Справа № 2/243/34/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

01 березня 2019 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Кузнецова Р.В.

при секретарі Малиновській І.Ю.

за участю

представника позивача Чередніченко Ю.В.,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду м. Слов'янська цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4, ОСОБА_5, про встановлення факту, що має юридичне значення, відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

14 грудня 2017 року до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області звернувся ОСОБА_3 до ОСОБА_2, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4, ОСОБА_5, про встановлення факту, що має юридичне значення, відшкодування шкоди. Свої вимоги обґрунтував тим, що вироком Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 13 червня 2017 року, ОСОБА_2 був визнаний винним за здійснення кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України, призначено йому покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на три роки. Згідно ст.ст. 75,76 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням на три роки. Ухвалою колегії судів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення апеляційного суду Донецької області від 15.11.2017 року, даний вирок був скасований у часті цивільних позовів потерпілих, а матеріали даного кримінального провадження направлено до суду першої інстанції на новий розгляд. В обґрунтування своєї ухвали апеляційний суд зазначив проте, що судом першої інстанції при винесенні вироку не були застосовані норми матеріального права, а також не в повному обсязі дослідженні доводи сторін.

Вважає, що вищезазначеним вироком повністю доведена вина ОСОБА_2, з урахуванням обставин встановлених у кримінальному провадженні, а також з урахуванням того, що смерть діда для нього є непоправною втратою, вважає, що з ОСОБА_2 на його користь потрібно стягнути моральну шкоду в розмірі 450 000, 00 грн. Вважає, що розмір моральної шкоди у сумі 450 000,00 грн. буде хоча б в деякій мірі відповідати його душевним стражданням, стражданням які він відчуває, його депресивному стану. Просить суд врахувати той факт, що він зі свого народження, а саме з 28.01.1998 року і по день смерті діда ОСОБА_6, мешкав за адресою: АДРЕСА_1.

Просить суд встановити факт того, що він - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, постійно, безперервно, фактично однією сім'єю мешкав з ОСОБА_6, померлим ІНФОРМАЦІЯ_2, а саме з 28 січня 1998 року по ІНФОРМАЦІЯ_2. Стягнути з ОСОБА_2 на його користь моральну шкоду у розмірі 450000 грн., та понесені витрати на правову допомогу у сумі 5000 грн.

Позивач ОСОБА_3 належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи до суду не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, на задоволені позовних вимог наполягав (а.с.50).

Представник позивача - захисник Чередніченко Ю.В., який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 12.12.2017р. (а.с.5), у судовому засіданні навів доводи аналогічні викладеним у позовні заяві, просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

18.01.2018 року відповідачем надано відзив з якого слідує, що ОСОБА_2 заперечує проти позовних вимог з наступних підстав. На момент дорожньо-транспортної пригоди автомобіль, яким він керував, було застраховано. Страховим договором передбачено цивільну-правову відповідальність страхової компанії ЧАО «Київський страховий дім» перед третіми особами. Згідно з ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Вважає, що позивач не довів наданими доказами факт постійного проживання з померлим ОСОБА_6 на момент його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2. На підтвердження своїх вимог, позивач надав акт від 02 грудня 2017 року, який складено за участі ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, з якого вбачається, що з 28.01.1998 року ОСОБА_3 по день складання акту з матір'ю, бабусею, а з дідусем ОСОБА_6 по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає за адресою: АДРЕСА_1 Відповідно до відомостей, наданих Управлінням соціального захисту населення Слов'янської міської ради родина ОСОБА_6 користувалася субсидією з грудня 2015 року. З квітня 2016 року субсидію призначено на 1 особу (ОСОБА_4.) у зв'язку зі зміною складу сім'ї (ОСОБА_6 помер у березні 2016 року). Для призначення субсидії з грудня 2015 року та з квітня 2016 року заявником надавались до Управління довідки про склад сім'ї. ОСОБА_5 та ОСОБА_3, що мешкають у АДРЕСА_3 до Управління за призначенням житлової субсидії не звертались, довідки про склад сім'ї та розмір доходів кожного з членів сім'ї не надавали. Таким чином, документи, які надавалися до державних органів позивачем та його родичами, свідчать про те, що ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1., мешкав тільки зі своєю дружиною ОСОБА_4 (а.с.24-25).

Представник відповідача ОСОБА_2 - захисник Клечановська Ю.І., яка діє на підставі ордеру серії АА№ 065276 від 12.12.2017р. (а.с.19), у судовому засіданні надала пояснення аналогічні викладеним у відзиві, просила їх задовольнити.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4, ОСОБА_5, у судове засідання не з'явились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягали (а.с.64,65).

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Вирішуючи питання про встановлення факту мешкання однією сім'єю ОСОБА_3 разом із ОСОБА_6, померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 року, з ІНФОРМАЦІЯ_3 по ІНФОРМАЦІЯ_2 року за адресою: АДРЕСА_1, суд виходить з наступного.

Як встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_5 народилась ІНФОРМАЦІЯ_9, її батьками є ОСОБА_6 та ОСОБА_4 (а.с.72).

10.08.1996 року ОСОБА_5 уклала шлюб із ОСОБА_13, прізвище дружини після укладення шлюбу «ОСОБА_5», що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_5 від 10.08.1996 року (а.с.73).

19.10.1999 року шлюб між ОСОБА_13 та ОСОБА_5 було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 19.10.1999 року (а.с.73).

Відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_6 від 05.08.2015 року, матір'ю ОСОБА_3 є ОСОБА_5 (а.с.9,71).

Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що позивач є онуком ОСОБА_6.

З акту № 169 від 02.12.2017 року, який складено керівником комітету мікрорайону Славкурорт м. Слов'янська слідує, що ОСОБА_3 мешкав разом з ОСОБА_6 з січня 1998 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 рік за адресою: АДРЕСА_1, про що підтвердили свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (а.с.4).

Як вбачається із копії паспорту громадянина України НОМЕР_7, ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3, з 28.03.2014 року (а.с.8).

Згідно відповіді начальника Управління соціального захисту населення Слов'янської міської ради від 12.01.2018 року, ОСОБА_4 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, та перебуває на обліку в Управління як одержувач житлової субсидії. Для призначення субсидії з грудня 2015 року та з квітня 2016 року надавались довідки про склад сім'ї (а.с.26).

З довідки про склад сім'ї, або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за 2015 рік, зазначено, що до складу зареєстрованих осіб за адресою: АДРЕСА_1, входять ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.33).

З довідки про склад сім'ї, або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за 2016 рік, зазначено, що до складу зареєстрованих осіб за адресою: АДРЕСА_1, входить ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.33).

Позивач стверджує, що проживав з ОСОБА_6, постійно, безперервно, фактично однією сім'єю з 28.01.1998 року по день смерті ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_2 року, за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно з ч.2 ст.3 Сімейного кодексу, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Конституційний Суд України у своєму рішенні № 5-рп/99 від 03.06.1999 року у справі за конституційними поданнями Служби безпеки України, Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України, Міністерства фінансів України щодо офіційного тлумачення положень пункту 6 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», частин четвертої і п'ятої статті 22 Закону України «Про міліцію» та частини шостої статті 22 Закону України «Про пожежну безпеку» (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім'ї») визначив, що обов'язковою умовою для визнання осіб членами сім'ї,крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Таким чином, предметом доказування при розгляді справ про встановлення факту проживання однією сім'єю, передусім складає сукупність обставин, що є згідно із законом основними ознаками сім'ї: спільне проживання, пов'язаність спільним побутом, наявність взаємних прав та обов'язків.

Так, на підтвердження постійного з 28.01.1998 року проживання позивача з дідусем ОСОБА_6 до смерті останнього за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_3, надав Акт № 169 від 02.12.2017 року, який видано та підписано у присутності свідків - сусідів ОСОБА_14 та ОСОБА_9

Крім того, було надано: довідку № 11, яка видана 16.01.2019 року директором Лиманського медичного коледжу Донецького національного медичного університету, та з якої слідує, що ОСОБА_3 дійсно навчався в Лиманському медичному коледжі ДНМУ за спеціальністю «Лікувальна справа» денної форми навчання за контрактом, термін навчання з 01.09.2014 року по 07.07.2018 року, стипендію не отримував, на балансі коледжу гуртожиток відсутній (а.с.68); заяву ОСОБА_13 від 29.05.2002 року про відмову від виховання і утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.69).

29.11.2018 року у судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_9

Так, свідок ОСОБА_15 повідомила про те, що вона є сусідкою позивача, та мешкає за адресою: АДРЕСА_2. Відомо, що ОСОБА_3 мешкав з народження з ОСОБА_6, однією родиною. Коли ОСОБА_3 підріс, то почав допомагати по господарству дідусю. Додала, що позивач отримував від батька аліменти, та вчився у медичному закладі у м. Лиман, кожен день їздив додому.

Свідок ОСОБА_9 пояснила, що є сусідкою позивача, та мешкає за адресою: АДРЕСА_4. Відомо, що ОСОБА_3 є онуком ОСОБА_6, мешкали вони разом з народження позивача до смерті дідуся за адресою: АДРЕСА_1. Додала, що вони вели спільно господарство, онук допомагав ОСОБА_6, та позивач погано переніс смерть дідуся.

З урахуванням наведеного, у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Даних про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх покази об'єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам.

Посилання відповідача на те, що ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1, мешкав тільки зі своєю дружиною ОСОБА_4, що підтверджується довідками про склад сім'ї, наданими до УСЗН, суд не приймає до уваги, оскільки це жодним чином не впливає та не змінює родинних стосунків позивача та його діда та тих фактів, що позивач фактично із ОСОБА_6 проживав за іншою адресою ніж місце реєстрації, що також підтвердили свідки - сусіди у судовому засіданні.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України та ч.3 статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач довів, що він спільно, безперервно, фактично однією сім'єю мешкав із ОСОБА_6, з 28.01.1998 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 року, та у зв'язку з цим в цій частині позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають задоволенню.

Стосовно стягнення моральної шкоди з ОСОБА_2 у розмірі 450 000,00 грн., суд виходить з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, які сторонами не оспорювались та не спростовувались, - ІНФОРМАЦІЯ_2 року приблизно о 15 годині 00 хвилин відповідач керуючи автомобілем НОМЕР_1 та рухаючись по проїжджій частині автодороги вулиці Добровольського з боку вулиці Барвінківської у м. Слов'янську здійснив зіткнення із автомобілем НОМЕР_2 під керуванням діда позивача ОСОБА_6, внаслідок чого дід позивача загинув на місці пригоди.

За змістом частини першої та п'ятої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 проживав разом із дідом ОСОБА_6, померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 року, однією сім'єю з 28.01.1998 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 року, тому суд вважає, що відповідно до ст.1168 ЦК України, позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю його діда.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Суд вважає встановленим, що позивачу однозначно у зв'язку із смертю діда заподіяна моральна шкода, яка полягає у передчасній втраті члена сім'ї. Передчасна втрата близької людини внаслідок ДТП однозначно спричиняє для позивача душевні страждання, переживання, розпач, непоправну втрату життєвих зв'язків із близькою людиною.

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності та справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілих осіб і не повинен призводити до їх збагачення.

З врахуванням обставин справи суд вважає за достатнє стягнути з відповідача на користь позивача 100 000,00 гривень моральної шкоди, виходячи з принципів розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено перелік витрат, пов'язаних з розглядом справи, в тому числі є витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 59 Конституції України гарантується право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Представництво інтересів в суді як форма правничої допомоги полягає у сприянні особи у здійсненні нею права на захист, що є способом реалізації нею її прав та обов'язків, у разі неможливості з певних причин взаємодіяти із учасниками правових відносин. Одним із видів представництва є представництво за договором, тобто письмовою угодою, якою особа уповноважує іншу особу представляти її інтереси у правових правовідношеннях, як із судом так і з учасниками судового процесу.

У даному випадку представництво інтересів позивача ОСОБА_3 здійснював Чередниченко Ю.В. на підставі Договору про надання правової допомоги від 12.12.2017 року (а.с.5).

Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження надання правової допомоги, представником позивача було надано суду розрахунок судових витрат на професійну правничу допомогу, в якому вказаний опис наданих послуг, що складається з: участь у кримінальному провадженні - 2000,00 грн., підготовка позовної заяви та уточненої позовної заяви - 1500,00 грн., вивчення матеріалів справи - 500,00 грн., участь у розгляді цивільної справи - 500 грн., загальна сума грошових коштів за наданні послуги становить 5 000 грн.

ОСОБА_3 було сплачено адвокату Чередниченко Ю.В. гонорар за участь у розгляді справи про відшкодування шкоди у розмірі 5 000,00 грн., що підтверджується квитанцією від 12.12.2017 року (а.с.6).

Разом з тим, витрати на правничу допомогу в сумі 2 000,00грн. (участь представника у кримінальному провадженні - 2000,00 грн.), не можна віднести до судових витрат, які підлягають розподілу згідно ст.141 ЦПК України, оскільки вони не пов'язані з розглядом даної цивільної справи.

Також, такі витрати є процесуальними витратами у кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та згідно ст.118 КПК України встановлено інший порядок їх відшкодування.

А саме, згідно ст.120 КПК України витрати, пов'язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача та цивільного відповідача, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач.

Згідно ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не приймаючи рішення про новий судовий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл процесуальних витрат.

Згідно ст.126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою. Сторони кримінального провадження, свідки, експерти, перекладачі мають право оскаржити судове рішення щодо процесуальних витрат, якщо це стосується їхніх інтересів.

Враховуючи вищевикладене, вимоги про вирішення судом розподілу процесуальних витрат на правничу допомогу у розмірі 2 000,00 грн., понесених стороною у кримінальному судочинстві, під час вирішення судом цивільної справи задоволенню не підлягають та заявлені безпідставно, оскільки підлягають вирішенню в порядку кримінального судочинства.

Таким чином, позивачем під час розгляду справи понесено лише 3 000,00 грн. витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до частини 1ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційне розміру задоволених позовних вимог.

Предмет позову - вимоги майнового характеру (стягнення моральної шкоди), та вимоги немайнового характеру (встановлення факту проживання однією сім'єю).

Згідно з пунктом 2 частини 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи.

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою про встановлення факту проживання однією сім'єю та стягнення моральної шкоди - 14.12.2017 року.

За таких обставин, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 960 грн. (640 грн. - за вимогу майнового характеру про стягнення моральної шкоди, 320 грн. - за вимогу немайнового характеру про встановлення факту проживання однією сім'єю).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 12, 14, 81,82, 89, 223, 259, 263 - 265, 273, 315 ЦПК України, ст. ст. 23, 1167,1168 ЦК України, ст.3 СК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4, ОСОБА_5, про встановлення факту, що має юридичне значення, відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Встановити факт, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, мешкав однією сім'єю з ОСОБА_6, померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 року, з 28.01.1998 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 року за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_8, РНОКПП: НОМЕР_3, який мешкає за адресою: АДРЕСА_5) на користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП: НОМЕР_4, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3) моральну шкоду у розмірі 100 000 (сто тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_8, РНОКПП: НОМЕР_3, який мешкає за адресою: АДРЕСА_5) на користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП: НОМЕР_4, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3) витрати на правову допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_8, РНОКПП: НОМЕР_3, який мешкає за адресою: АДРЕСА_5) в дохід держави - отримувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код отримувача (ЄДРПОУ) - 37993783, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО) - 899998, р/р 6001, код класифікації доходів бюджету 22030106, судовий збір у розмірі 960 (дев'ятсот шістдесят) грн. 00 коп.

У задоволенні решти частини позовних вимог ОСОБА_3 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду через Слов'янський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст рішення виготовлено 19.03.2019 року.

Суддя Слов'янського

міськрайонного суду Р.В. Кузнецов