Справа № 204/7709/15-ц
Провадження № 2/204/8/19 р.
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2019 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Самсонової В.В.

за участю секретаря Зайченко О.В.

за участю представника позивача за первісним

позовом/відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1

за участю представника відповідачки за первісним

позовом/позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості і за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» звернулося до суду з позовною заявою, в якій просило стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» заборгованість за Кредитним договором DNG0G100002202 від 27.04.2007 року у розмірі 64367,86 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 05.11.2015 року складає 1485610,26 грн., а також стягнути з неї судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що відповідно до укладеного договору № DNG0G100002202 від 27.04.2007 року, відповідачка отримала строковий кредит на придбання нерухомості у розмірі 57150 доларів США на термін до 27.04.2037 року. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідачка має заборгованість у розмірі 64367,86 доларів США. Оскільки позичальниця не виконала взяті на себе зобов`язання, Банк був вимушений звернутися до суду з даним позовом для стягнення заборгованості в примусовому порядку.

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічною позовною заявою, в якій просила визнати недійсним Кредитний договір № DNG0G100002202 від 27.04.2007 року, укладений між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приват Банк» та ОСОБА_2 . В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що Банк не виконав умови Кредитного договору, оскільки договором передбачено отриманні кредиту в доларах США, а фактично вона отримала грошові кошти у гривнях, тобто не в тій валюті, яка передбачена Кредитним договором. При цьому, перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту, чим було порушено вимоги чинного закону. У Кредитному договорі № DNG0G100002202 від 27.04.2007 року не вказані такі суттєві умови, як детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача, річна відсоткова ставка за кредитом, а також дата видачі кредиту. Кредитним договором не визначено щомісячний платіж у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача за кожним платіжним періодом. Графік погашення кредиту взагалі не видавався і які суми на які рахунки зараховувалися невідомо, що є також несправедливим по відношенню до споживача, оскільки дає право банку проводити зарахування на рахунки на погляд банку. Умови кредитного договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршання становища споживача. Враховуючи вищевказане, вона вважає, що такий договір слід визнати недійсним.

Ухвалою суду первісний позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» і зустрічний позов ОСОБА_2 були об`єднані в одне провадження.

В судовому засіданні представник Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» Проченко В.М. підтримав позовні вимоги за первісним позовом і просив задовольнити їх в повному обсязі, а проти зустрічного позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні. При цьому, посилався на обставини, які викладені в позовній заяві.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги за зустрічним позовом і просила задовольнити їх в повному обсязі, а проти первісного позову заперечувала та просила відмовити в його задоволенні. При цьому, посилалася на обставини, які викладені в зустрічній позовній заяві.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивачів як за основним, так й за зустрічним позовом задоволенню не підлягають повністю по наступним підставам.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно до закону, договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

У судовому засіданні було встановлено, що 27 квітня 2007 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приват Банк» і ОСОБА_2 був укладений Кредитний договір № DNG0G100002202 про надання непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 36000,00 доларів США, а також 12150,00 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п. п. 2.1.3, 2.2.7 Кредитного договору, на строк з 27 квітня 2007 року по 27 квітня 2037 року включно, на наступні цілі: купівля квартири, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом і винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11. Кредитного договору; винагороди за проведення додаткового моніторінгу, згідно п. 6.2. Кредитного договору. Період сплати встановлений з 21 по 28 число кожного місяця (т.1 а.с.9-11).

Надалі між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приват Банк» і ОСОБА_2 були укладені Додаткові договори № 1 та № 2 до Кредитного договору DNG0G100002202 від 27.04.2007 року, якими мінялася редакція пункту 7.1 основного кредитного договору (т.1 а.с.12,123).

Крім того, 27 квітня 2007 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приват Банк» і ОСОБА_2 був укладений Договір про задоволення вимог Іпотекодержателя в забезпечення виконання основного Кредитного договору DNG0G100002202 від 27.04.2007 року. Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Орловою Т.Є. і зареєстрований в реєстрі за № 870.

Вищевказані обставини визнавалися і не заперечувалися сторонами у справі, а тому вони не підлягають доказуванню в порядку ч. 1 ст. 82 ЦПК України, згідно якої обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки.

Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачеві кредитні кошти, які вона отримала і використала на придбання квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (т.1 а.с.110).

В свою чергу, Банк вказав, що ОСОБА_2 , у порушення умов договору і чинного законодавства, свої зобов`язання належним чином не виконала та не повернула використані нею кредитні кошти у передбачений договором термін, у зв`язку з чим просив стягнути їх з неї в примусовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно же з ч. ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів).

Зокрема суду представлено докази того, що 01 листопада 2007 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приват Банк» і Закритим акціонерним товариством «Акцент-Банк»», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк», був укладений договір факторингу № 1, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами, зокрема й за Кредитним договором № DNG0G100002202 від 27.04.2007 року, що був укладений між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приват Банк» і ОСОБА_2 (т.2 а.с.186-191).

А також до матеріалів справи долучено довідку Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» від 01.03.2019 року, згідно якої - кредит на споживчі цілі, який було надано ОСОБА_2 на підставі Кредитного договору № DNG0G100002202 від 27.04.2007 року для придбання квартири АДРЕСА_1 , погашений у повному обсязі. Згідно цієї ж довідки, кредит закрито 28.02.2019 року (т.2 а.с.179).

Таким чином, вищевказаними доказами спростовуються доводи позивача за первісним позовом про наявність у ОСОБА_2 заборгованості перед Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приват Банк» за Кредитним договором DNG0G100002202 від 27.04.2007 року.

За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає необхідним відмовити позивачеві за первісним позовом в задоволенні його позовних вимог до ОСОБА_2 в повному обсязі.

Що ж стосується тверджень позивачки за зустрічним позовом, то суд вважає їх необґрунтованими, неспроможними і такими, що не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Згідно із ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

На підставі ч. 2 ст. 640 ЦК України, у разі, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання майна або вчинення певної дії. Законодавець пов`язує момент укладення договору з моментом передання грошей у випадку укладення договору позики, що передбачено ст. 1046 ЦК України.

Суд прийшов до висновку, що між Банком і ОСОБА_2 укладено кредитний договір у письмовій формі відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України. Судом встановлено і не ким не спростовано, що Банк надав ОСОБА_2 обумовлену в кредитному договорі грошову суму. Кредитний договір № DNG0G100002202 від 27.04.2007 року містить істотні умови договору, підписаний сторонами та скріплений печаткою Банка. Таким чином, Позичальниця була належним чином ознайомлена з умовами підписання кредитного договору та погодилася на такі умови, про що свідчить підпис ОСОБА_2 на вказаному договорі.

Що стосується тверджень ОСОБА_2 стосовно неправильно розрахованих відсотків по кредиту, його сукупної вартості тощо, то вони ґрунтуються виключно на її припущеннях і належних доказів на їхнє підтвердження суду не представлено.

Згідно же з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня

Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.

Проте, згідно з ч. 2 ст. 524 ЦК України, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

А згідно з ч. 2 ст. 192 ЦК України, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ч. 9 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банк здійснює діяльність, надає банківські та інші фінансові послуги в національній валюті, а за наявності відповідної ліцензії Національного банку України - в іноземній валюті.

Відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія).

Відповідно до п. 5.3. Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 17 липня 2001 року № 275, письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Відповідно до п. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» передбачено наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо термін і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі. На цей час законодавчо не встановлені межі термінів і сум надання/одержання кредитів в іноземній валюті. Таким чином, операція надання банком кредиту в іноземній валюті не потребувала індивідуальної ліцензії.

Таким чином, твердження позивачки за зустрічним позовом щодо порушення Банком її законних прав і інтересів при укладанні спірного кредитного договору не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, оскільки укладення кредитного договору в іноземній валюті і здійснення розрахунків в іноземній валюті на день укладення кредитного договору не суперечило чинному на той час законодавству і Цивільному кодексу України.

Тому, суд вважає, що на момент укладення договору між сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних умов.

Крім того, протягом тривалого часу ОСОБА_2 сплачувала всі передбачені договором платежі, що свідчить про те, що вона була знайома з усіма умовами цього договору і добровільно погодилася їх виконувати, у зв`язку з чим сплачувала передбачені суми коштів.

Подальші послідовні та узгоджені дії ОСОБА_2 , яка отримала кредит ще у квітні 2007 року, а до суду з приводу оскарження кредитного договору не зверталася, свідчать про визнання нею кредитного договору, як такого, що відповідає вимогам закону та її волевиявленню і, до речі, повністю виплатила кредит, що було встановлено судом вище.

За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, з урахуванням всього вищевказаного в сукупності, суд вважає необхідним відмовити позивачці за зустрічним позовом в задоволенні її позовних вимог до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 3, 15, 16, 203, 229, 230, 525, 526, 527, 530, 549, 599, 612, 625, 629, 651, 1049, 1050, 1054 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про банки і банківську діяльність», ст. ст. 12, 13, 76-82, 89, 229, 247, 258-259, 263-265, 273, 352, 354-355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні первісної позовної заяви Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити повністю.

В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, суд вважає необхідним зазначити у резолютивній частині рішення наступні дані:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк», ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360570, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д; адреса для листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя В.В. Самсонова