КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_____________________________________
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/4234/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Копійці В.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 листопада 2018 року (суддя Матійчук Г.О.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів, стягнення коштів та штрафних санкцій,

встановила:

у липні 2018р. позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача 10 000 євро вкладу, 844,79 євро відсотків, нарахованих до 15 березня 2014р., та 3 244,52 євро відсотків за період з 15 березня 2014р. по 10 липня 2018 року.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначала, що 14 січня 2011 року уклала з відповідачем депозитний договір № SAMDN6996, за умовами якого передала банку 10 000 євро, які було внесено на рахунок НОМЕР_1, а в подальшому, при пролонгації, кошти були переведені на рахунок НОМЕР_2.

Позивач стверджувала, що восени 2014 року у зв'язку з припиненням функціонування банківських відділень на території АР Крим та м. Севастополя, її рахунки було заблоковано, нарахування відсотків припинено. Вона неодноразово зверталася до відповідача з вимогою поновити доступ до рахунків, однак вимоги банком виконані не були, тому 6 липня 2018 року банком отримано її заяву про розірвання договору та видачу коштів і нарахованих відсотків, яка задоволена не була.

Позивач посилалася на те, що станом на 31 грудня 2016 року на її рахунку обліковувалося 10 844,79 євро, які підлягають стягненню з відповідача, враховуючи процентну ставку 7,5% річних, а також проценти, які банк припинив нараховувати з 15 березня 2014 року по 10 липня 2018 року.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20 листопада 2018 року позов задоволено.Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 кошти в розмірі 10000 євро та 7,5 % річних в розмірі 4 089, 31 євро. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судовий збір в сумі 4 469, 97 грн.

У поданій апеляційній скарзі АТ «Комерційний банк «Приватбанк» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідач посилається на неповне з'ясування судом фактичних обставин справи, не

звернуто увагу, що позивачкою не було надано доказів, які б підтверджували факт укладення договору банківського вкладу, перерахування грошових коштів та оригіналу договору та ощадної книжки.

Також відповідач посилається на ненадання позивачем доказів щодо зміни за договором банківського вкладу одного рахунку на інший та відповідно про наявності підстав для стягнення коштів у загальному розмірі 14 089,31 євро, які знаходяться на рахунку НОМЕР_2, про що стверджує позивач.

В поданому відзиві представник ОСОБА_2 - адвокат ДугіновД.А. просить апеляційну відхилити, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на те, що рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача Тузову В.О., яка підтримала апеляційну скаргу, пояснення представника позивача Дугінова Д.А., який просив залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 14 січня 2011р. між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений договір № SAMDN6996 вклад «Стандарт з щомісячною сплатою процентів», за умовами якого вкладник вносить на рахунок банку НОМЕР_1 10 000 євро строком до 14 липня 2011р. включно, а банк зобов'язався сплачувати 7,5% річних за користування грошовими коштами, нараховуючи проценти щомісячно. Договір оформлений у м. Євпаторія, укладений шляхом подачі заяви на оформлення вкладу, у якій зазначені істотні умови договору, порядок виплати процентів, порядок дострокового розірвання договору та інші умови. Заява містить підпис вкладника, представника банку та логотип банку, фото електронної ощадної книжки.

Згідно електронної ощадної книжки 1201 0001 1964 ця картка є підтвердженням оформлення депозитного вкладу в ПриватБанку.

Пунктом 3 договору сторони погодили, якщо по закінченню строку вкладу сторона вкладника не заявила Банку про відмову від продовження договору, вклад автоматично вважається продовженим на ще один строк, зазначений у заяві. Строк вкладу продовжується неодноразово без заяви клієнта до банку.

Згідно виписок ПАТ КБ «ПриватБанк» від 16 травня 2018 року на рахунку НОМЕР_2«Стандарт» на 6 міс. у євро на ім'я ОСОБА_2 станом на 31 грудня 2016 року обліковується 10 844,78 євро. При цьому вказаний розмір грошових коштів є незмінним, починаючи з 2014 року.

7 червня 2018 року ОСОБА_2 звернулася до банку із заявою про розірвання договору банківського вкладу та виплату їй грошових коштів. Заява отримана банком 6 липня 2018 року.

Листом від 13 липня 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 відмовлено з посиланням на відсутність відомостей про рахунку НОМЕР_1.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами був укладений договір банківського вкладу, умови якого були виконані вкладником, яка внесла грошові кошти у банк, що підтверджено електронною ощадною книжкою, а відповідачем неправомірно не повернуто позивачу грошовий вклад та не сплачені визначені умовами договору проценти.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду відповідає обставинам справи, наданим сторонами доказам та ґрунтується на нормах матеріального права.

За правилами статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею

ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Частинами 1 та 2 статті 1064 ЦК України визначено, що укладення договору банківського вкладу з фізичною особою і внесення грошових коштів на її рахунок за вкладом підтверджуються ощадною книжкою. В ощадній книжці вказуються найменування і місцезнаходження банку (його філії), номер рахунка за вкладом, а також усі грошові суми, зараховані на рахунок та списані з рахунка, а також залишок грошових коштів на рахунку на момент пред'явлення ощадної книжки у банк.

Відомості про вклад, вказані в ощадній книжці, є підставою для розрахунків за вкладом між банком і вкладником.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493, банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8. Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9. Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10. Інструкції).

Пункт 10.1. Інструкції передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Відповідно до пункту 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління НБУ N 516 від 03 грудня 2003 року, залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно - правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що

письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошових сум підтверджується договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки (правова позиція Верховного Суду України у справі 6-149цс13).

Позивачем були надані суду копія заяви, яка містить умови договору, копія електронної ощадної книжки, яка містить логотип банку та на якій зазначено, що вона підтверджує оформлення депозитного вкладу у Приватбанку, які були посвідчені адвокатом Дугіновим Д.А. відповідно до ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», тому суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку, що між сторонами був укладений договір банківського вкладу.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не оглянуті документи на їх відповідність оригінальності та не надано касового документу про внесення грошових коштів до банку, не можуть бути підставою для висновку про відсутність договірних стосунків між сторонами та не доведення внесення грошових коштів, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Для уникнення сумнівів у наявності у позивача оригіналів документів, на підставі яких вимагається стягнення грошових коштів з відповідача, апеляційним судом до матеріалів справи були приєднані оригінал заяви № SAMDN6996 від 14 січня 2011 року та електронної ощадної книжки.

При цьому саме наявність ощадної книжки підтверджує укладення договору банківського вкладу та внесення грошових коштів відповідно до ст. 1064 ЦК України.

Пунктом 8 гл. 2 розд. ІІІ Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14 серпня 2003 року № 337 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 5 вересня 2003 року за № 768/8089, яка була чинною на момент укладення договору банківського вкладу - 14 січня 2011 року передбачено, що після завершення приймання готівки клієнту видається квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Згідно із п. 2.1 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516, грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті.

Вказані норми спростовують доводи апеляційної скарги, що внесення грошових коштів може бути підтверджено тільки квитанцією або прибутковим касовим ордером, так як внесення грошових коштів може бути підтверджено ощадною книжкою.

Крім того, позивачем надана виписка з рахунку, оригінал якої також приєднаний апеляційним судом до матеріалів справи, що станом на 31 грудня 2013 року на рахунку НОМЕР_2 «Стандарт» на 6 міс. обліковується 10 672,11 євро.

Враховуючи надані позивачем докази, колегія суддів вважає, що позивачем доведено

укладення з відповідачем договору банківського вкладу та внесення грошових коштів у розмірі 10 000 євро.

Доводи апеляційної скарги, що умовами заяви № SAMDN6996 на оформлення вкладу «Стандарт з щомісячною сплатою процентів» від 14 січня 2011 року не передбачена можливість зміни рахунку депозитного вкладу при автоматичному продовженні строку дії договору, колегія суддів вважає безпідставним, а крім того, розцінює, як недобросовісну процесуальну поведінку, так як можливість зміни номеру рахунку передбачена Умовами та Правилами надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк», які розміщені на сайті банку (пункт 2.6.1.12), згідно якого з урахування особливостей програмного забезпечення банку, при продовженні терміну вкладу банк має право змінити номер рахунку без укладення додаткових угод до цього договору. При цьому новий номер рахунку зазначається у виписці по вкладу.

Частинами 1 - 3 статті 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційним судом представнику відповідача надавався час для спростування наданих представником позивача оригіналів документів та виписок з рахунків ОСОБА_2, зокрема, надання доказів, що на рахунку НОМЕР_2 «Стандарт» на 6 міс. у євро обліковуються грошові кошти не ОСОБА_2 та не за договором, який є предметом даного спору. Однак, представник відповідача такою можливістю не скористалася, жодних документів у спростування наданих представником позивача доказів не надала, не спростувавши також твердження представника позивача про зміну номеру рахунку відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг у банку.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Отже, вина відповідача у зобов'язальних правовідносинах презюмується, якщо він не доведе відсутності своєї вини, тобто не доведе належними та допустимими доказами виплату позивачу грошового вкладу та процентів за користування грошима або не доведе іншого розміру заборгованості.

Однак, ні в суд першої інстанції, ні під час апеляційного перегляду відповідачем не було надано доказів виконання грошових зобов'язань.

Крім того, необхідно враховувати, що позивач є споживачем банківських послуг, отже, правовідносини сторін також регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», а відтак тягар доказування обставин, які звільняють від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов'язання лежить на надавачу послуг.

Разом з цим, відповідач обмежився викладенням письмових заперечень проти вимог позивача, не надавши ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду жодного доказу у підтвердження своїх посилань.

Згідно із частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та

проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до частини п'ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Таким чином проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк по день фактичного їх повернення вкладникові.

У зв'язку з цим банк був зобов'язаний повернути позивачу депозитні кошти з процентами при отриманні заяви позивача від 7 червня 2018року. Проте, банком кошти позивачу не повернені, проценти не сплачені, чим банк порушив свої грошові зобов'язання.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що з банку на користь позивача необхідно стягнути грошовий вклад та проценти по банківському вкладу.

Доводи представника відповідача, що банк не мав можливості здійснювати банківську діяльність на території АР Крим після окупації не звільняють відповідача від виконання своїх зобов'язань, так як одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Відповідачем суду не було надано доказів виплати позивачу процентів за договором банківського вкладу, які були визначені умовами договору, а тому суд першої інстанції правомірно стягнув їх з відповідача у примусовому порядку.

Пунктом 4 договору № SAMDN6996від 14 січня 2011 року сторони визначили, що при продовженні строку вкладу розрахунок процентів на кожний новий строк вкладу здійснюється по процентній ставці, яка діє у банку для депозитних вкладів, що продовжуються, даного найменування та строку на день закінчення попереднього строку вкладу, без укладення додаткових угод.

Під час розгляду справи судом першої інстанції відповідачем не було надано доказів зміни процентної ставки за вкладом «Стандарт» на 6 місяців, тому суд правильно розрахував проценти за ставкою 7,5% річних, визначеною у договорі.

При цьому судом у рішенні наведений детальний розрахунок процентів.

Апеляційна скарга не містить доводів неправильності проведених судом розрахунків,альтернативний розрахунок відповідачем зроблений не був, тому колегія суддів не вбачає підстав для висновку, що наведений судом розрахунок є невірним.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом та загальними принципами міжнародного права.

Вирішуючи спір, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що ПАТ КБ "Приватбанк", утримуючи у себе кошти без законних на те підстав, та відмовляючи у їх поверненні порушує право власності позивача, що суперечить вимогам чинного законодавства України та принципам міжнародного права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції

ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції повно з'ясовані обставини справи, оцінені надані сторонами докази, правильно застосовані норми матеріального права, не допущено порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення, рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 листопада 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 20 березня 2019 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк