Справа № 515/1855/18
Провадження № 2/515/244/19
Татарбунарський районний суд Одеської області
15 березня 2019 року м.Татарбунари
Татарбунарський районний суд Одеської області у складі:
головуючого - судді Семенюк Л.А.
за участю секретаря Унгурян Т.В.
позивачки ОСОБА_1
представника позивачки адвоката ОСОБА_2
відповідачки ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Татарбунари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права власності на житловий будинок,

В С Т А Н О В И В:
19 листопада 2018 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просить усунути їй перешкоди у праві власності житловим приміщенням (будинком) №31, який розташований по вул. Миру в с. Вишневе Татарбунарського району Одеської області, шляхом позбавлення права користування житлом відповідачку ОСОБА_3, посилаючись на слідуючі обставини.
Позивачка є власником житлового будинку №31, розташованого по вул. Миру в с. Вишневе Татарбунарського району Одеської області, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 30.09.2011 року, виданого Вишнівською сільською радою Тататрбунарського району Одеської області.
У вказаному житловому будинку зареєстрована сестра позивачки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка з 01 червня 2015 року і по теперішній час за вказаною адресою не проживає, однак знятися з реєстрації добровільно не бажає без усяких поважних причин, мотивуючи відмову своєю зайнятістю.
Реєстрація відповідачки ОСОБА_3 у будинку позивачки порушує її право розпорядження власністю, тому остання звернулася з вказаним позовом до суду, посилаючись на ряд нормативних актів щодо захисту свого майнового права та інтересу.
Під час розгляду справи судом було вчинено наступні процесуальні дії.
Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 27 листопада 2018 року було прийнято справу до розгляду та відкрито провадження.
28 січня 2019 року ухвалою суду підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду (а.с.19).
Представник позивачки адвокат ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, але надав заяву з проханням справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив у разі відсутності відповідачки ухвалити рішення при заочному розгляді справи (а.с. 24 ).
Оскільки не має відомостей про причину неявки відповідача, на підставі ч.4 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутність та ухвалити по справі заочне рішення згідно наявних доказів, на що представник позивача згоден, про що постановлено ухвалу суду.
Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 247 ЦПК України, не здійснюється.
За загальним правилом (частина 1 статті 13 ЦПК України), суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain).
Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).
Як вбачається з довідки за №447, виданої Вишнівською сільською радою Татарбунарського району Одеської області 22.08.2018 року (а.с.3), згідно запису в погосподарській книзі №3, особовий рахунок №0103291 по Вишнівській сільській раді значиться житловий будинок за адресою: с. Вишневе, вул. Миру, 31 Татарбунарського району Одеської області, в якому зареєстровані: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 та її діти: донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_8 та сестра ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_9.
Копією витягу про державну реєстрацію серії СС №589413 від 30.09.2011 року, зареєстрованого ТОВ «Татарбунарське районне бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» (а.с.4) підтверджується, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку №31, розташованого по вул. Миру в с. Вишневе Татарбунарського району Одеської області згідно свідоцтва про право власності серії САЕ 245768 від 30.09.2011 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Вишнівської сільської ради від 26.08.2011 року за №8/26. Вказаний будинок їй належить на праві приватної власності (а.с.5).
Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло.
Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Статтею 29 ЦК України встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.
Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
За змістом ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» №1382-ІV від 11.12.2003 року зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення прав власності та житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою), свідоцтва про смерть тощо.
Згідно п.1 ст.8 Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини, ратифікованої Україною 11 вересня 1997 року, яка, відповідно до ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства України, кожній особі, окрім інших прав, гарантовано право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.
Пункт 2 ст.8 цієї Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п.1 цієї статті, є виправданим.
Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоровя чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб.
Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п.2 ст.8 Конвенції.
Судом з достовірністю встановлено, що позивачка є власником житлового будинку №31 по вул. Миру в с. Вишневе Татарбунарського району Одеської області, згідно свідоцтва про право власності (а.с.5). Відповідачка, яка зареєстрована в будинку позивачки, з 01 червня 2015 року проживає за іншою адресою, добровільно знятись з реєстрації не бажає, чим створює позивачці перешкоди у праві розпорядження своєю власністю, незважаючи на те, що втратила право користування вказаним житлом.
Вказані обставини та аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави зробити висновок, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та разпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом позбавлення відповідача (який відсутній за місцем реєстрації більше одного року) права користування житлом та зняття його з реєстрації місця проживання.
За встановлених обставин, які підтверджуються дослідженими судом належними та допустимими доказами, суд вважає, що право власника має бути захищено судом. При цьому, судом враховується, що не проживання відповідачки за місцем реєстрації без поважних причин понад один рік, дає підстави для задоволення вимог позивача про усунення їй перешкод у праві користування житлом шляхом позбавлення відповідачки права користування житлом, що надасть можливість власнику ОСОБА_1 розпоряджатися та користуватися своїм будинком на власний розсуд. Рішення суду про визнання особи втратившою право користування житлом, відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», є підставою для зняття цієї особи з реєстраційного обліку.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст.16, 319, 391, ч.2 ст.405 ЦК України, ст.ст. 13, 77-81, 133, 141, 247, 263, 265, 280-282 ЦПК України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» №1382-ІV від 11.12.2003 року, суд -

В И Р І Ш И В:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права власності житловим будинком - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (паспорт серії КМ №774875 виданого Татарбунарським РВ УМВС України в Одеській області 27.04.2012 року) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) судовий збір в сумі 704 (сімсот чотирьох) грн.80 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Л.А.Семенюк