Номер провадження: 22-ц/813/2914/19
Номер справи місцевого суду: 523/1007/18
Головуючий у першій інстанції Бузовський В.В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Калараш А.А., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - Білоус Лариси Петрівни на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 26 січня 2018 року про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи - ОСОБА_6, ОСОБА_2 про визнання права користування житлом - квартирою,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2018 року адвокат Стетюра А.І. в інтересах ОСОБА_4 звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_5, за участю третіх осіб ОСОБА_6, ОСОБА_2, про визнання права користування житлом - квартирою.

В обгрунтування позовної заяви позивач зазначив, що відповідно до Договору оренди квартири від 01.09.2017 року та Додаткової угоди до Договору від 02.09.2017 року ОСОБА_5 передав в оренду ОСОБА_4 жилплощу, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на один рік з 25.09.2017 року по 25.09.2018 року. При цьому ОСОБА_5 діяв на підставі довіреності від власника квартири ОСОБА_9, виданої 16.06.2017 року та зареєстрованої в реєстрі за №1056 приватним нотаріусом ОМНО Студневою І.В.

У вересні 2017 року ОСОБА_9 загинув. У зв'язку з чим, за дорученням спадкоємців ОСОБА_9 ОСОБА_5 звернувся до позивача з вимогою про виселення з квартири, проте, жодних документів на підтвердження своїх повноважень не надав.

Позивач посилався на те, що п. 10.5 Додаткової угоди до Договору визначено, що Договір не може бути розірваний в односторонньому порядку до закінчення строку його дії, а також відповідно до ст. 814 ЦК України у разі зміни власника житла, переданого у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця.

При цьому позивач зазначив, що у спадкоємців ОСОБА_9, які ще не вступили у спадщину, відсутні будь-які законні підстави вимагати виселення законного орендаря з квартири.

У зв'язку з заначеним позивач був вимущений звернутися до суду для захисту своїх прав та інтересів.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 26 січня 2018 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи - ОСОБА_6, ОСОБА_2 про визнання права користування житлом - квартирою.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, представник ОСОБА_2 адвокат Білоус Л.П. звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 26 січня 2018 року про відкриття провадження у справі і прийняти постанову про направлення справи для розгляду до Приморського районного суду м. Одеси, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

При цьому апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала Суворовського районного суду м. Одеси від 26 січня 2018 року постановлена судом з порушенням правил виключної підсудності, оскільки спірні правовідносини виникли з приводу користування нерухомим майном (квартирою) за договором оренди квартири, яка розташована у АДРЕСА_1, що територіально відноситься до Приморського району м. Одеси.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно ч.1 п.7 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу про відкриття провадження у справі і прийняти постанову про направлення справи для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

Приймаючи позовну заяву до розгляду та відкриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що зазначена справа підсудна Суворовському районному суду м. Одеси в силу положень ст. 27 ЦПК України.

Проте, з таким висновком районного суду колегія суддів не погоджується у зв'язку з наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Згідно ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов'язані між собою позовні вимоги пред'явлені одночасно щодо декількох об'єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об'єкта, вартість якого є найвищою.

При цьому, як зазначено у п. 41 постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», у разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об'єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності. Також у даній постанові зазначається, що перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально.

Пункт 42 цієї постанови передбачає, що виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 30 ЦПК в новій редакції). Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикіції (підсудності) іншого суду.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся з метою визнання права користування житлом - квартирою, яка знаходить за адресою: АДРЕСА_1, на підставі Договору оренди від 01.09.2017 року.

Тобто, предмет спору: нерухоме майно - квартира, що згідно з адміністративно-територіальним поділом м. Одеси знаходиться у Приморському районі м. Одеси.

У зв'язку з зазначеним, відсутні підстави для набуття висновку, що справа відноситься до територіальної юрисдикції (підсудності) Суворовського районного суду м. Одеси.

А тому, на підставі ч.1 п.7 ст.374 ЦПК України апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції про відкриття провадження у справі скасуванню з прийняттям постанови про направлення справи для розгляду до Приморського районного суду м. Одеси за встановленою підсудністю.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Білоус Лариси Петрівни - задовольнити частково.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 26 січня 2018 року - скасувати та направити справу для розгляду до Приморського районого суду м. Одеси за встановленою підсудністю.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено: 14.03.2019 року.

Головуючий: О.М. Таврткіладзе

Судді: А.А. Калараш

С.О. Погорєлова