КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року місто Київ.

Справа № 761/292/45/18

Апеляційне провадження № 22-ц/796/4657/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів Іванченка М.М., Рубан С.М.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 09 листопада 2018 року (у складі судді Кондратенко О.О., інформація про дату складення повний тексту рішення відсутня) про повернення позовної заяви

в справі за позовом ОСОБА_1 до регіонального Центру з надання Безоплатної вторинної правової допомоги у м. Києві, Координаційного центру з надання правової допомоги, адвоката Кравченко Ксенії Миколаївни про відшкодування завданої матеріальної шкоди та зобов'язання надати своєчасну та якісну безоплатну правову допомогу,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першоїстатті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

В серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва із заявою до відповідачів: регіонального центру з надання БВПД у м. Києві, Координаційного центру з надання правової допомоги, адвоката Кравченко К.М. про відшкодування завданої матеріальної шкоди та зобов'язання надати своєчасну та якісну безоплатну правову допомогу.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 09 листопада 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто заявнику.

Не погодившись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу та просив скасувати її і направити справу до розгляду в суд першої інстанції.

В скарзі вказував на те, що суддя незаконно відмовив йому у доступі до правосуддя і захисті його права на безоплатну правову допомогу відповідно до ст. 12 ЦПК України, ст. 59 Конституції України, ст. ст. 6 і 13 Конвенції.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з ч. 6 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не виконав вимоги ухвали суду від 03.08.2018 року про залишення позовної заяви без руху, в якій суд посилався на несплату судового збору та ненадання копій документів для інших учасників.

Апеляційний суд з таким висновком не погоджується тому, що суд першої інстанції, постановив ухвалу без належного врахування обставин, що мають значення для справи та невірно застосував положення процесуального права, виходячи з наступного:

Повертаючи позов, суд в ухвалі вказав, що позивач не усунув недоліки позовної заяви, хоча копія ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 03 серпня 2018 року вручена уповноваженій особі ДУ Київського слідчого ізолятору 11 вересня 2018 року, що свідчить про ознайомлення позивача з даною ухвалою.

У статті 1 Конституції Україна проголошується правовою державою, і, як будь-яка правова держава, Україна гарантує захист прав і законних інтересів людини та громадянина в суді шляхом здійснення правосуддя. Зобов'язання держави забезпечувати право кожної людини на доступ до ефективних і справедливих послуг у сфері юстиції та правосуддя закріплено як основоположні принципи в Конституції України, національному законодавстві та її міжнародних зобов'язаннях, у тому числі міжнародних договорах, стороною яких є Україна.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Щодо вимог ухвали суду від 03 серпня 2018 року, в частині несплати позивачем судового збору, апеляційний суд виходить з наступного:

Відмовляючи в задоволенні клопотання, про звільнення позивача, від сплати судового збору, суд не надав належної оцінки тій обставині, що позивач немає коштів для сплати судового збору, через перебування його в СІЗО. При цьому суд виходив лише з п.17 ч.1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір". Разом з тим, безпідставно не застосував ст. 136 ЦПК України, відповідно до якої, суд враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Враховуючи майновий стан позивача, суд мав право відстрочити сплату судового збору до ухвалення судового рішення, роз'яснивши позивачу вказану норму Закону, а не позбавляти останнього доступу до суду.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на звернення до суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

З врахуванням вищенаведеного, апеляційний суд вважає, що ухвала суду про повернення позовної заяви постановлена передчасно з порушенням процесуальних норм.

За таких обставин, ухвала місцевого суду підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду.

Розподіл судових витрат апеляційним судом не здійснюється, оскільки заявника було звільнено від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, а тому зазначені витрати компенсуються за рахунок держави. Учасниками справи не заявлено до відшкодування інших судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у апеляційному суді.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 379, 382-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 09 листопада 2018 рокускасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Постанова складена та підписана 13 березня 2019 року.

Головуючий Желепа О.В.

Судді Рубан С.М.

ІванченкоМ.М.