Справа № 462/5742/18 Головуючий у 1 інстанції: Пилип"юк Г.М.
Провадження № 22-ц/811/1504/19 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - судді Мікуш Ю.Р.

суддів - Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.

розглянувши у м.Львові в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 28 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної залиттям квартири, -

в с т а н о в и в:

позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про відшкодування завданих збитків у розмірі 2146,00 гривень, заподіяних залиттям квартири за адресою: АДРЕСА_1 та моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн., 300 грн. витрат за проведення оцінки майна, 500 грн. витрат на правову допомогу та 704 грн. 80 коп. сплаченого судового збору.

Позовні вимоги мотивує тим, що позивач є власником вказаної квартири, на підставі акту комісії ЛКП «Богданівка» від 30.07.2018 року та при обстеженні було встановлено, що у ванній кімнаті та кухні квартири позивача виявлено плями, які утворилися від залиття квартири позивача мешканцем квартири №13 ОСОБА_1. , яка знаходиться поверхом вище. На підставі звіту ПП «Експерт МАШ» від 20.08.2018 року встановлено, що в приміщенні квартири позивача внаслідок залиття встановлені пошкодження стелі, стін ванної кімнати на кухні. Зазначає, що визначено вартість та обсяг робіт, які необхідні для відновлення попереднього стану затопленої квартири у сумі 2146,00 грн. Оскільки відповідач добровільно не хоче відшкодувати завдану шкоду, тому змушена звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Крім цього, внаслідок залиття квартири їй було спричинено моральну шкоду, яку оцінює в розмірі 5000,00 грн. Просить позовні вимоги задовольнити.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду внаслідок залиття квартири у розмірі 2146 грн. та 1000 грн. моральної шкоди.

В задоволенні решти позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 300 грн. витрат за проведення оцінки майна,500 грн. витрат на правову допомогу та 704 грн. 80 коп. сплаченого судового збору.

Рішення оскаржив відповідач ОСОБА_1 . В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення таким, що ухвалене при неповному з`ясуванні обставин, які мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. Задовольняючи позов, суд взяв до уваги акт комісії ЛКП «Богданівка» від 30 липня 2018 року, однак зазначеним актом не встановлено жодних фактичних причин залиття квартири позивача та наявності у такому вини саме ОСОБА_1 , а лише продубльовано твердження ОСОБА_2 , що затоплення сталося у зв`язку з халатністю відповідача. Водночас, акту обстеження квартири відповідача ОСОБА_1 на встановлення причини залиття в матеріалах справи немає, квартира відповідача комісією, у відповідності до вимог чинного законодавства не обстежувалась. Акт залиття від 30.07.2018 року не містить інформації про місце витоку води, місце можливої несправності сантехнічного обладнання чи протікання труб загального користування будинку з фіксуванням такої інформації, наприклад, за допомогою фотозйомки тощо. Акт комісії ЛКП «Богданівка» від 30.07.2018 року, підтверджує лише факт заподіяння позивачеві шкоди внаслідок залиття квартири, проте такий не можна вважати належним доказом на підтвердження встановлення особи, яка цю шкоду заподіяла, а також на підтвердження причини залиття. Взяті до уваги судом пояснення свідків не можуть свідчити про вину ОСОБА_1 у залитті квартири ОСОБА_2 адже самі по собі спростовуються наявними у справі письмовими доказами, що не взято до уваги судом першої інстанції. Звертає увагу, що задовольняючи клопотання позивача про виклик та допит свідків, судом грубо порушено норми процесуального права, оскільки таке заявлене після закриття підготовчого засідання та призначення справи до розгляду по суті. Доданий до справи звіт про оцінку розміру відшкодування збитків при залитті квартири, виконаний ПП «Експерт МАНІ» не містить відомостей про причини залиття квартири позивача, про встановлення причинно-наслідкового зв`язку між можливим залиттям і діями при цьому, відповідача ОСОБА_1 , а тому є неналежним доказаом. Стверджує, що заявлені позовні вимоги позивача є повністю не доведені, не підтверджені належними та допустимими доказами, для висновку про причину залиття її квартири та про особу, з вини якої таке залиття сталось. Просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення яким відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 .

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу в якому зазначає, що вважає рішенням суду першої інстанції повністю законним, обґрунтованим та справедливим. Усім доказам була надана належна оцінка враховуючи той факт, що докази були подані лише позивачем, а відповідач не надав жодного доказу на підтвердження своєї позиції. Зазначає, що комісія ЛКП «Богданівка» оглянувши квартиру №9 та план будинку дійшла висновку, що залиття могло відбутись виключно із квартири №13 , власником якої є ОСОБА_1 . Зазначає, що згідно ч.2 ст. 1166 ЦПК, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Доведення відсутності вини у спричиненні шкоди відповідно до вимог статті 1166 ЦК України покладено на відповідача. Відповідачем суду не надано жодних доказів на спростування висновків щодо причин залиття квартири позивача, а тому позов в частині відшкодування матеріальної шкоди є підставним. Додатково зазначає, що ОСОБА_1 неодноразово затоплював її квартиру, про що свідчать акти ЛКП «Богданівка» додані до позовної заяви . Просить залишити рішення Залізничного районного суду м. Львова від 28.03.2019 року без змін, а апеляційну скаргу відхилити.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться (ч.13 ст.7 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 369 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За змістом ст.268 ч.5 ЦПК датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах заявлених позовних вимог та вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та давши оцінку доказам наявним у матеріалах справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом встановлені такі обставини.

Позивач є власником квартири АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_5 , яка розташована поверхом вище над квартирою позивача.

Актом, складеним комісією ЛКП «Богданівка» від 30.07.2018 року зафіксовано, що залиття стелі ванної кімнати та частково кухні квартири АДРЕСА_1 , сталося з квартири №13 цього будинку (а. с.6 ).

З звіту ПП «Експерт МАШ» від 20.08.2018 року встановлено, що в приміщенні квартири позивача внаслідок залиття встановлені пошкодження стелі, стін ванної кімнати на кухні. Вартість та обсяг робіт, які необхідні для відновлення попереднього стану затопленої квартири становить 2146,00 грн.(а.с.7-15).

У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Таким чином, цивільне законодавство у деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Згідно з пунктом 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що вирішуючи заявлені позивачем вимоги судом першої інстанції правильно встановлено факт завдання позивачу майнової шкоди, внаслідок залиття її квартири.Також судом обґрунтовано зазначено, що відповідач не довів відсутності його вини у заподіянні шкоди.

Зокрема відповідач не спростував належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири позивача, клопотання про проведення відповідних судових експертиз не заявляв, а лише голослівно посилався на неналежність доказів наданих позивачем.

Згідно з ст.ст. 76,77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Позивач надала суду докази, які не підтверджують факт залиття квартири та розмір завданої шкоди, а відповідачем суду не надано доказів на спростування висновків що залиття квартири сталося не з його вини, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позов в частині відшкодування матеріальної шкоди є підставним та підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають та зводяться до переоцінки доказів.

Аргументи апеляційної скарги щодо процесуальних порушень, які на думку відповідача допустив суд, задовольнивши клопотання позивача про допит свідків поза межами підготовчого засідання не можуть бути підставою для скасування рішення, оскільки таке порушення не призвело до неправильного вирішення справи (ч.2 ст.376 ЦПК України).

Покази свідків не були єдиним доказом, які оцінював суд при вирішенні даної справи. Судом дано належну оцінку всім доказам в сукупності, зокрема акту, який підтверджує факт залиття квартири позивача відповідачем, наявність та розмір завданої шкоди та відсутність доказів, що шкоди завдано не з вини відповідача, а за інших обставин.

З огляду на вищевикладене доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права, а порушення судом норм процесуального права, не призвело до неправильного вирішення справи.

При вирішенні даної справи судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Апеляційна скарга не містить аргументів щодо незаконності рішення суду в частині стягнення моральної шкоди та судових витрат, а тому суд апеляційної інстанції не вдається до оцінки рішення в цій частині.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно з ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 28 березня 2019 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 15 жовтня 2019 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк