автоматичної коробки передач автомобіля, відбулось займання днища (ділянка де розташована АКП автомобіля), в результаті чого позивачу було заподіяно матеріальні збитки, які відповідач відшкодувати в добровільному порядку відмовляється.

На підтвердження спричинення шкоди ПП ОСОБА_3 , а саме проведення капітального ремонту, який в майбутньому став причиною загорання, позивач надав гарантійний талон, висновок №11с/2015 інженерно-технічного (металознавчого) експертного дослідження по заяві ОСОБА_2 (т.1, а.с.10-18) та висновок №16 експертного автотоварознавчого дослідження від 01.02.2016 року (т.1, а.с.20-23).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції оцінивши наяві в матеріалах справи докази на предмет належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємного зв`язку один з одним, керуючись принципом, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, вважав, що стороною позивача не представлено суду достатньо доказів для здійснення беззаперечного висновку про те, що відповідачем проводився капітальний ремонт автомобіля позивача, неякісність проведення якого в подальшому міг би спричинити наслідки, про які зазначає позивач.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Згідно висновку №11с/2015 інженерно-технічного (металознавчого) експертного дослідження по заяві ОСОБА_2 встановлено, що причиною виходу з ладу АКП автомобіля є пошкодження гумового ущільнювача поршня блоку фрикціонів, який забезпечує передачу крутного моменту при включенні п`ятої передачі. Вихід з ладу АКП з причин неефективної роботи блоку фрикціонів і його високотемпературне нагрівання вище температури 600градусів Цельсія могло стати причиною самозагоряння антикорозійного покриття та пожежі автомобіля при його зупинці після руху.

Висновком №16 експертного автотоварознавчого дослідження від 01.02.2016 року встановлено вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахування коефіцієнта фізичного зносу досліджуваної коробки передач автомобіля після проведення відновлювального ремонту 19.11.2015 року в розмірі 42268,01 грн., однак факту проведення такого ремонту у висновку не встановлено.

Згідно висновків №3702 від 20.02.2017 року судової автотоварознавчої експертизи та №3701 від 24.02.2017 року судової автотехнічної експертизи (т.1, а.с.145-152,160-162), наданих експертами провідної експертної установи України Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз встановлено наступне. Згідно висновку №3701 встановлено, що причиною виникнення несправності автоматичної коробки передач автомобіля може бути неправильно встановлений гумовий манжет (ущільнювач), що в свою чергу призвело до неповного змикання дисків, їх пробуксовування з наступним зносом фрикційного шару і деформацією дисків, що супроводжувалось зростанням температури аж до плавлення окремих елементів. В результаті проведеної судової автотехнічної експертизи відповіді на питання про те, чи існує причино-наслідковий зв`язок із здійсненням ФОП ОСОБА_3 діагностики (ремонту) автомобіля та виникнення несправностей, що призвели до займання, дано не було, оскільки це вимагає дослідження та оцінки усіх обставин справи, що не є предметом даної експертизи.

Згідно із частиною першою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібно довести наявність елементів складу цивільного правопорушення, а саме:

1) наявність протиправної поведінки,

2) факт понесення збитків,

3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками,

4) вини.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України).

Необхідною умовою відповідальності за заподіяння шкоди, є причинний зв`язок між дією (бездіяльністю) заподіювача шкоди і майновою або моральною шкодою, що виникла у потерпілої особи.

Відповідальність за наслідки, що наступили, можлива лише тоді, коли ці наслідки були закономірним результатом вчиненого особою діяння. Дія або бездіяльність, що є однією з умов виникнення цього результату, але не пов`язані з ним внутрішнім необхідним зв`язком, є лише мотив, але не причина наслідків, що наступили .

Для встановлення існування причинного зв`язку слід довести, що: 1) протиправна поведінка передувала настанню шкідливих наслідків; 2) шкідливі наслідки є результатом протиправної поведінки особи-заподіювача шкоди.

Обов`язковою умовою виникнення деліктних зобов`язань є причинно- наслідковий зв`язок між діями особи і заподіянням шкоди.

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку заподіяну шкоду, а тільки за ту шкоду, яка заподіяна його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями завдавана, а викликана якимись іншими обставинами.

Відповідальність за завдану шкоду може настати лише за наявності підстав, до яких законодавець вівносить: наявність шкоди: протиправну поведінку заподіювана шкоди: причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювана: вину.

За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова від повільність не

настає.

Для встановлення існування причинного зв`язку необхідно довести, що протиправна поведінка передувала настанню шкідливих наслідків, шкідливі наслідки є результатом протиправної поведінки особи - заподіювана шкоди.

Згідно з пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди по винні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Вказані висновки в частині необхідності встановлення винної особи та безпосереднього причинного зв`язку між неправомірними діями особи, яка завдала шкоду та цієї шкодою.

На підтвердження факту проведення капітального ремонту коробки передачпозивач надав гарантійний талон, виданий ПП ОСОБА_3 . Проте, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказаний талон не є належним доказом у підтвердження проведення ремонту.

З гарантійного талону вбачається, що дійсно була зіпсована коробка передач, про що зазначено в п.8 лише проблему з блоком автоматичної коробки передач, а не роботи, які проведено, чи деталі, які замінені. Вказаний пункт заповнено не у відповідності із вимогами гарантійного талону щодо особливих умов, які полягають у конкретизації ремонтних робіт, які було проведено і на які дається гарантія.

За положеннями пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині третій статті 203 ЦК України закріплено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до статті 208 ЦПК України у письмовій формі належить вчиняти:

1) правочини між юридичними особами; 2) правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 3) правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 4) інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Відповідно до вимог статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

У статті 641 ЦК України визначено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна зі сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Відповідно до частин першої, третьої статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Умова про предмет договору підряду є істотною. Предметом договору підряду є індивідуалізований результат праці підрядника на який спрямована узгоджена воля сторін.

Умова щодо предмета договору підряду уточнюється ціною підрядних робіт.

Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В матеріалах справи відсутня проектно-кошторисна документація та інші додатки до договору підряду, підписані обома сторонами з чітким переліком видів робіт та їх орієнтовною вартістю, які мав виконати відповідач на замовлення позивача.

Враховуючи характер підрядних робіт, де об`єктивно між виникненням правовідносин і виконанням зобов`язань підрядником проходить певний час, укладення договору підряду, у розумінні Глави 1 § 1 Цивільного кодексу України, зокрема, статті 837, в усній формі є неможливим.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 11 травня 2018 року у справі № 926/3169/16.

У відповідності до вимог ст..76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не надано доказів завдання йому матеріальної шкоди діями відповідача.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України).

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Пунктом 18 Постанови Пленуму передбачено, що при розгляді справ про відшкодування моральної шкоди суди мають виявляти і всебічно з`ясовувати причини й умови, що призводять до порушення прав фізичних і юридичних осіб та заподіяння їм моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції що позивачем не надано доказів того, що саме діями відповідача була спричинена моральна шкода

У відповідності до вимог ст..76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, позивач повинен довести безпосередній причинний зв`язок між правопорушенням та заподіянням шкоди і розмір відшкодування. При цьому встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність завдавача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.

Питання про наявність або відсутність причинного зв`язку між

протиправною поведінкою особи і шкодою має бути вирішено судом

шляхом оцінки усіх фактичних обставин справи.

Отже, доводи апеляційної скарги є не обґрунтованими, не підлягають задоволенню та не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції порушено норми матеріального чи процесуального права під час розгляду даної справи, а тому оскаржуване рішення суду належить залишити без змін.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому його відповідно до ст.. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 14 червня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 17.10.2019 року.

Головуючий

Судді