Постанова

Іменем України

09 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 522/17164/16-ц

провадження № 61-44705св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.,

суддів: Жданової В. С., Ігнатенка В. М., Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: прокуратура Одеської області, Державна казначейська служба України,

третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2017 року у складі головуючого-судді Бойчука А. Ю. та постанову Апеляційного суду Одеської області від 14 серпня 2018 року у складі колегії суддів: Цюри Т. В., Кононенко Н. А., Гірняк Л. А.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до прокуратури Одеської області, Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що він з 21 квітня 2009 року працював на посаді виконуючого обов`язки начальника, а згодом начальника відділу митного оформлення транспортних засобів Південної митниці Державної митної служби України. 17 березня 2010 року його було незаконно затримано в службовому кабінеті та обвинувачено в тому, що він вимагав хабар у ОСОБА_2 за безперешкодне митне оформлення транспортних засобів. 22 березня 2010 року позивачу пред`явлено обвинувачення, та на підставі постанови старшого слідчого прокуратури Одеської області, його було відсторонено від займаної посади наказом Південної митниці Державної митної служби України від 06 квітня 2010 року. Матеріали кримінальної справи передані до Малиновського районного суду м. Одеси. Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 21 листопада 2011 року кримінальна справа по обвинуваченню ОСОБА_1 у скоєнні злочинів, передбачених частиною другою статті 368 КК України, була повернута прокурору Одеської області для організації та проведення додаткового досудового слідства.

Вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 28 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 28 квітня 2016 року, позивача визнано невинуватим та виправдано за недоведеністю участі позивача в скоєнні злочину, передбаченого частиною другою статті 368 КК України.

Позивач вважає, що внаслідок незаконного затримання його фізичний стан значно погіршився, умови перебування під час затримання вплинули на його здоров`я та призвели до негативних наслідків, у зв`язку з чим йому заподіяна моральна шкода, а також майнова шкода у вигляді витрат на лікування.

З урахуванням викладеного та уточнених позовних вимог, позивач, на підставі статей 1166-1167, 1173, 1176 ЦК України та Закону України «Про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», позивач просив відшкодувати йому моральну шкоду, яку він оцінив в 234 026,60 грн, а також стягнути майнову шкоду в сумі 12 670,37 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2017 року позов задоволено. Стягнуто на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в сумі 12 670,37 грн та моральну шкоду в розмірі 234 026,60 грн, завдані незаконними рішеннями та діями органів досудового слідства та прокуратури, за рахунок коштів Державного бюджету, шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що внаслідок незаконного затримання та незаконного порушення кримінальної справи, незаконного й тривалого перебування під слідством і судом та протиправного відсторонення від роботи, позивачу заподіяно моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню державою незалежно від вини посадових і службових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду. Визначаючи розмір моральної шкоди, судом враховано принцип розумності й справедливості, характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок незаконних дій органів досудового слідства та прокуратури. Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення майнової шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що позивач, у зв`язку з вищевказаними незаконними діями органами слідства та прокуратури, вимушений був звертатися за медичною допомогою та йому призначене відповідне лікування на загальну суму 11 555,37 грн, що підтверджується наданими позивачем доказами, а також позивачем витрачено 1 115 грн за письмовий переклад з англійської на російську мову певних матеріалів кримінальної справи, що також підтверджено належними доказами.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 14 серпня 2018 року апеляційні скарги Державної казначейської служби України та Заступника прокурора Одеської області залишено без задоволення, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції та залишив судове рішення без змін як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У касаційній скарзі Державна казначейська служба України, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить їх скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не враховано, що Приморський районний суд м. Одеси розглянув зазначену позовну заяву ОСОБА_1 всупереч положенням частин першої та другої статті 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», а також пунктів 11 та 12 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», оскільки відповідний розгляд мав здійснювати Малиновський районний суд м. Одеси, який ухвалив виправдувальний вирок відносно ОСОБА_1 . Крім того, визначаючи розмір моральної шкоди, суди всупереч пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-VIII, безпідставно визначили суму відшкодування шкоди, виходячи з мінімальної заробітної плати у розмірі 3 200 грн, застосувавши її розмір у якості розрахункової величини, а не 1 600 грн. Також заявник вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування майнової шкоди, є необґрунтованими, оскільки позивачем не доведено причинно-наслідкового зв`язку між діями органів досудового слідства та прокуратури і тяжкими фізичними та моральними стражданнями, на які посилається позивач, які призвели до витрачання грошових коштів на лікарські засоби, так як позивачем не надано жодних доказів, що ці витрати спричинені діями відповідачів.

Ухвалою Верховного Суду від 08 листопада 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та зупинено виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2017 року та постанови Апеляційного суду Одеської області від 14 серпня 2018 року до закінчення їх перегляду в касаційному порядку.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У поданому відзиві, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 просить касаційну скаргу Державної казначейської служби України залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення, які є законними і обґрунтованими, залишити без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 25 вересня 2019 року справу № 522/17164/16-ц за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Одеської області, Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди призначено до судового розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частинами першою, другою та третьою статті 400 ЦПК Українивизначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди попередніх інстанцій встановили, що наказом від 02 серпня 1999 року № 195-к ОСОБА_1 призначено на посаду інспектора у Чорноморській регіональній митниці Державної митної служби України (ДМСУ).

Наказом від 30 квітня 2008 року № 216-к ОСОБА_1 був переведений до Південної митниці ДМСУ та починаючи з 21 квітня 2009 року працював на посаді виконуючого обов`язки начальника, а згодом з 26 травня 2009 року - на посаді начальника відділу митного оформлення транспортних засобів Південної Митниці ДМСУ.

17 березня 2010 року ОСОБА_1 було затримано в службовому кабінеті та обвинувачено в тому, що він нібито вимагав хабар у гр. ОСОБА_2 за безперешкодне митне оформлення в найкоротші строки автомобілів гр. ОСОБА_2 , про що старшим слідчим прокуратури Одеської області Бойко А. Г. складено протокол затримання підозрюваного.

22 березня 2010 року ОСОБА_1 було пред`явлено обвинувачення за частиною другою статті 368 КК України та на підставі постанови старшого слідчого прокуратури Одеської області Бойко А. Г . було відсторонено від займаної посади наказом Південної митниці від 06 квітня 2010 року № 211-к.

Згодом, наказом Південної митниці ДМСУ від 17 червня 2010 року № 427-к ОСОБА_1 з 17 червня 2010 року було звільнено з займаної посади начальника відділу митного оформлення транспортних засобів Південної митниці.

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 21 листопада 2011 року кримінальна справа по обвинуваченню ОСОБА_1 у скоєнні злочину, передбаченого частиною другою статті 368 КК України, була повернута прокурору Одеської області для організації та проведення додаткового досудового слідства.

Вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 28 грудня 2015 року ОСОБА_1 у пред`явленому обвинуваченні за частиною другою статті 368 КК України, визнано невинуватим та виправдано за недоведеністю вини підсудного у вчиненні злочину.

Судом також скасовано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд ОСОБА_1 , скасовано постанову слідчого від 14 травня 2010 року про накладення арешту на майно, належне ОСОБА_1 .

Також, Малиновським районним судом м. Одеси 28 грудня 2015 року під час судового розгляду зазначеної кримінальної справи було встановлено ряд протиріч і винесено окрему постанову, зміст якої слід довести до відома прокурора Одеської області і начальника Управління СБУ в Одеської області для вжиття відповідних заходів.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

За змістом положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди і відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Разом з тим згідно з частиною другою статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Згідно із пунктом 1 статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 цього Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає в тому числі і у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Частинами п`ятою та шостою статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до частини 3 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (в редакції, чинній на час виникнення правовідносин) відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2017 року встановлено на рівні 3 200 грн.

Задовольняючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством та судом, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про наявність підстав для відшкодування шкоди в порядку, визначеному Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду». Визначаючи розмір моральної шкоди, суди виходили із засад розумності, виваженості та справедливості. При цьому врахували тривалість незаконного перебування під слідством та судом (6 років 1 місяць 4 дні), що мало для неї негативні наслідки та суттєво вплинуло на його психоемоційний стан, глибину душевних страждань.

Верховний Суд відхиляє посилання заявника в касаційній скарзі про те, що для визначення розміру відшкодування позивачеві моральної шкоди необхідно брати як розрахункову величину - 1 600 грн, з огляду на таке.

Відповідно до пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року, на який посилається заявник у касаційній скарзі, мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень.

Однак, відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачеві не є його посадовим окладом, заробітною платою чи іншою виплатою, а відтак, підстав для застосування наведеної норми до спірних правовідносин відсутні. Крім того, вказаним законом не вносилися зміни до Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік.

Задовольняючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством та судом, суд апеляційної інстанції правильно застосував положення частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та визначив розмір відшкодування моральної шкоди із розрахунку мінімальної заробітної плати у розмірі 3 200 грн.

Такий висновок апеляційного суду відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 04 червня 2018 року у справі № 489/2492/17 (провадження № 61-8890св18), від 13 червня 2018 року у справі № 464/6863/16 (провадження № 61-10293св18), від 21 червня 2018 року у справі № 205/119/17 (провадження № 61-24700св18).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Доводи заявника в касаційній скарзі про те, що вказаний спір повинен був розглядати суд, який ухвалив виправдувальний вирок відносно ОСОБА_1 , тобто Малиновський районний суд м. Одеси, а не Приморський районний суд м. Одеси, який розглянув цю справу є необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 411 ЦПК України судове рішення, ухвалене судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності), не підлягає скасуванню, якщо учасник справи, який подав касаційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.

Державна казначейська служба України не надала доказів того, що з поважних причин при розгляді справи судом першої інстанції не заявляла про непідсудність вказаної справи Приморському районному суду м. Одеси.

В той же час колегія суддів не погоджується з висновками судів щодо задоволення позову в частині відшкодування майнової шкоди з огляду на наступне.

Згідно із частинами першою і другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За змістом статті 1166 ЦК України для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини боржника. Наявність перших трьох з числа зазначених елементів доводиться особою, яка звернулася з вимогою про відшкодування збитків.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 01 листопада 2018 року у справі № 905/2191/15.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Позивач, звертаючись до суду з вимогами про відшкодування майнової шкоди, посилався на те, що у зв`язку з незаконним затриманням, незаконним порушенням кримінальної справи, він зазнав тривалих негативних психоемоційних переживань, змін у функціонуванні, що супроводжувалось почуттями безпорадності, відчаю, приниження честі та гідності, страху за своє життя та здоров`я, постійні головні болі, безсоння, а тому вимушений був звертатися до медичної допомоги та йому було призначено лікування на яке він витратив 11 555,37 грн. Крім того, він поніс витрати на належне оформлення доказів його невинуватості, оскільки у пункті 11 постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 21 листопада 2011 року вказано, що органу слідства необхідно залучити перекладача для перекладу з англійської на російську мову певних матеріалів кримінальної справи, у зв`язку з чим він вимушений був за власні кошти замовляти переклад необхідних документів, за що поніс витрати у сумі 1 115грн.

Вирішуючи спір в частині відшкодування майнової шкоди, суди попередніх інстанцій вищевказаних вимог закону не врахували, у зв`язку з чим дійшли помилкового висновку щодо задоволення позову в цій частині, оскільки позивачем не доведено причинно-наслідковий зв`язок між діями органів досудового слідства та прокуратури і тяжкими фізичними стражданнями, на які посилається позивач, а також позивачем не доведено достатніми та допустимими доказами, що витрачання позивачем грошових коштів на лікарські засоби, відбулось саме внаслідок дій відповідачів. Що стосується витрат понесених позивачем за переклад документів у межах досудового слідства, то суди попередніх інстанцій не врахували, що питання про їх відшкодування повинно вирішуватися під час ухвалення судового рішення саме у кримінальній справі, на підставі статті 91 КПК України 1960 року, а також те, що зазначені витрати не є збитками в розумінні статті 22 ЦК України та не входять до ціни позову.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій в частині вирішення позову про відшкодування майнової шкоди порушено норми процесуально права, які призвели до ухвалення незаконного рішення, що відповідно до частини другої статті 412 ЦПК України, є підставою для скасування ухвалених судових рішень.

З урахуванням того, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено порушення норм процесуально права, тому рішення судів першої й апеляційної інстанцій підлягають скасуванню в частині позову про відшкодування майнової шкоди з ухваленням нового рішення про відмову у позові в цій частині.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

З урахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині відшкодування моральної шкоди ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

На підставі частини третьої статті 436 ЦПК України, колегія суддів поновлює виконаннярішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2017 року та постанови Апеляційного суду Одеської області від 14 серпня 2018 року в частині, яка не скасована Верховним Судом.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 412, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргуДержавної казначейської служби України задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 14 серпня 2018 року в частині вирішення позову про відшкодування майнової шкоди скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до прокуратури Одеської області, Державної казначейської служби України, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області, про відшкодування майнової шкоди відмовити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 14 серпня 2018 року в частині вирішення позову про відшкодування моральної шкоди залишити без змін.

Поновити виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2017 року та постанови Апеляційного суду Одеської області від 14 серпня 2018 року в частині, яка не скасована Верховним Судом.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. О. Кузнєцов
Судді:В. С. Жданова В. М. Ігнатенко В. А. Стрільчук М. Ю. Тітов