ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7762/19 Справа № 212/4035/19 Суддя у 1-й інстанції - Чорний І. Я. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

сторони

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 липня 2019 року, яке постановлено суддею Чорним І.Я. в м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 08 липня 2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

В травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат») і просив стягнути у відшкодування моральної шкоди 160 000 грн. у зв`язку з отриманим ним професійним захворюванням на виробництві, внаслідок праці протягом тривалого часу в шкідливих умовах праці. Висновком МСЕК від 19 березня 2008 року йому було первинно встановлено 25% втрати професійної працездатності.

При наступному переогляді відповідно до висновку МСЕК від 19 жовтня 2010 року позивачу ОСОБА_1 встановлено 40 % втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 липня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 25 000 грн. без утримання податку з доходів з фізичних та на користь держави стягнуто судовий збір у сумі 768,40 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить змінити рішення суду в частині розміру стягнутої судом моральної шкоди, задовольнивши його позовні вимоги у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, апелянт вказує на те, що визначений судом розмір моральної шкоди 25 000 грн. є значно заниженим.

Вважає, що судом першої інстанції не враховано, що шкода здоров`ю позивача була заподіяна відповідачем, оскільки умови праці у ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» були набагато гірші ніж на інших підприємствах, тому стан його здоров`я почався погіршуватись при роботі у відповідача, який не забезпечив безпечні умови праці.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача, представник ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» зазначає, що в апеляційній скарзі позивачем не зазначено про порушення судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони були враховані та взяті судом до уваги. Також вважає, що зазначені вимоги в апеляційній скарзі щодо збільшення моральної шкоди є необґрунтованими, тому просить залишити без задоволення апеляційну скаргу позивача.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач працював в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища на підприємстві відповідача 10 років 1 місяць, а саме з 09 квітня 1997 року по 25 травня 2007 року - заступником головного інженера з виробництва, шахта «Родіна» ВО «Кривбасруда», правонаступником якого є ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат». 25 травня 2007 року звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. З 15 січня 2008 року по 08 грудня 2008 року працював інженером - конструктором шахти «Октябрська» ВАТ «Кривбасзалізрудком. 08 грудня 2008 року звільнений за власним бажанням (а.с. 26 - 36).

З п. 16 Акту № 03 розслідувань хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 12 лютого 2008 року встановлено, що працюючи на підприємстві шахта «Родіна», ВО «Кривбасруда», правонаступником якого є ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» позивач виконував роботи у підземних умовах шахти у зоні діючих машин і устаткування, де із - за порушення нормативного провітрювання гірничих робіт та несистематичного використання комплексу пилеподавлення, запиленість повітря робочої зони перевищувала ГДК (а.с. 8-зворот).

Відповідно до Акту встановлена наявність у ОСОБА_1 професійного захворювання - хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст. (пиловий бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст.), ЛН першого-другого ст., із зазначенням його причини - тривалий стаж роботи (34 роки 6 місяців) в умовах запиленості повітря робочої зони, яка перевищувала ГДК (а.с. 9).

Згідно п. 19 Акту особами, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, є, зокрема адміністрація відповідача шахти «Родіна»» ВО «Кривбасруда», правонаступником якого є ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» (а.с. 9).

Відповідно до висновку МСЕК від 19 березня 2008 року, позивачу було первинно встановлено 25% втрати професійної працездатності (а.с. 6).

При наступному переогляді висновком МСЕК від 19 жовтня 2010 року позивачу було встановлено 40% втрати професійної працездатності, третя група інвалідності, безстроково (а.с. 7).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача, суд першої інстанції керувався вимогами ст. 153, ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України й виходив з обов`язку відповідача відшкодувати на користь позивача спричинену йому моральну шкоду у зв`язку з отриманим на виробництві професійним захворюванням.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди, однак не погоджується з визначеним судом розміром моральної шкоди, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з матеріалів справи позивач працював в умовах впливу шкідливих факторів зокрема, на підприємстві відповідача 10 років 1 місяць, при цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» обов`язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку.

У п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіюють йому моральні й фізичні страждання. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди.

Однак, при вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу, суд не в повній мірі врахував роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, не в повній мірі враховано характер отриманого позивачем професійного захворювання, стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів, відсоток втрати ним професійної працездатності, стан здоров`я потерпілого, який погіршується, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Як вбачається з матеріалів справи, працюючи в умовах впливу шкідливих факторів на підприємстві відповідача 10 роки і 1 місяць, позивач втратив 40% професійної працездатності, внаслідок отриманого професійного захворювання він постійно відчуває біль та важкість у грудній клітці, виражена задишка при незначному фізичному навантаженні та ходьбі, сильний сухий кашель, швидку втому, що порушує його нормальні життєві зв`язки, фізичні і моральні страждання, істотність вимушених змін.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер, інтенсивність і довготривалість моральних страждань позивача, тривалість його праці на підприємстві відповідача ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», відсоток втрати професійної працездатності, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, стягнутої з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» і збільшити його з 25 000 гривень до 40 000 гривень.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - зміні, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 липня 2019 року змінити в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 , збільшивши цей розмір з 25 000 грн. до 40 000 (сорок тисяч) грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 15 жовтня 2019 року.

Головуючий:

Судді: