Справа №463/7178/18
Провадження №2/463/717/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 року Личаківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді: Стрепка Н.Л.,

з участю секретаря судових засідань: ОСОБА_1,

позивача: ОСОБА_2,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, -

встановив:

позивач звернулася до суду з позовом про визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: м. Львів, вул. К. Левицького, 66/7.

Позов мотивує тим, що позивач є власником квартири № 7 в будинку № 66 на вул. К. Левицького у м. Львові на підставі договору дарування ј частини квартири від 22 лютого 2017 року та договору купівлі-продажу ѕ частини квартири від 23 лютого 2017 року. Відповідач зареєстрована в даній квартирі, проте будь-яких витрат на її утримання не несе, знятись з реєстрації відмовляється. Як на підставу позову посилається на положення ст. 319, 321, 386, 405 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Ухвалою суду від 27 грудня 2018 року позов було залишено без руху.

Після усунення недоліків позову ухвалою суду 18 січня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено таку до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач позов підтримала, пояснення надала аналогічні викладеним в ньому, просила позов задовольнити.

Відповідач в судові засідання 25 лютого 2019 року та 12 березня 2019 року не зявилася, хоча належним чином повідомлялася про час та місце їх проведення, про причини неявки суду не повідомила, відзиву на позов або клопотання про відкладення розгляду справи не подала.

За таких обставин, відповідно до ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності відповідача у справі та ухвалити заочне рішення на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи, відносно чого позивач не заперечила.

Заслухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною 1 ст. 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини 4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є, із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Згідно з ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Судом встановлено, що позивач є власником квартири № 7 в будинку № 66 на вул. К.Левицького у м. Львові, що стверджується копіями договору дарування ј частини квартири від 22 лютого 2017 року, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22 лютого 2017 року № 80959770, договору купівлі-продажу ѕ частини квартири від 23 лютого 2017 року, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23 лютого 2017 року № 81107871, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 01.

Згідно з п. 8 вказаного вище договору купівлі-продажу ѕ частин квартири продавець зобовязався, в тому числі, зняти з реєстраційного обліку всіх осіб, що зареєстровані за адресою квартири до 24 лютого 2017 року.

З довідки ЛКП «Управитель» від 19 листопада 2018 року № 32863 вбачається, що в квартирі № 7 в будинку № 66 на вул. К.Левицького у м. Львові зареєстрована відповідач.

Таким чином, судом встановлено, що квартира № 7 в будинку № 66 на вул. К.Левицького у м. Львові належить на праві власності позивачу, відповідач зареєстрована за даною адресою. Врахувавши, що припинення права користування житлом у колишнього власника, тягне за собою втрату його членами сім'ї, а тому суд приходить до висновку, що відповідача слід визнати такою, що втратила право на користування спірною квартирою. Право користуватися житлом для членів сім'ї власника може виникати та існувати лише за умови, якщо особа, членами сім'ї якої вони є, сама володіє правом власності на житло. Тривалий строк користування відповідачем спірною квартирою, враховуючи зміну власника, членами сім'ї якого вона не є, не може бути підставою для відмови у захисті прав нового власника на користування житлом на власний розсуд.

При цьому, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати в розмірі 704,8 гривень судового збору.

Керуючись ст.ст. 141, 265, 273, 274, 280, 282-284, 289 ЦПК України, суд

ухвалив:

позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 704 (сімсот чотири) гривні 80 (вісімдесят) копійок судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте за письмовою заявою відповідача, яка подається до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Личаківський районний суд м. Львова шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне найменування (імя) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_2, місце проживання: 79026, м. Львів, вул. І.Франка, 151/9, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_3, місце проживання: 79017, м. Львів, вул. К. Левицького, 66/7, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2.

Суддя: Стрепко Н.Л.