Справа № 462/3987/13-ц Головуючий у 1 інстанції: Румілова Н.М.
Провадження № 22-ц/811/2269/19 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О. Категорія:27
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Куцика І.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 29 липня 2014 року, -

В С Т А Н О В И В :

у травні 2013 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, згідно договору іпотеки від 06 лютого 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кушнерик Н.П. та зареєстрованого в реєстрі за №246, а саме: земельну ділянку площею 0,0650 га та будинок, зведений в результаті завершеного будівництва, тобто земельну ділянку, кадастровий номер :03:001:0105, площею 0,0325 га, і 1/2 частини будинку, загальною площею 100,8 кв.м, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 « АДРЕСА_2 », та належать на праві власності ОСОБА_3 та земельну ділянку, площею 0,0325 га, і 1/2 частини будинку, загальною площею 100,1 кв.м, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , та належать на праві власності ОСОБА_4 , з метою задоволення вимог Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на загальну суму 1 272 692,14 доларів США (один мільйон двісті сімдесят дві тисячі шістсот дев`яносто два долари США 14 центів), що в еквіваленті до національної валюти згідно офіційного курсу НБУ станом на 25 квітня 2013 року становить 10 172 628,29 гривень, згідно з кредитним договором №014/0046/74/55185 від 06 лютого 2008 року, що укладений з ОСОБА_3 , шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 06 лютого 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (далі ВАТ- «Райффайзен Банк Аваль»), правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 014/0046/74/55185.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за даним договором, 06 лютого 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого відповідачі передали в іпотеку земельну ділянку площею 0,0650 га, що призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, та об`єкт незавершеного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , належні іпотекодавцям на праві спільної часткової власності.

Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_3 зобов`язань за кредитним договором утворилася заборгованість, яка станом на 25 квітня 2013 року склала 1 272 692,14 доларів США, що еквівалентно 10 172 628,29 грн.

Після завершення будівництва та введення будинку, переданого в іпотеку як об`єкт незавершеного будівництва, в експлуатацію, відповідачі зареєстрували право власності на Ѕ частину будинку та земельної ділянки за кожним, та присвоїли їм різні номери - 138-а і 138-б й нові кадастрові номери. Вказані об`єкти нерухомого майна є предметом договору іпотеки, на які банк просить звернути стягнення.

Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 29 липня 2014 року позов Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено частково.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку, площею 0,0325 га, і будинок, загальною площею 100,1 кв.м, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , та належать на праві власності ОСОБА_4 , з метою задоволення вимог Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на загальну суму 1272692,14 доларів США (один мільйон двісті сімдесят дві тисячі шістсот дев`яносто два долари США 14 центів), що в еквіваленті до національної валюти згідно офіційного курсу НБУ станом на 25.04.2013 року становить 10172628,29 гривень, згідно з кредитним договором №014/0046/74/55185 від 06.02.2008 року, що укладений з ОСОБА_3 , шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах, пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки відсутні. Встановити початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій у відповідності до ст.58 Закону України «Про виконавче провадження».

В позовних вимогах Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку, кадастровий номер :03:001:0105, площею 0,0325 га, і будинок, загальною площею 100,8 кв.м, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , та належать на праві власності ОСОБА_3 , відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (м.Київ-11, вул.Лєскова, 9, коррахунок №1 в ОПЕРУ НБУ м.Київ, МФО 300335, ) 1720 (одну тисячу сімсот двадцять) гривень 50 копійок судового збору.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 02 грудня 2014 року апеляційну скаргу ПАТ «Райффайзен банк Аваль» відхилено, рішення Залізничного районного суду м.Львова від 29 липня 2014 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 червня 2015 року рішення Залізничного районного суду м. Львова від 29 липня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 02 грудня 2014 року в частині вирішення позовних вимог ПАТ «Райффайзен банк Аваль» до ОСОБА_3 скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 29 липня 2016 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку, кадастровий номер :03:001:0105, площею 0,0325 га, яка знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ,. та будинок, загальною площею 100,8 кв.м, який знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , які належать на праві власності ОСОБА_3 з метою задоволення вимог Публічного акціонерного товариства Райффайзен Банк Аваль на загальну суму 1272692,14 доларів США (один мільйон двісті сімдесят дві тисячі шістсот дев`яносто два долари США 14 центів), що в еквіваленті до національної валюти згідно офіційного курсу НБУ станом на 25.04.2013 року становить 10172628,29 гривень, згідно з кредитним договором №014/0046/74/55185 від 06.02.2008 року, що укладений з ОСОБА_3 , шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах, пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки відсутні. Встановити початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій у відповідності до ст.58 Закону України Про виконавче провадження.

Стягнуто з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства Райффайзен Банк Аваль (м.Київ-11, вул.Лєскова, 9, коррахунок №1 в ОПЕРУ НБУ м.Київ, МФО 300335, ) 1720 (одну тисячу сімсот двадцять) гривень 75 коп. судового збору.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 29 липня 2014 року в частині задоволення позовних вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки оскаржив ОСОБА_1 . В апеляційній скарзі посилається на те, що судом першої інстанції не встановлено, що на момент ухвалення рішень по вказаній справі ОСОБА_4 не був іпотекодавцем майновим поручителем та власником майна, на яке звернуто стягнення, а спір було вирішено стосовно майна, власником якого був ОСОБА_1 Апелянт зазначає, що до ухвалення Залізничним районним судом м. Львова рішень в 2014 та в 2016 році по вказаній справі ОСОБА_1 вже був власником частини майна, яке передавалося в іпотеку на підставі договорів купівлі-продажу земельної ділянки житлового будинку від 28 травня 2013 року № 907 та №906. Крім цього зазначає, що нерухоме майно, на яке позивач просить звернути стягнення не є предметом іпотеки. Просив рішення Залізничного районного суду м. Львова від від 29 липня 2014 року скасувати в частині задоволення позовних вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 22 березня 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення Залізничного районного суду м. Львова від 29 липня 2014 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 червня 2019 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задоволено частково. Постанову апеляційного суду Львівської області від 22 березня 2018 року в частині вирішення позову Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційне провадження підлягає закриттю виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 06 лютого 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 014/0046/74/55185, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у сумі 128 000 доларів США на придбання нерухомості - земельної ділянки загальною площею 0,065 га за адресою: АДРЕСА_1 а та незавершеного будівництва готовністю 85 % за адресою: АДРЕСА_1 , з кінцевим терміном погашення до 06 лютого 2028 року та сплатою 13 % річних за користування кредитом, а позичальник зобов`язався погасити заборгованість в строки та розмірах, передбачених умовами даного кредитного договору. 28 квітня 2009 року банк та позичальник уклали додаткову угоду № 1 до кредитного договору про зміну умов погашення (реструктуризацію) кредиту.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 06 лютого 2008 року між банком, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки, за умовами якого останні передали в іпотеку належне їм на праві спільної часткової власності майно: земельну ділянку площею 0, 0650 га, кадастровий номер :03:001:0076, та об`єкт незавершеного будівництва, готовність житлового будинку 85 %, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 селище АДРЕСА_3 типу АДРЕСА_1 , 138-аю

ОСОБА_3 належним чином не виконувала зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість, яка станом на 25 квітня 2013 року складає 1 272 692,14 доларів США, що еквівалентно 10 172 628,29 грн: заборгованість за кредитом у розмірі 136 501,69 доларів США, заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 64 812,28 доларів США, пеня за несплату кредиту та відсотків - 1 071 378,17 доларів США.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 28 липня 2010 року з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» стягнуто 1 175 898,28 грн. заборгованості за кредитним договором від 06 лютого 2008 року, яке не виконане.

Також судами встановлено, що об`єкт незавершеного будівництва, готовність якого 85 %, та земельна ділянка, які є предметом договору іпотеки, належали ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності на підставі договору купівлі-продажу від 06 лютого 2008 року.

Згідно з пунктом 1.2 договору іпотеки, сторони домовились, що відповідно до статті 16 Закону України «Про іпотеку» предмет іпотеки за цим іпотечним договором продовжує бути предметом іпотеки після видачі Державного акту на право власності на земельну ділянку. Все, що буде побудовано на земельній ділянці, яка є предметом іпотеки за договором, також є предметом іпотеки за цим договором.

Рішенням виконавчого комітету Рудненської селищної ради Залізничного району Львівської області від 09 квітня 2008 року № 89 частині будинку, що належить ОСОБА_4 , присвоєно номер 138-б, а частині будинку, яка належить ОСОБА_3 залишено номер 138-а.

Відповідачі після завершення будівництва та введення будинку, переданого в іпотеку як об`єкт незавершеного будівництва, в експлуатацію, без згоди банку зареєстрували право власності на 1/2 частину будинку та земельної ділянки за кожним.

Відповідно до свідоцтва про право власності від 25 вересня 2008 року будинок 138-б загальною площею 100,1 кв. м, на АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_4 .

З матеріалів справи вбачається, що 28 травня 2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладено договори купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0325 га, яка знаходиться на АДРЕСА_1 та житлового будинку АДРЕСА_1 .

В подальшому, ОСОБА_1 , в порушення пункту 4.1.5 договору іпотеки, відчужив вказане нерухоме майно ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 12 червня 2015 року.

Рішенням Залізничного районного суду міста Львова від 29 липня 2014 року позов задоволено частково.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку площею 0,0325 га, і будинок загальною площею 100,1 кв. м, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , та належать на праві власності ОСОБА_4 , з метою задоволення вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на загальну суму 1 272 692,14 доларів США, що еквівалентно 10 172 628,29 грн., згідно з кредитним договором № 014/0046/74/55185 від 06 лютого 2008 року, укладеним з ОСОБА_3 , шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах, пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки, відсутні. Встановлено початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій у відповідності до статті 58 Закону України «Про виконавче провадження».У задоволенні позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку, кадастровий номер :03:001:0105, площею 0,0325 га, і будинок загальною площею 100,8 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 та належать на праві власності ОСОБА_3 , відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із того, що відповідачі після завершення будівництва та введення будинку АДРЕСА_1 , переданого в іпотеку як об`єкт незавершеного будівництва, в експлуатацію, зареєстрували право власності на 1/2 частину вказаного будинку та земельної ділянки за кожним, тому це майно є предметом договору іпотеки від 06 лютого 2008 року.

Будинок № АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_3 , є предметом іпотеки та виступає у якості забезпечення зобов`язань за споживчим кредитом, наданим в іноземній валюті, а також єдиним місцем постійного проживання відповідача ОСОБА_3 , тому звернення стягнення на вказаний будинок суперечить положенням Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Оскільки суду не надано доказів наявності підстав для застосування до належного ОСОБА_4 нерухомого майна, яке є предметом договору іпотеки від 06 лютого 2008 року, положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», суд дійшов висновку про те, що позов в частині вимог до ОСОБА_4 підлягає задоволенню.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 29 липня 2014 року ОСОБА_4 не оскаржувалося, зазначене рішення оскаржив ОСОБА_1 , який не брав участі у справі, вважаючи, що оскаржуваним рішенням суду порушуються його права та законні інтереси.

Відповідно до пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007-US зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини й громадянина в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано в главах 1, 2 розділу V ЦПК України (у редакції, чинній на момент звернення до суду зі скаргами), якими врегульовано порядок і підстави для апеляційного та касаційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.

Тлумачення статті 13, частини першої статті 292 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання апеляційної скарги) дозволяє стверджувати, що правом апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції наділені, у тому числі й, особи, які не брали участі у справі, за умови, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки.

Відповідно до частини першої статті 292 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання апеляційної скарги) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Таким чином, для перегляду справи в апеляційному порядку, в першу чергу, підлягає встановленню чи порушені оскарженим судовим рішенням права чи інтереси особи, яка подала апеляційну скаргу.

При поданні апеляційної скарги особою, яка не має передбаченого статтею 292 ЦПК України права на апеляційне оскарження, у тому числі особою, яка не брала участі у справі й про права та обов`язки якої суд першої інстанції питання не вирішував, суддя-доповідач відповідно до цієї норми постановляє ухвалу про відмову в прийнятті апеляційної скарги. Якщо зазначені обставини будуть установлені після прийняття апеляційної скарги до розгляду, апеляційний суд постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження у справі за такою скаргою.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 2-825/10 (провадження № 14-78цс18).

Аналогічні за змістом висновки зроблені у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 2-590/2011 (провадження № 61-8417св18) та у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 372/2523/15-ц (провадження № 61-8292св18).

Звертаючись з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції, ОСОБА_1 , який є особою, яка не брала участі у справі, зазначав, що вказаним рішенням порушено його права як власника майна, яке є предметом спору, оскільки з 28 травня 2013 року і на момент ухвалення рішення судом першої інстанції майно, на яке звернуто стягнення, перебувало у його власності, однак незважаючи на це, суд не залучив його до участі у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, 28 травня 2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , було укладено договір купівлі продажу житлового будинку, за умовами якого продавець ОСОБА_4 передає у власність, а покупець ОСОБА_1 приймає та оплачує належний продавцю на праві власності житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Договір посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Серафим Л.В.

Крім цього, 28 травня 2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, за умовами якого продавець ОСОБА_4 передає у власність, а покупець ОСОБА_1 приймає та оплачує належну продавцю на праві власності земельну ділянку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 0.0325 га. Договір посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Серафим Л.В.

Разом з тим, з матеріалів справи також вбачається, що 20 червня 2015 року між ОСОБА_1 , як продавцем, та ОСОБА_5 , як покупцем, було укладено договори купівлі - продажу житлового будинку АДРЕСА_1 та договір купівлі продажу земельної ділянки, за умовами яких ОСОБА_1 , як продавець, зобов`язався передати майно, а саме, житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку, площею 0.0325 га, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , у власність покупцю, а ОСОБА_5 , як покупець, зобов`язалася прийняти житловий будинок та земельну ділянку і сплатити за неї обумовлену у цьому договорі грошову суму.

Тобто, судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 не є власником житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної АДРЕСА_1 , оскільки відчужив зазначене нерухоме майно на підставі договору купівлі продажу від 12.06.2015 року ОСОБА_5 .

За вищенаведеного, колегія суддів доходить висновку про те, що оскаржуваним рішенням Залізничного районного суду м. Львова 19 липня 2014 року питання про права, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 не вирішувалося, а відтак апеляційне провадження за його апеляційною скаргою на згадане рішення підлягає закриттю.

Керуючись ст. 292 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної ухвали.

Ухвала складена 17.10.2019 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.