Справа № 747/37/19
Провадження № 2/747/61/19
РІШЕННЯ

іменем України

19.03.2019 року смт. Талалаївка

Талалаївський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючої судді Тіщенко Л.В.

секретаря Зірки В.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Талалаївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Талалаївсько селищної ради, третя особа - відділ у Талалаївському районі ГУ Держгеокадастру в Чернігівській області, про визнання права на земельну частку (пай), -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом та просить суд визнати за ним право на земельну частку (пай) розміром 3,9 умовних кадастрових гектарах, що встановлений для члена КСП «Барсуківщина». В обґрунтування позову зазначає, що він був прийнятий у члени радгоспу ім. 50-річчя Великого Жовтня, правонаступником якого був КСП «Барсуківщина», що в смт. Талалаївка, з 10 липня 1991 року. 15 січня 1997 року КСП «Барсуківщина» отримало Державний акт на право колективної власності на землю. Незважаючи на відсутність позивача в списках членів КСП «Барсуківщина» станом на дату отримання КСП Державного акту він являвся членом колгоспу, поскільки заяви на вихід з членів колгоспу він не писав, рішення про виключення позивача із членів колгоспу також не приймалось. Таким чином позивач має право на земельну частку (пай) оскільки являвся членом КСП «Барсуківщина» на момент отримання ним Державного акту направо колективної власності у відповідності до положень Указу Президента України від 8 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям». На території Талалаївської селищної ради є вільним 3, 9 га земель запасу сільськогосподарських угідь, тому в разі неможливості надати позивачу земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі, просить надати таку землю із земель запасу. В установлений законом термін позивач не звернувся до суду по причині відсутності у нього трудової книжки, яка вказувало його трудовий стаж. Дану трудову книжку позивач відшукав після спливу терміну, необхідного для звернення до суду за відновленням своїх прав.

Тому позивач ОСОБА_1 просить суд визнати пропущений термін звернення до суду поважним та поновити його і визнати за ним право на земельну частку (пай) у розмірі 3, 9 умовно- кадастрових гектарів, що встановлені для члена колективного сільськогосподарського підприємства «Барсуківщина» в см. Талалаївка на території Талалаївської селищної ради.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить задовольнити. Представники відповідача територіальної громади в особі Талалаївської селищної ради в судове засідання не зявився, надали до суду заяву про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги визнають.

Представники третьої особи відділу у Талалаївському районі ГУ Держгеокадастру в Чернігівській області - в судове засідання не зявився, надали до суду заяву про розгляд справи без участі представника, у вирішенні позову покладаються на розсуд суду.

Суд, розглянувши заяви учасників справи, приходить до наступного висновку.

Згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не зявились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено наступні фактичні обставини. Згідно копії трудової книжки БТ-ІІ № 5191143 ОСОБА_1 10.07.1991 року прийнятий слюсарем поливної системи радгоспу ім. 50-річчя Великого Жовтня. 10.10.1991 року переведений бригадиром тракторної бригади цеху № 1. 05.05.1993 року звільнений по ст. 36 п.7 КЗпП України в звязку із засудженням і позбавленням волі. 05.04.2000 року прийнятий на роботу зав. майстернею від. № 1 ТОВ «Барсуківщина». 20.01.2001 року. 20.01.2001 року звільнений з роботи за власним бажанням ст. 38 КЗпП України (а.с.8-10). Згідно архівної довідки від 18.12.2018 року у книзі обліку наказів по ТОВ «Барсуківщина» відсутні дані про звільнення ОСОБА_1 з членів ТОВ «Барсуківщина» за період з 2000-2004 року (а.с.11). 15 січня 1997 року КСП «Барсуківщина» отримало Державний акт направо колективної власності на землю серії ЧН, згідно якого вказаному власнику землі передається у колективну власність 2693, 2 га землі в межах згідно з планом. Землю передано у колективну власність для сільськогосподарського використання відповідно до розпорядження Талалаївської районної державної адміністрації (а.с.13-14). Згідно копії схеми розміщення земельної ділянки Талалаївської селищної ради земельної ділянки на території Талалаївської селищної ради із земель колективної власності колишнього КСП «Барсуківщина», наявна земельна ділянка площею 3,9 га, яку можливо надати в приватну власність як земельну частку (пай) для товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.15). Згідно довідки Талалаївської селищної ради від 14.12.2018 року земельна ділянка орієнтовною площею 3,9 га відноситься до земель запасу Талалаївської селищної ради на території колишнього ТОВ «Барсуківщина», (а.с.16). Згідно історичної довідки архівного сектору Талалаївської РДА від 25.01.2019 року про утворення та ліквідацію радгоспу «Барсуківщина» даний радгосп утворений в 1930 році. У 1967 році радгосп перейменовано в радгосп ім. 50-річчя Великого Жовтня. У 1993 році перейменовано в радгосп «Барсуківщина». На базі радгоспу в 1996 році утворене колективне сільськогосподарське підприємство «Барсуківщина». У 2000 році КСП «Барсуківщина» реорганізовано у ТОВ «Барсуківщина». У 2004 році ТОВ «Барсуківщина» визнано банкрутом та скасовано реєстрацію (а.с.25).

Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи щодо мотивів їх незастосування.

Згідно ч.2 ст. 14 Конституції України та ч.2 ст.1 Земельного Кодексу України право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до Закону. Відповідно до пункту 1 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року № 720/ 95 паюванню підлягали сільськогосподарську угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Згідно з пунктом 2 даного Указу право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власноті на землю.

За змістом статей 22 та 23 Земельного кодексу України (в редакції, що діяла на час спірних правовідносин) та вищенаведеного Указу Президента України від 08 серпня 1995 року, особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов перебування в членах КСП на час паювання, включення до списку осіб, доданого до державного акту на право колективної власноті на землю, одержання КСП цього акта. Таким чином, до вручення зазначеного акта власником землі була держава, а після передачі його у КСП земля стала належати на праві спільної часткової власності тим особам, які на ній працювали і були членами цього КСП, та працівниками інших сільськогосподарських утворень. Всі працівники колишніх господарств, у тому числі й пенсіонери, які залишились членами нових підприємств, які були живими на дату отримання державного акта про передачу землі у колективну власність КСП, починаючи із зазначеної дати стали її власниками у рівних частках. Тобто право на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі власності на землю конкретному КСП, членом якого вони є.

Як вбачається з матеріалів справи, КСП «Барсуківщина» отримало державний акт на право колективної власності на землю 15 січня 1997 року. Згідно копії трудової книжки, доданої позивачем до матеріалів позовної заяви, ОСОБА_1 05 травня 1993 року звільнений з радгоспу ім. 50-рісччя Великого Жовтня у звязку із засудженням і позбавленням волі на підставі п.7 ст. 38 КЗпП України. Знову прийнятий на роботу в КСП «Барсуківщина» 05 квітня 2000 року, тобто на момент отримання КСП «Барсуківщина» Державного акту на право колективної власності на землю 15 січня 1997 року він не був членом КСП. Твердження позивача про те, що він являвся членом КСП станом на дату отримання Державного акту, так як не писав заяви про звільнення, не підтверджено належними і допустимими доказами, поскільки звільнення позивача відбулось поза його волею без написання ним заяви, а саме - у звязку із його засудженням до позбавлення волі.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування земельного законодавства при розгляді цивільних справ» розяснено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Отже, необхідною умовою для отримання земельної частки (паю) є членство в колективному підприємстві саме на момент проведення розпаювання земель. Зі змісту наведеного вбачається, що особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Відповідно до статей 1-3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) право на земельну частку (пай) мають, зокрема, особи, які отримали сертифікат на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай). Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду. Підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації, прийняте за їх заявою про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

В обґрунтування своїх позовних вимог, зокрема, на підтвердження того факту, що позивач на момент розпаювання КСП був його членом, позивачем надано архівну довідку про те, що в книзі обліку наказів по ТОВ «Барсуківщина» відсутні дані про звільнення його з членів ТОВ «Барсуківщина», але поскільки основним документом, який підтверджує трудові відносини та стаж роботи в підприємстві, є трудова книжка, тому суд на підставі положень ст. 77 ЦПК України не приймає зазначений доказ як належний, так як він не містить інформацію щодо предмета доказування, а саме перебування в позивача в трудових відносинах з КСП «Жовтень» з 1997 року, які б дали йому можливість набути право на земельну частку (пай), це є вторинним документом, виданим на підставі аналізу первинних документів.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 80 ЦПК України встановлено достатність доказів, тобто які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Постановою Кабінету Міністрів СССР «Про трудові книжки колгоспників» від 21.04.1975 року № 310 передбачено, що трудова книжка колгоспника є документом, який, зокрема, підтверджує членство особи в колгоспі. Дане положення кореспондується і із ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», згідно якого трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи.

Дослідивши та проаналізувавши надані позивачем докази на підтвердження позовних вимог, суд приходить до переконання, що надані позивачем докази не є такими, які б дали суду змогу зробити висновок, що позивач ОСОБА_1 на час розпаювання земель КСП «Барсуківщина» перебував з ними в трудових відносинах, і тому має право на земельну частку (пай) під час розпаювання земель.

Розганявши визнання позову відповідачем - Талалаївською селищною радою - суд приходить до наступного висновку. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Під час розгляду справи було встановлено, що позивач ОСОБА_1 на час отримання КСП «Барсуківщина» державного акту не перебував у його членах, тому його правомірно не було включено до списку громадян, як мають право на земельну частку (пай), і тому він не має законних підстав для отримання земельної частки (паю) як член КСП, таким чином визнання відповідачем позову суперечить закону, і тому суд відмовляє у прийнятті визнання відповідачем позову як такого, що суперечить закону.

Тому, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилався позивач як на підставу позовних вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що для набуття права на земельний пай необхідна наявність таких умов: перебування у членах КСП на момент паювання землі, включення до списку осіб, долучених до державного акту на право колективної власності на землю, одержання КСП цього акту. При цьому суд, з урахуванням положень ст.ст. 22, 23 ЗК України в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, та Указу Президента України від 08 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям», приходить до висновку, що позивачем ОСОБА_1 не доведено наявність у нього необхідних умов для набуття права на земельний пай у їх сукупності, а саме: перебування у членах КСП на час отримання Державного акту на право колективної власності на землю та включення його до списку осіб, який доданий до цього акту, а тому предявлені позовні вимоги ОСОБА_1 є недоведеними і задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22, 23 ЗК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст.4, 5, 76-81, 211, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Талалаївсько селищної ради, третя особа - відділ у Талалаївському районі ГУ Держгеокадастру в Чернігівській області, про визнання права на земельну частку (пай) - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня отримання учасниками справи копії рішення.

Суддя Л.В.Тіщенко