Провадження № 2/234/428/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2019 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді -Демидової В.К.,

при секретарі Воробйової Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Краматорську

цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 від імені якої діє ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

Обставини справи:

02 жовтня 2018 року позивачка ОСОБА_1 від імені якої діє ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Свої вимоги мотивують тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1. У вказаній квартирі проживає вона та відповідач ОСОБА_3, який є її сином. Однак відповідач на даний час за вищевказаною адресою впродовж останніх трьох років не проживає і не зявляється. Вважає, що оскільки відповідач не проживає за адресою реєстрації без поважних причин понад один рік, то він втратив право користування вказаним приміщенням. У звязку з тим, що відповідач за вказаною адресою не проживає, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються за них, чим обєктивно порушуються її права.

Тому просить визнати ОСОБА_3 таким, що вторив право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 та примусово зняти його з реєстраційного обліку з квартири.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 16 жовтня 2018 року провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 від імені якої діє ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням в порядку загального позовного провадження та справа призначена до підготовчого судового засідання на 20 листопада 2018 року.

Ухвалою суду від 20 листопада 2018 року підготовче судове засідання по вказаній цивільній справі відкладено до 11 грудня 2018 року.

Ухвалою суду від 11 грудня 2018 року підготовче провадження по вказаній цивільній справі закрито та справа призначена до судового розгляду на 14 січня 2019 року.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності та у відсутності її представника.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяву про розгляд справи за його відсутності не надав та про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності позивача, його представника та відповідача.

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, слідує, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Згідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд. При цьому держава не втручається у здійсненні власником права власності.

Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню ( частина друга статті 386 ЦК України).

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Частиною 1 ст. 156 ЖК України передбачено, що члени сімї власника будинку, які проживають разом з ним у будинку ( квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сімї власника будинку ( квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку ( квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом зазначених норм право користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника(подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, тобто не мають статусу співвласника житлового приміщення.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб ( співвласників), належить їм на праві спільної власності ( спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Як вбачається з копії свідоцтва про право власності на житло, виданого органом приватизації міськвиконкому 01 червня 1998 року, зареєстрованого в КП БТІ м. Краматорська 04 червня 1998 року, в реєстрову книгу № 30320-П, квартира за адресою: АДРЕСА_2, належить на праві власності ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4.

Відповідно до ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Оскільки статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Суд вважає, що в даному випадку, задоволення вимог позивачки про визнання відповідача ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням призведуть до порушення норм матеріального права, фактично позбавивши власника права користування належним йому майном.

Окрім того, суд зазначає, що право особи бути зареєстрованим за місцезнаходженням житлового помешкання, яке особі належить на праві приватної власності, не обмежується нормами чинного законодавства.

Позивачка не є одноосібним власником спірної квартири, яка є обєктом приватної спільної сумісної власності, а отже не наділена правом ставити питання про визнання членів сімї іншого співвласника таким, що втратив право користування квартирою.

Окрім того, позивачка не надала суду доказів, що їй з боку відповідача чиняться перешкоди у користуванні її часткою у спірній квартирі, чим порушуються її права як співвласника.

Щодо позовних вимог в частині зняття відповідача ОСОБА_3 з реєстрації, суд вважає за необхідним зазначити наступне.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови № 5 від 07.02.2014 року « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» розяснив, що усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства ( наприклад, статті 71,72, 116, 156 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Отже, задоволення вимоги про зняття особи з реєстраційного обліку судом можливе виключно у разі відмови відповідного державного органу виконати рішення суду про втрату особою права користування жилим приміщенням і у разі пред'явлення позову з зазначеними вимогами до даного органу.

Відповідно до ст. 7 Закону « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.

У разі якщо особа не може самостійно звернутися до органу реєстрації, реєстрація може бути здійснена за зверненням її законного представника або представника на підставі довіреності, посвідченої в установленому законом порядку (далі - представник).

Отже, вимоги про зняття з реєстрації місця проживання відповідача , в даному випадку, є похідними від позовних вимог про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, і задоволенню , у звязку з чим, не підлягають.

Враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 від імені якої діє ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття з реєстрації.

Керуючись ст.ст.10, 12, 141, 258-259, 263-265, 266, ЦПК України, ст.ст.16, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст.ст.9, 150, 155 ЖК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 від імені якої діє ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду через Краматорський міський суд (Перехідні положення п.п. 15.5, 15), протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: В.К.Демидова