КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №754/2427/16-ц
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів Гуля В.В., Лівінського С.В., із участю секретаря Топольського В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 березня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

17 лютого 2016 року Приватне акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду із названим позовом, де просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість по кредитному договору в розмірі 34 613,32 доларів США, що еквівалентно 897 869,52 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що між ними був укладений договір №KIV0AU00051273 від 21 березня 2006 року, за яким банк надав ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 11 720,16 доларів США на термін до 21 березня 2013 року, а відповідач - зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитним коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісячно в період сплати відповідач повинен надавати банку грошові кошти ( щомісячний платіж ) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору.

У випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Банк належним чином виконав свої зобов`язання, проте, відповідач кредитні кошти не повернув.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 14 березня 2019 року в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» відмовлено.

На обґрунтування ухваленого рішення місцевий суд зазначив, що не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення ( платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, та ін. ), тому не має підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку, є правильними.

Доведеність наявної суми заборгованості за кредитним договором є обов`язком позивача, який він не виконав, оскільки не довів належними та допустимими доказами її розмір.

Окрім того, подаючи позовну заяву, позивач зазначає рівень заборгованості за кредитом станом на 10 лютого 2016 року, при цьому не вказуючи за який період часу дана заборгованість виникла.

В розрахунку заборгованості, який міститься в матеріалах справи, взагалі, за період з 01 серпня 2013 року по 10 лютого 2016 року відсутній детальний розрахунок боргу.

Умовами кредитного договору визначено строк його дії до 21 березня 2013 року, то після цієї дати право кредитора нараховувати передбачені договором проценти та інші платежі за кредитом припинилися.

В той же час, щодо вимоги про стягнення з відповідача пені в розмірі 22 254,38 долари США суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, максимальний розмір пені пов`язаний із розміром облікової ставки НБУ.

Оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення НБУ облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися лише у національній валюті України - гривні.

Дана правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 01 квітня 2015 року у справі №909/660/14.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені в розмірі 22 254,38 долари США задоволенню не підлягають.

Разом з відзивом відповідач надав заяву, в якій просив застосувати строк позовної давності, врахувавши, що останній платіж по кредиту був здійснений 22 листопада 2011 року.

Судом встановлено, що відповідно до умов кредитного договору №KIV0AU00051273 кінцевий термін остаточного повного погашення кредитної заборгованості - 21 березня 2013 року шляхом сплати ануїтетних платежів до 20 числа кожного календарного місяця.

Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Згідно виписки по особовому рахунку відповідача, останній платіж відповідачем ОСОБА_1 було сплачено позивачу 22 листопада 2011 року.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Отже, право на позов, тобто можливість реалізувати своє право в примусовому порядку через суд, у позивача виникло з 23 грудня 2011 року.

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача 22 лютого 2016 року, тобто через 4,3 роки.

Представником позивача не було надано суду будь-яких доказів в обґрунтування причин незвернення банку з позовом до суду до відповідача про стягнення заборгованості у зв`язку з невиконанням кредитного договору в період з 23 грудня 2011 року до 23 грудня 2014 року.

Таким чином, враховуючи, що останній платіж за кредитним договором відповідачем ОСОБА_1 було здійснено 22 листопада 2011 року, з вимогами та позовними заявами до відповідача позивач з моменту виникнення порушень зобов`язань у 2011 році до суду не звертався, то суд вважає обґрунтованою заяву відповідача та представника відповідача про застосування строку позовної давності до договору кредиту.

Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд вважає вимоги позивача необґрунтованими та недоведеними, а тому такими, що не підлягають задоволенню.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, Акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при його ухваленні.

Просить рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 березня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення яким задовольнити позовні вимоги.

Суд, закінчивши з`ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вислухавши учасників процесу в судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 21 березня 2006 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №KIV0AU00051273 на придбання автомобіля Chevrolet Aveo, 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_1 ( а.с. 9-10 т. 1 ).

Відповідно до п. 1.1 даного договору, банк зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти шляхом надання готівки через касу на строк до 21 березня 2013 року, включно, у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 11 720,16 доларів США зі сплатою за користування кредитним відсотків в розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та сплатою,зокрема, комісії за дострокове погашення кредиту відповідно до п. 3.11. даного договору.

Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 223,18 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії.

Відповідно до п. 3.11. цього правочину при достроковому ( як повному, так і часткову ) погашенні кредиту позичальник додатково сплачує банку за користування кредитом комісію.

Пунктом 4.1. кредитного договору передбачено, що при порушенні позичальником будь-якого зобов`язання, передбачених п.п. 2.2.2, 2.2.3 даного договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобов`язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит надається в іноземній валюті, пеня сплачується у гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати.

Також, відповідно п. 1.3. цього договору забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за даним договором виступає застава автомобіля Chevrolet ( там же ).

17 червня 2013 року було складено акт відповідно до якого ОСОБА_1 допустив заборгованість по кредиту ( прострочку ) за вказаним кредитним договором в розмірі 16 099,92 доларів США, працівниками банку було оглянуто заставний автомобіль Chevrolet Aveo, 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_1 та вказаний автомобіль передано банку ( а.с. 85 т. 1 ).

18 червня 2013 року банком було проведено оцінку заставного автомобіля відповідно до якої рекомендована ринкова ціна автомобіля становить 20 000 грн. ( а.с. 221 т. 1 ).

16 червня 2015 року було проведено іншу оцінку заставного майна відповідно до якої ринкова ціна становить 41 600 грн. ( а.с. 71-78 т. 2 ).

Відповідно до акту приймання-передачі транспортного засобу від 13 січня 2016 року автомобіль було передано третій особі та на зазначеному акті міститься помітка про зарахування грошових коштів в розмірі 41 600 грн. до установи банку ( а.с. 70 т. 1 ).

Таким чином, автомобіль фактично було продано за ціною 41 600 грн., при цьому, будь-яких доказів в розумінні ст.ст. 77-80 ЦПК України на підтвердження того, що автомобіль станом на 13 січня 2016 року коштував дорожче матеріали справи не містять і таких не надано апеляційному суду.

Як вбачається з розрахунку, 13 січня 2016 року зазначені грошові кошти були зараховані, зокрема, на погашення наявної заборгованості по процентах в розмірі 1 468,77 доларів США ( а.с. 7зв. т. 1 ).

Проте, з врахуванням зарахованих коштів від продажу заставного автомобіля та сплачених інших платежів у період з 20 квітня 2006 року по 22 листопада 2011 року ( а.с. 120-142 т. 1 ), станом на 10 лютого 2016 року, як зазначено в позові, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором становить 34 613,32 долари США, з яких: заборгованість за кредитом - 8 076,12 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом - 4 038,98 долари США, заборгованість по комісії за користування кредитом - 243,84 долари США, пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 22 254,38 долари США, що підтверджується наданим розрахунком ( а.с. 3-7 т. 1 ).

При цьому, 17 лютого 2016 року Приватне акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк», звернулося до суду із названим позовом ( а.с. 1-2, 18, 19 т. 1 ).

На підтвердження заявлених позовних вимог надало зазначені докази по справі.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 14 березня 2019 року в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» відмовлено з посиланням на їх необґрунтованість та недоведеність ( а.с. 169-176 т. 1 ).

Вирішуючи справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», суд другої інстанції не погоджується із висновками місцевого суду та вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, факт виконання позивачем своїх зобов`язань за правочином підтверджується наданими доказами, зокрема, кредитним договором №KIV0AU00051273 від 21 березня 2006 року, розрахунком заборгованості, випискою по рахунку, згідно яких вбачається, що відповідач отримав кредитні кошти та частково сплачував наявну заборгованість ( а.с. 3-7, 9-10, 120-142 т. 1 ).

Будь-яких доказів, які б свідчили про неправомірність укладеного між сторонами правочину матеріали справи не містять і відповідач їх не надав ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції та не звернувся до суду про визнання його недійсним.

Також, місцевий суд не звернув уваги на те, що матеріали справи не містять будь-яких доказів на спростування заборгованості за вказаним правочином і таких не надав відповідач до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України відповідач повинен був довести ті обставини, на які б він посилався, як на підставу своїх заперечень.

При цьому, ОСОБА_1 не звільнений від обов`язку доказування за позовом згідно положень ст. 82 ЦПК України.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, укладений між сторонами кредитний договір є правомірним відповідно до положень ст. 204 ЦК України, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом і він не визнаний судом недійсним.

А тому, за положеннями правочину відповідач має нести цивільно-правову відповідальність у відповідності до норм ст.ст. 525, 526, 610, 629, 1048, 1050, 1054 ЦК України за невиконання умов кредитного договору.

Разом з тим, відповідачем заявлено про необхідність застосування строку позовної давності ( а.с. 42-45 т. 1 ), з приводу якої апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, з умов правочину вбачається, що кінцевий термін остаточного погашення кредитної заборгованості - 21 березня 2013 року та те, що погашення заборгованості встановлено щомісячними платежами.

При цьому, позивач звернувся до суду з даним позовом 17 лютого 2016 року ( а.с. 1-2, 18, 19 т. 1 ).

Проте, на переконання апеляційного суду, оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу.

А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання, зокрема, прострочення виконання відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Зазначене повністю узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, що викладені в постанові від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12, зокрема, в п. 59.

Відтак, враховуючи викладене та те, що позивач звернувся до суду з даним позовом лише 17 лютого 2016 року, позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення заборгованості, що була нарахована в період з 17 лютого 2013 року по 17 лютого 2016 року.

Таким чином, слід стягнути заборгованість за кредитом в розмірі - 710,47 ( 439,20: 29 х 3 + 221,68 + 221,68 + 221,68 ) доларів США, що станом на момент ухвалення судового рішення ( а.с. 9 т. 2 ) еквівалентно - 17 667,66 ( 710,47 х 2486,7568 : 100 ) грн., заборгованість за процентами - 241,20 (( 210,52 + 4,96 ) : 29 х 3 + 0,17 + 7,26 + 2,34 + 201,59 + 0,09 + 7,46 ) доларів США, що еквівалентно - 5 998,06 ( 241,20 х 2486,7568 : 100 ) грн., заборгованість за комісією - 16,82 ( 15,24 : 29 х 3 + 15,24 ) доларів США, що еквівалентно - 418,27 ( 418,27 х 2486,7568 : 100 ) грн.

Щодо решти позовних вимог, то їх слід залишити без задоволення відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, оскільки позивачем пропущено строк позовної давності в зазначенійй апеляційним судом частині.

За таких обставин, суд першої інстанції, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи,вважав встановленими обставини, що мають значення для справи, які судом не доведені, зробив висновки, які не відповідають матеріалам справи, і, без додержання зазначених норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст. 204, 257, 261, 267, 525, 526, 610, 629, 1048, 1050, 1054 ЦК України ст.ст. 5, 10-13, 76-81, 263 ЦПК України, ухвалив незаконне і необґрунтоване рішення щодо залишення позовних вимог без задоволення з посиланням на їх необґрунтованість та недоведеність.

Доводи відзиву ОСОБА_1 на апеляційну скаргу ( а.с. 245-246 т. 1 ), зокрема, про те, що він виплатив за вказаним договором більше 20 000 доларів США, він вирішив розірвати відношення з банком та повернув автомобіль, позивач не довів розмір заборгованості, з точки зору апеляційного суду, не спростовують встановлених апеляційним судом обставин та не свідчать про наявність правових підстав для залишення апеляційної скарги без змін.

Таким чином, доводи апеляційної скарги Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк», на переконання апеляційного суду, знайшли своє часткове підтвердження, унаслідок чого рішення місцевого суду підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог у відповідності до ст. 376 ЦПК України та названих положень матеріального і процесуального права за їх обґрунтованістю та доведеністю у зазначеній апеляційним судом частині.

Також, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на підставі ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. 141 ЦПК України сплачений судовий збір ( а.с. 16, 233 т. 1 ) пропорційно до задоволених вимог у розмірі 902,36 (( 17 667,66 + 5 998,06 + 418,27 ) : 897 869,52 х ( 34 613,32 х 2594,4535 : 100 х 1,5 : 100 + 34 613,32 х 2594,4535 : 100 х 1,5 : 100 х 150 : 100 )) грн.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 5, 10-13, 76-81, 263, 367, 368, 374, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково. Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 березня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитом в розмірі - 710,47 доларів США, що еквівалентно - 17 667,66 грн., заборгованість за процентами - 241,20 доларів США, що еквівалентно - 5 998,06 грн., заборгованість за комісією - 16,82 доларів США, що еквівалентно - 418,27 грн.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 902,36 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: В.В. Гуль

С.В. Лівінський