РОЗІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 327/15/19
Провадження № 2/327/29/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.10.2019 року смт. Розівка

Розівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Завіновської А.П.

при секретарі судового засідання Літвіновій Т.А.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Шумейка І.П.

представника відповідача адвоката Сагірова Ф.П.,

розглянувши в порядку позовного провадження, в судовому засіданні, в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, від якого настала смерть потерпілого,

в с т а н о в и в:

16.01.2019 року до суду з Дніпровського апеляційного суду надійшло кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, для розгляду в порядку цивільного судочинства цивільного позову ОСОБА_1 в частині, що стосується відшкодування матеріальної шкоди.

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 , яка в подальшому була уточнена позивачем, вбачається наступне.

В провадженні Розівського районного суду Запорізької області на розгляді перебувало кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, по якому позивача було визнано потерпілим, внаслідок того, що він є батьком загиблого від злочину ОСОБА_3

Вироком Розівського районного суду Запорізької області від 29.01.2018 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, а саме в тому, що він 10.06.2017 року близько 02 год. 00 хв., знаходячись в стані алкогольного та наркотичного сп`яніння, підійшов до ОСОБА_3 , який знаходився біля території домоволодіння АДРЕСА_1 , та почав висловлюватись на адресу останнього образливими словами через виниклі раніше неприязні відносини. В подальшому ОСОБА_2 , не маючи наміру позбавити життя потерпілого, не передбачаючи можливого настання його смерті від вчиненої ним дії, хоча повинен був і міг її передбачити, наніс ОСОБА_3 один удар кулаком правої руки в область лівої сторони обличчя між щелепою та скроневою частиною, від якого останній втратив рівновагу та впав спиною назад, при цьому вдарившись потиличною ділянкою голови праворуч об асфальтне покриття, в результаті чого отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, від якої 13.06.2017 року о 06 год. 30 хв. помер в КУ «Запорізька обласна клінічна лікарня» ЗОР. Відповідно до висновку судово-експертної комісії № 321/к від 05.09.2017 року смерть ОСОБА_3 настала від закритої черепно-мозкової травми у вигляді перелому потиличної кістки праворуч з розповсюдженням до нижнього краю піраміди правої скроневої кістки, оминаючи її зліва, де далі перелом стоншується та закінчується у турецького сідла, крововиливів над та під оболонками і в речовину головного мозку, що проявилася набряком головного мозку, які утворилися не менш як від одного травматичного впливу тупим твердим предметом із переважаючою поверхнею в потиличну ділянку праворуч, які у сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, і знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті.

Вказаним вироком ОСОБА_2 призначено покарання у виді обмеження волі строком на 4 роки. Крім того, вказаним вироком цивільний позов ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково, та на користь останнього з ОСОБА_2 стягнута матеріальна шкода в розмірі 169 051, 04 грн. і моральна шкода в розмірі 100 000, 00 грн. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 10.12.2018 року вирок Розівського районного суду Запорізької області від 29.12.2018 року в частині цивільного позову щодо відшкодування матеріальної шкоди скасовано і призначено новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства. В іншій частині вирок залишено без змін.

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначав, що після вчинення злочину, ним було вжито заходи по невідкладному наданню медичної допомоги сину, включаючи обстеження, придбання ліків, лікування, транспортування останнього до закладу охорони здоров`я. Водночас незважаючи на вжиті ним заходи, його син, ОСОБА_3 помер у лікарні 13.06.2017 року. Внаслідок цих обставин ним були понесені витрати на придбання ліків, обстеження, лікування та транспортування потерпілого до закладу охорони здоров`я, на ритуальні послуги, включаючи поховання загиблого, придбання одягу для померлого, а також придбання продуктів харчування для поминальних обідів та на спорудження надгробного пам`ятника.

На підставі викладеного, позивач просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь матеріальну шкоду заподіяну внаслідок вчинення кримінального правопорушення, від якого настала смерть потерпілого на загальну суму 177 238, 83 грн., яка склалася: із витрат на придбання ліків, обстеження, лікування та транспортування потерпілого до закладу охорони здоров`я на суму 8 558, 95 грн.; витрат на поховання, придбання одягу для померлого та на спорудження надгробного пам`ятника на суму 116 665, 00 грн.; витрат на придбання продуктів харчування для поминальних обідів, у тому числі на дев`ять днів після смерті, на сорок днів після смерті та на роковини смерті потерпілого на суму 52 014, 88 грн.

Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.01.2019 року, та в порядку ст. 14 ЦПК України, головуючим суддею (суддею-доповідачем) по даній справі визначено суддю Антіпову Т.А. (а.с. 60 т. 1).

Ухвалою Розівського районного суду Запорізької області від 20.02.2019 року провадження у справі було відкрито та розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження до підготовчого судового засідання, яке в подальшому було відкладено (а.с. 129, 142, 162 т. 1).

Водночас, у зв`язку із перебуванням судді ОСОБА_4 на лікарняному, розпорядженням керівника апарату Розівського районного суду Запорізької області від 28.05.2019 року № 13, призначено повторний автоматизований розподіл судових справ (а.с. 171-174 т. 1).

28.05.2019 року згідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, та відповідно до ст. 14 ЦПК України, зазначену справу було передано на розгляд судді Завіновській А.П. (а.с. 175 т. 1)

Ухвалою Розівського районного суду Запорізької області від 31.05.2019 року (суддя Завіновська А.П.) вказану цивільну справу прийнято до свого провадження, та згідно до вимог ч. 12 ст. 33 ЦПК України, судовий розгляд справи розпочато зі стадії відкриття провадження та призначення її до підготовчого судового засідання на 26.06.2019 року (а.с. 176 т.1).

31.07.2019 року ухвалою суду у вказаній справі було закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті на 19.08.2019 року (а.с. 228 т. 1). В подальшому розгляд справи відкладався, в останній раз на 10 год. 00 хв. 08.10.2019 року.

У запереченнях на позовну заяву (фактично відзиві на позов) представник відповідача адвокат Сагіров Ф.П. посилаючись на часткове визнання позову зазначав, що надані позивачем докази стосовно придбання ліків не підтверджують, що саме позивач їх купував і для потерпілого, а витрати щодо придбання пального для реанімаційної машини не підтверджені доказами стосовно необхідності здійснення таких витрат.

Щодо витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника, вказував, що надані позивачем докази щодо придбання одягу для померлого, та понесені витрати на ритуальні послуги, є фактично недопустимими доказами, та не доводять понесені позивачем витрати в цій частині, а заявлена останнім вимога про відшкодування витрат на спорудження пам`ятника є занадто завищеною та не відповідає граничному розміру вартості стандартних пам`ятників в даній місцевості, про що зокрема свідчить наявна в матеріалах кримінального провадження інформація стосовно цього.

Відносно витрат на придбання продуктів харчування для поминальних обідів зазначав, що нормами чинного законодавства не передбачено відшкодування витрат на поминальні обіди, окрім як на день поховання, водночас вважав, що ця вимога може бути задоволена за наявності підтвердження цих витрат.

З огляду на вказане, представник відповідача адвокат Сагіров Ф.П. просив позов задовольнити частково в частині витрат на спорудження пам`ятника в розмірі 10 000 грн., та витрат на поминальний обід в день поховання, за наявності підтвердження цих витрат.

В дане судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Крім того, надав повноваження на представництво його інтересів в суді своєму представнику адвокату Сагірову Ф.П. (а.с. 160 т. 1).

У зв`язку з цим, розгляд справи проведено у відсутність відповідача ОСОБА_2 , що не суперечить нормам ч. 1 ст. 223 ЦПК України.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Шумейко І.П. позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та просили позов задовольнити.

При цьому позивач, зокрема пояснив, що ним були понесені витрати на придбання ліків відповідно до наданих ним товарних та фіскальних чеків, за виключенням товарного чеку на суму 118,10 грн. на придбання лікарського препарату - реосорбілакт, який він помилково двічі включив у ці витрати, зокрема ним також були придбано медичні матеріали: покриття для операційного столу, скальпель, бинти, катетери, тощо, оскільки вказані матеріали були відсутні у Розівській ЦРЛ, але були необхідні для надання сину термінового лікування та проведення невідкладної операції. Також зазначав, що за відсутності у аптеках призначених його сину ліків, він купував аналоги цих ліків. Крім того, пояснював, що за проведення сину 12.06.2017 року комп`ютерної томографії головного мозку ним було сплачено грошові кошти відповідній установі лише 22.06.2017 року, оскільки на той час у нього не було матеріальної можливості здійснити вказаний платіж. Також ним були понесені витрати на придбання пального для того, щоб заправити транспортні засоби, які привозили лікарів-хірургів до Розівської ЦРЛ для проведення консультацій та операції його сину.

Окрім цього, вказував, що ним були понесені витрати на ритуальні послуги, придбання одягу для покійного та пам`ятника. При цьому не міг пояснити чому у відповідних квитанціях відсутні конкретні дані щодо наданих ритуальних послуг, а в товарному чеку на придбання одягу померлому зазначено, що ним було придбано костюм 58 розміру, хоча його син за життя носив одяг 48 розміру. Стосовно пам`ятника зазначав, що пам`ятник придбано але на даний час його не встановлено. Також вказував, що ним були понесені витрати на придбання продуктів харчування для поминальних обідів, при цьому враховуючи, що у місцевості де відбувалось поховання загиблого існує звичай влаштовувати поминальний обід на дев`ять днів, наступного дня після поховання, то продукти харчування відразу купувались і на обід в день поховання і на дев`ять днів.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Сагіров Ф.П. в судовому засіданні позов визнав частково, з підстав викладених у письмових запереченнях на позовну заяву, та зокрема пояснив, що позивачем не доведено, що саме останній і для померлого купував ліки, через відсутність даних про це у товарних та фіскальних чеках. Не доведено, на думку представника відповідача, і необхідність витрат на пальне для реанімаційної машини та на проведення комп`ютерної томографії головного мозку загиблому.

Стосовно витрат на ритуальні послуги зазначав, що ці витрати не підлягають відшкодуванню, оскільки у відповідних квитанціях, не вказано, які саме ритуальні послуги були надані позивачу, і ким, що виключає можливість встановити необхідність їх понесення. А з огляду на зміст товарного чеку на придбання одягу, не доведено, на думку представника відповідача, факт того, що цей одяг було придбано саме для покійного, враховуючи, зокрема і розбіжності у розмірі одягу між тим, який одяг було придбано, та який за життя носив покійний. Щодо витрат на придбання пам`ятника представник відповідача посилався на те, що ці витрати позивача не відповідають граничній вартості стандартних пам`ятників в даній місцевості, що зокрема підтверджується наданим ним під час розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_2 , товарним чеком щодо середньої вартості пам`ятника у даній місцевості, та взагалі викликають сумніви щодо придбання позивачем цього пам`ятника, враховуючи, що на даний час пам`ятник так і не встановлено.

Відносно понесених позивачем витрат на придбання продуктів харчування для поминальних обідів вказував, що нормами чинного законодавства не передбачено відшкодування витрат на поминальні обіди на дев`ять днів, сорок днів та роковини після смерті, а враховуючи, що продукти харчування на поминальний обід в день поховання та на дев`ять днів, який проведено наступного дня після поховання, були придбанні фактично одночасно, розмежувати понесені позивачем витрати саме на поминальний обід в день поховання не видається можливим, а тому вважав, що і ці витрати задоволенню не підлягають.

Cвідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що вона проживає у с АДРЕСА_2 , де проживав за життя загиблий, а тому знає родину ОСОБА_6 13.06.2017 року їй повідомили, що ОСОБА_3 помер, та оскільки вона на той час перебувала у м. Маруполі Донецької області, родичи останнього попросили її придбати продукти харчування для проведення поминального обіду в день поховання, та на дев`ять днів після смерті, який по їх місцевим звичаям проводиться на наступний день після поховання. Свідком було придбано необхідні продукти харчування за власні кошти, які в подальшому їй родина ОСОБА_7 повернула. Також свідок допомагав у приготуванні поминальних обідів, в день поховання, на дев`ять днів, сорок днів та роковини після смерті загиблого. Окрім цього, свідок зазначав, що 15.06.2017 року в день поховання на поминальний обід прийшло близько 600 чоловік, а на поминальні обіди на дев`ять днів, сорок днів та роковини після смерті, десь приблизно по 150 чоловік.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що вона є фізичною особою - підприємцем та займається продажем продуктів харчування. ОСОБА_9 ОСОБА_7 купувала продукти харчування у неї в магазині на проведення поминальних обідів, також свідок допомагав в організації цих обідів. Після придбання продуктів харчування вона не видавала касові чеки на підтвердження здійснення операції, оскільки в неї в магазині відсутній касовий апарат, а видавала лише накладні. Окрім цього, свідок зазначав, що 15.06.2017 року на похованні загиблого було дуже багато людей, десь приблизно до 500 чоловік, також багато людей приходило і на поминальний обід на дев`ять днів після смерті, який згідно до їх місцевих звичаїв відбувається на наступний день після поховання. На приготування поминального обіду на одну особу було витрачено приблизно 300-400 грн.

Заслухавши учасників справи, свідків, дослідивши в судовому засіданні матеріали цивільної справи, архівної кримінальної справи № 327/280/17 (провадження 1-кп/327/3/2018), суд встановив наступне.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах (ч.ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Виходячи з вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Судом встановлено наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Вироком Розівського районного суду Запорізької області від 29.01.2018 року ОСОБА_2 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України,а саме в тому, що він 10.06.2017 року близько 02 год. 00 хв., перебуваючи у стані алкогольного та наркотичного сп`яніння, підійшов до ОСОБА_3 , який знаходився біля території домоволодіння АДРЕСА_1 , та почав висловлюватись на адресу останнього образливими словами через виниклі раніше неприязні відносини. В подальшому ОСОБА_2 , не маючи наміру позбавити життя потерпілого, не передбачаючи можливого настання його смерті від вчиненої ним дії, хоча повинен був і міг її передбачити, наніс ОСОБА_3 один удар кулаком правої руки в область лівої сторони обличчя між щелепою та скроневою частиною, від якого останній втратив рівновагу та впав спиною назад, при цьому вдарившись потиличною ділянкою голови праворуч об асфальтне покриття, в результаті чого отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, від якої 13.06.2017 року о 06 год. 30 хв. помер в КУ «Запорізька обласна клінічна лікарня» ЗОР. Відповідно до висновку судово-експертної комісії № 321/к від 05.09.2017 року смерть ОСОБА_3 настала від закритої черепно-мозкової травми у вигляді перелому потиличної кістки праворуч з розповсюдженням до нижнього краю піраміди правої скроневої кістки, оминаючи її зліва, де далі перелом стоншується та закінчується у турецького сідла, крововиливів над та під оболонками і в речовину головного мозку, що проявилася набряком головного мозку, які утворилися не менш як від одного травматичного впливу тупим твердим предметом із переважаючою поверхнею в потиличну ділянку праворуч, які у сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, і знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті.

Вказаним вироком ОСОБА_2 призначено покарання у виді обмеження волі строком на 4 роки. Крім того, вказаним вироком цивільний позов ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково, та на користь останнього з ОСОБА_2 стягнута матеріальна шкода в розмірі 169 051, 04 грн. і моральна шкода в розмірі 1 00000, 00 грн. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено (а.с. 43-48 т. 1).

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 10.12.2018 року вирок Розівського районного суду Запорізької області від 29.12.2018 року в частині цивільного позову щодо відшкодування матеріальної шкоди скасовано і призначено новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства. В іншій частині вирок залишено без змін.

При цьому, скасовуючи вирок суду першої інстанції в частині цивільного позову щодо відшкодування матеріальної шкоди, суд апеляційної інстанції, зокрема послався на те, що суд першої інстанції при розв`язанні цивільного позову в цій частині: не мотивував до чого віднесені затрати, які містяться в накладних від 12.06.2017 року; не звернув уваги на те, що товарний чек на придбання одягу на суму 5 000 грн., без дати і підпису, що ставить під сумнів коли його було придбано і для якої мети, і чи було це пов`язано із похованням; не перевірив чи підтверджені окремі чеки листками призначення; не надав уваги тому, що накладні на продукти харчування не містять даних про те, що вони купувалися в магазині, як то і відсутності касових чеків на них; не звернув уваги на сумнівність чеку від 22.06.2017 року на суму 900 грн. за медичні послуги, через відсутність в ньому даних за що вони надані (а.с. 49-59 т. 1).

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині відшкодування матеріальної шкоди, яка заподіяна внаслідок вчинення кримінального правопорушення, від якого настала смерть потерпілого на загальну суму 177 238, 83 грн., яка склалася: з витрат на придбання ліків, обстеження, лікування та транспортування потерпілого до закладу охорони здоров`я на суму 8 558, 95 грн.; з витрат на поховання, придбання одягу для померлого та на спорудження надгробного пам`ятника на суму 116 665, 00 грн.; витрат на придбання продуктів харчування для поминальних обідів, у тому числі на дев`ять днів після смерті, на сорок днів після смерті та на роковини смерті потерпілого на суму 52 014, 88 грн., суд виходить з такого.

Згідно до наданих позивачем доказів щодо понесених матеріальних витрат на придбання ліків, а саме товарних чеків: від 11.06.2017 року, виданих Аптека № 1 (ФОП ОСОБА_10 ) на суму: 118, 10 грн., 843, 10 грн., 2 653, 80 грн., 766, 50 грн.; фіскальних чеків: від 12.06.2017 року, виданих Аптека № 212 (КП «АО» Фармація» ЗОР) на суму 103, 03 грн. та від 13.06.2017 року на суму 736, 15 грн.; від 11.06.2017 року, виданих Аптека «Віола» (КП ЦРА) на суму 180 грн. та 99 грн.; від 10.06.2017 року, виданого Аптека № 7 «Ілліч - Фарм» на суму 696, 30 грн.; від 10.06.2017 року, виданого Аптека (ТОВ «Медицина для Вас») на суму 324, 30 грн., а всього на загальну суму 6 520, 28 грн., то суд вважає, що ці витрати є обґрунтованими, підтверджуються медичною картою стаціонарного хворого № 556/255, висновками експертів № 2148 від 21.07.2017 року, № 321/к від 05.09.2017 року та № 328/к від 02.11.2017 року, щодо призначення ОСОБА_3 відповідних лікарських препаратів (а.с. 77, 78, 81, 213-224 т. 1, а.с. 21-25, 74-93, 174-198 т. 2 кр. пр.).

При цьому, зазначені у цих чеках медичні матеріали, зокрема шприци, марля, бинти, хірургічний халат, скальпель, тощо, на думку суду, також є доведеними, оскільки ці матеріали є супутніми та були необхідні для термінового лікування та проведення невідкладної операції загиблому, а також були придбані позивачем під час перебування останнього на лікуванні у Розівській ЦРЛ та КУ «Запорізька обласна клінічна лікарня» ЗОР.

Також доведеними вважає суд і понесені позивачем витрати за надання медичних послуг - проведення комп`ютерної томографії 12.06.2017 року загиблому ОСОБА_3 на суму 900 грн., оскільки факт її проведення підтверджується висновками експертів № 2148 від 21.07.2017 року, № 321/к від 05.09.2017 року і № 328/к від 02.11.2017 року, а здійснення платежу за цю медичну послугу, підтверджується відповідною квитанцією від 22.06.2017 року (а.с. 81 т. 1, а.с. 21-25, 74-93, 174-198 т. 2 кр. пр.).

З огляду на зазначене, суд відхиляє доводи представника відповідача стосовно того, що надані позивачем докази не доводять факт того, що ліки були придбані саме позивачем і для потерпілого, внаслідок відсутності на товарних та фіскальних чеках персональних даних останніх, оскільки нормами чинного законодавства, зокрема ст. 9 Закону України «Про бухгалтерських облік та фінансову звітність в Україні», не передбачено обов`язкової вимоги до такої форми первинних документах, як зазначення персональних даних споживача відповідних товарів, а факт придбання цих ліків позивачем саме для потерпілого, зокрема знайшов своє підтвердження відповідними медичними документами щодо їх призначення останньому, а також наявністю у позивача оригіналів цих чеків.

Стосовно ж понесених позивачем витрат на придбання пального згідно до квитанцій від 10.06.2017 року на суму 529, 92 грн. та від 11.06.2017 року на суму 486, 92 грн. (а.с. 80 т. 1), для транспортування потерпілого до закладу охорони здоров`я, то виходячи з матеріалів справи, загиблого ОСОБА_3 було транспортовано до КУ «Запорізька обласна клінічна лікарня» ЗОР, - 12.06.2017 року, а тому ці витрати суд знаходить не підтвердженими, та такими, що навіть спростовуються поясненнями позивача наданими в судовому засіданні, згідно до яких останній зазначав, що фактично ним було придбано пальне для того, щоб заправити транспортні засоби, які привозили лікарів-хірургів до Розівської ЦРЛ, що в певній мірі викликає сумніви у здійсненні цих витрат.

За таких обставин, суд знаходить обґрунтованими та доведеними витрати позивача понесені на лікування та обстеження потерпілого на суму 7 420, 28 грн., з урахуванням пояснень позивача щодо помилковості надання ним двічі однієї і тієї ж самої квитанції від 11.06.2017 року, виданою Аптекою № 1 (ФОП ОСОБА_10 ) на придбання лікарського препарату - реосорбілакт на суму 118, 10 грн., та повторного включення цієї суми до понесених витрат на придбання ліків.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 щодо понесених витрат на поховання, придбання одягу для померлого та спорудження надгробного пам`ятника на суму 116 665, 00 грн., суд зазначає наступне.

Згідно до ч. 1 ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» судам роз`яснено що, у випадку смерті потерпілого організація або громадянин, відповідальні за заподіяння шкоди, зобов`язані відшкодувати витрати на поховання (в тому числі на ритуальні послуги і обряди) тій особі, яка понесла ці витрати. Тому вимоги про стягнення витрат на поховання можуть пред`являтись як особами, що мають право на відшкодування шкоди у зв`язку зі смертю годувальника, так і сторонніми до потерпілого громадянами і організаціями, що фактично понесли ці витрати . Витрати на виготовлення пам`ятників і огорож визначаються, виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам`ятників і огорож в даній місцевості.

Виходячи з квитанцій від 13.06.2017 року за № 805883 та № 805882, позивачем було понесені витрати на ритуальні послуги на суму 1 500 грн. та 19 800 грн., відповідно, а також згідно товарного чеку, виданого ФОП ОСОБА_11 від 2017 року на придбання одягу для померлого на суму 5 000 грн. (а.с. 80, 84 т. 1).

Згідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частиною 2 статті 9 вказаного Закону визначено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Водночас квитанції від 13.06.2017 року за № 805883 та № 805882, не містять даних про те, які саме ритуальні послуги (придбання вінка, труни тощо) були надані позивачу, як то і якою саме організацією ці послуги були надані, враховуючи відсутність цих даних у відповідних квитанціях.

Не відповідає зазначеним вимогам закону і товарний чек щодо придбання позивачем одягу для померлого на суму 5 000 грн., оскільки як було звернуто увагу і судом апеляційної інстанції, вказаний чек не містить дати та підпису, що ставить під сумнів коли було придбано і для якої мети вказаний одяг, враховуючи при цьому пояснення позивача в судовому засіданні про те, що його покійний син за життя носив одяг 48 розміру, хоча згідно до вказаного чеку позивачем було придбано костюм 58 розміру.

Таким чином, з урахуванням наведених обставин та позиції представника відповідача про невизнання позову в цій частині, виникають обґрунтовані сумніви щодо понесення позивачем цих витрат, а тому суд вважає необхідним у задоволенні позову в цій частині відмовити.

Виходячи з договору замовлення № 015 від 12.07.2017 року із квитанцією № 446059 від 12.07.2017 року до нього, ОСОБА_1 придбав пам`ятник на суму 95 365 грн., витрати за який останній і просить стягнути з відповідача без урахування установки та доставки на суму 5 000 грн., а всього на суму 90 365 грн. (а.с. 82, 83, 149 т. 1).

Згідно до товарного чеку від 17.01.2018 року, виданого ФОП ОСОБА_12 , який міститься в матеріалах кримінального провадження відносно ОСОБА_2 , та який було досліджено під час судового розгляду справи, середня ціна пам`ятника в даній місцевості складає 7 200 грн. (а.с. 17 т. 3 кр. пр.).

За таких обставин, вартість придбаного позивачем пам`ятника в розмірі 90 365 грн. (без установки та доставки), на переконання суду, значно перевищує граничну вартість стандартного пам`ятника в даній місцевості. При цьому навіть з наданої позивачем роздруківки з Інтернет ресурсу (а.с. 6-26 т.2), відповідність якого як доказу хоча і викликає сумніви, можна дійти висновку, що придбаний позивачем пам`ятник за своєю вартістю явно не можна віднести до стандартних пам`ятників, в розумінні роз`яснень, викладених у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди».

З урахуванням наведеного, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в частині понесених витрат на спорудження надгробного пам`ятника на суму 7 200 грн., згідно до товарного чеку від 17.01.2018 року.

Стосовно понесених позивачем витрат на придбання продуктів харчування для поминальних обідів, у тому числі на дев`ять, сорок днів після смерті та на роковини смерті потерпілого на суму 52 014, 88 гривень (а.с. 85-98, 146, 148 т. 1), то суд вважає, що у цій частині позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

Так, відповідно до ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу», поховання померлого це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

Аналіз вказаних норм закону дає підстави дійти висновку про те, що витрати на проведення поминальних обідів не підлягають відшкодуванню згідно з вимогами закону (аналогічна правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 19.03.2018 року у справі № 554/1793/15-ц, провадження № 61-6381 св 18).

А тому суд не приймає до уваги показання свідків стосовно понесених позивачем витрат на придбання продуктів харчування на поминальні обіди, оскільки ці витрати виходячи з положень діючого законодавства відшкодуванню не підлягають.

Враховуючи наведене, суд вважає доведеною та обґрунтованою позивачем суму матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, від якого настала смерть потерпілого, в розмірі 14 620, 28 грн., яка склалася із понесених позивачем витрат на лікування і обстеження потерпілого на суму 7 420, 28 грн. та витрат на придбання пам`ятника в розмірі 7 200 грн. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 суд вважає необхідним відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони (ч. 1 ст. 138 ЦПК України).

У разі часткового задоволення позову, інші судові витрати, пов`язанні з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи представник позивача адвокат Шумейко І.П. поніс витрати, пов`язані з явкою у судові засідання, які були призначені на 19.09.2019 року та 08.10.2019 року, про що свідчать надані останнім проїзні документи ЗУ № 929404 на суму 154, 43 грн., ЗУ № 929405 на суму 68, 52 грн., ЗУ № 986800 на суму 212,26 грн., ЗУ № 986801 на суму 82, 68 грн., а всього на загальну суму 517, 89 грн. (а.с. 51 т. 2).

З урахуванням наведеного, суд вважає необхідним стягнути з відповідача понесені позивачем витрати в розмірі 42, 67 грн. (пропорційно до задоволених вимог).

В силу ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви майнового характеру фізичною особою особою, ставка судового збору становить один відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позивач згідно до пункту 6 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за подання наведеного позову.

Враховуючи, що позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору, то з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави в сумі виходячи з розрахунку: (14 620, 28 грн. (розмір задоволених позовних вимог) * 1 772, 39 грн. (розмір судового збору) / 177 238, 83 грн. (розмір заявлених позовних вимог) = 146, 20 грн.

Керуючись ст. ст. 16, 1201 ЦК України, Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Законом України «Про поховання та похоронну справу», постановою Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», ст. ст. 4, 12, 13, 19, 76-82, 133, 138, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт серії НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (паспорт серії НОМЕР_2 , ІПН НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ) на відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, від якого настала смерть потерпілого, - 14 620, 28 грн., та понесені судові витрати в розмірі 42, 67 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт серії НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 ) на користь держави судовий збір в розмірі 146, 20 грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через суд першої інстанції, Розівський районний суд Запорізької області шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 18 жовтня 2019 року.

Суддя: А.П. Завіновська