Справа № 487/5026/19
Провадження № 2/487/1967/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.2019 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого-судді Карташевої Т.А.,

за участю секретаря Кожина В.О.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

02.07.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути з відповідача на його користь борг на підставі розписки у розмірі 5000000,00 грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 05.04.2018 року він надав відповідачу грошову позику в розмірі 5000000,00 грн. Зазначена угода між сторонами була укладена у формі надання відповідачем розписки. Відповідно до умов договору позики відповідач зобов`язувався повернути отримані ним кошти до 05.04.2019 року. Проте взятого зобов`язання не виконав, гроші на теперішній час позивачу не повернув. У зв`язку з тим, що відповідач вказані грошові кошти позивачу не повернув, останній звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 12.09.2019 року було відкрито провадження у справі і призначено підготовче судове засідання.

Позивач ОСОБА_1 до судового засідання не з`явився, суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, наполягає на задоволенні позову. На підтвердження позовних вимог до заяви додав оригінал розписки ОСОБА_2 від 05.04.2018 року.

Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не з`явився, суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає, не заперечує проти задоволення позову.

Дослідивши надані матеріали, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 13 ЦПК України визначено принципи диспозитивності цивільного судочинства. Зокрема, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених ЦПК України. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).

Згідно зі ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України).

Судом встановлено, що 05.04.2018 року ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 грошову позику в розмірі 5000000,00 грн.

Відповідно до умов договору позики відповідач зобов`язувався повернути отримані ним грошові кошти до 05.04.2019 року.

Вказані вище обставини підтверджуються борговою розпискою, яка знаходиться у позивача та містить підпис відповідача.

Станом на день звернення до суду відповідач своїх зобов`язань за договором позики не виконав, грошові кошти позивачу не повернув.

З огляду на викладене, у зв`язку з тим, що відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі, враховуючи, що оригінал боргової розписки знаходиться у позивача, і останній надав його суду, а станом на 02.07.2019 року заборгованість відповідачем не погашена, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч.3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

З урахуванням вказаних вимог закону, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 50% сплаченого ним судового збору за подання позовної заяви до суду, що становить 4802,50 грн., а інших 50% сплаченого ним судового збору слід повернути позивачу з державного бюджету.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 141, 200, 223, 259, 265, 268, 279, 280-282, 354 ЦПК України, ст.ст. 1046, 1047, 1049, 526, 530, 610, 625 ЦК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 5000000,00 (п`ять мільйонів) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 4802,50 грн.

Зобов`язати фінансовий орган - Головне управління Державної казначейської служби України у Миколаївській області (пр. Леніна, 141-В м. Миколаїв, 54055) повернути ОСОБА_1 (проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), сплачений на розрахунковий рахунок - НОМЕР_2 , МФО 899998, за квитанцією № 0.0..1 від 01.07.2019 року, судовий збір у розмірі - 4802,50 грн.

Роз`яснити позивачу, що повернення судового збору проводиться фінансовим органом за особистою заявою про повернення судового збору із зазначенням реквізитів рахунку отримувача коштів, копії квитанції (платіжного доручення), що підтверджує сплату судового збору до бюджету.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Суддя Т.А. Карташева