П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2019 року місто Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах ОСОБА_1 (суддя-доповідач), ОСОБА_2, ОСОБА_3 із секретарем судового засідання Лептугою С.С., за участю представника позивача ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6, розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_7 на рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 20 лютого 2017 року, ухвалене в приміщенні того ж суду у складі судді Вадовської А.В., по справі № 475/980/16, провадження №22-ц/812/437/19, за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8 сільської ради Доманівського району Миколаївської області, ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И В :

16 листопада 2016 р. позивач ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_8 сільської ради Доманівського району Миколаївської області про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті його баби ОСОБА_9

У позовній заяві зазначав, що після смерті його баби ОСОБА_9 (12 жовтня 2005 р.) залишилося спадкове майно, яке складається із земельної ділянки площею 6,50 га, розташованої в межах території ОСОБА_8 сільської ради Доманівського району Миколаївської області. Діти померлої: син ОСОБА_10 (батько позивача), помер 17.10.2003 року, син ОСОБА_11 помер 06.09.2007 року.

ОСОБА_9 20 серпня 2004 р. склала заповіт на ім'я позивача, яким заповіла йому належну їй на праві власності вищезазначену земельну ділянку.

26 квітня 2016 р. він звернувся до Доманівської державної нотаріальної контори з приводу оформлення спадкових справ, проте нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовлено через пропуск строку для прийняття спадщини.

Своєчасно позивач з заявою про прийняття спадщини не звернувся, оскільки з 2000 р. стан його здоров'я різко погіршився. З 2001 року він перебуває на обліку у лікаря-невропатолога в Доманівській ЦРЛ. Хвороба вимагала періодичного обстеження і лікування.

З 2001 р. він періодично проходить амбулаторне та стаціонарне лікування в обласній лікарні м. Миколаєва. Також наприкінці 2004 р. проходив санаторно-курортне лікування у санаторії Інгул.

Позивач просив визнати причини пропуску строку для прийняття спадщини за заповітом поважними та визначити йому додатковий строк тривалістю в два місяці для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_9 (а.с. 2).

Ухвалою Доманівського районного суду Миколаївської області від 01 лютого 2017 року до участі в справі за клопотанням позивача залучена ОСОБА_5 (а.с. 28).

Рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області від 20 лютого 2017 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_8 сільської ради Доманівського району Миколаївської області, ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини (а.с. 37-40).

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_7С подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом безпідставно не врахована як поважна причина стан його здоровя. Також посилається на те, що строк на прийняття спадщини ним взагалі не пропущений, тому що він разом із своїм братом ОСОБА_12 в березні 2006 року звертався до Прибузької сільської ради Доманівського району із заявою про прийняття спадщини, а брат про відмову від належної йому частки спадщини на його користь. Вважає таке звернення належним, що свідчить про прийняття спадщини. Крім того зазначає, що заяву про прийняття спадщини разом з іншими необхідними документами він віддав нотаріусу, сплатив певну суму коштів, але чому на підставі його заяви не були внесені дані до Спадкового реєстру, йому невідомо. На думку апелянта ОСОБА_5 безпідставно була залучена до участі у справі, оскільки документи, які підтверджують її родинні стосунки з померлою, не надані. Також вважає, що ОСОБА_5 не є спадкоємицею за законом після смерті ОСОБА_9 (а.с. 51-54).

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 зазначає, що посилання апелянта на те, що його брат ОСОБА_12 писав заяву про відмову від спадщини, а отже спадкова справа була заведена у березня 2006 року, безпідставні. Для заведення спадкової справи заява ОСОБА_12 мала б надійти до державної нотаріальної контори Доманівського нотаріального округу. Надана в якості доказу заява ОСОБА_12 не містить даних того, що вона відправлялася до нотаріальної контори, була отримана нотаріусом та зареєстрована. Також реєстрація заповіту у спадковому реєстрі не є підставою для заведення спадкової справи та не свідчить про прийняття спадщини апелянтом. Крім того, вважає, що у ОСОБА_7 відсутні поважні причини пропуску строку для прийняття спадщини, які повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами на вчинення цих дій. Тому просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити (а.с. 100-104).

Позивач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, просив розглянути справу у його відсутність.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ОСОБА_4 доводи скарги підтримала, просила її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_6 підтримала доводи відзиву на апеляційну скаргу та просила в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_8 сільської ради Доманівського району Миколаївської області в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлений належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників учасників справи, переглянувши справу за наявними в ній та додатково наданими доказами та перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів прийшла до такого.

Відповідно до пункту 9 розділу XIII "Перехідні положення" ЦПК України у редакції Закону України N 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" (далі - ЦПК України) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 12 жовтня 2005 року померла ОСОБА_9 За життя 20 серпня 2004 року вона склала заповіт, посвідчений того ж дня секретарем виконкому Прибузької сільської ради Доманівського району Миколаївської області та зареєстрований за №160, яким належну їй на підставі Державного акту на право приватної власності на землю МК № 020053 земельну ділянку площею 6,50 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах території ОСОБА_8 сільської ради Доманівського району Миколаївської області, заповідала позивачу. На час смерті ОСОБА_9 проживала одна, спадкова справа після її смерті не заводилась. Позивач ОСОБА_7 у встановлений законом строк спадщину після її смерті не прийняв. Спадщину прийняла її онука ОСОБА_5, як спадкоємиця пятої черги, оскільки на час відкриття спадщини живим був її батько та син померлої ОСОБА_11, який спадщину не прийняв. Постановою державного нотаріуса Доманівської державної нотаріальної контори від 26.04.2016 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_9 через неприйняття спадщини. Позивач є особою з інвалідністю 3 групи. Відповідно до медичної картки він проходив лікування амбулаторно та стаціонарно у 2001, 2002, 2006, 2008, 2010, 2012, 2013, 2015 роках

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що обставини, на які посилався позивач, а саме стан свого здоровя, не були тими перешкодами, які б заважали йому подати заяву про прийняття спадщини.

З висновками суду погодитись не можна, оскільки судом не враховано наступне.

З пояснень представника позивача в судовому засіданні апеляційного суду вбачається, після смерті ОСОБА_9 відкрилась спадщина на спірну земельну ділянку, на яку складено заповіт на користь позивача, а також на будинок, розташований в с. Прибужжя Прибузької сільської ради та на присадибну земельну ділянку розміром 0,14 га, які заповітом не охоплені. Спірна земельна ділянка знаходиться в оренді, орендну плату після смерті ОСОБА_9 отримував позивач, а відповідач ОСОБА_5 проживала в будинку та користувалась присадибною ділянкою.

Зазначені пояснення представником відповідача не спростовані.

Матеріали справи свідчать про те, що позивач претендує на отримання спадщини за заповітом від 20 серпня 2004 року.

Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України в редакції, яка діяла на час відкриття спдщини).

Наслідки пропущення строку для прийняття спадщини визначені статтею 1272 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Разом з тим, частиною третьою статті 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Такі ж рекомендації виписані в п. 2 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування».

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що відповідач ОСОБА_5 відповідно до положень ч.2 ст. 1258, ч.4 ст. 1268 ЦК України прийняла спадщину та обґрунтовано залучив її до участі в справі в якості відповідача. Про це свідчить і чинне рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 19.06.2017 року про визнання за ОСОБА_5 як спадкоємицею пятої черги в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9 права власності на земельні ділянки (а.с. 87-88).

Зазначивши в рішенні, що відповідач ОСОБА_5 визнала позов та не заперечувала проти визначення позивачеві додаткового строку для прийняття спадщини, суд не звернув увагу на положення ч.4 ст. 174 ЦПК України в редакції 2004 року, відповідно до якої у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

В п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" розяснено, що якщо сторона (її представник, повноваження якого не обмежені) визнавала обставини, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, суд посилається на це в рішенні як на підставу звільнення від доказування цих обставин (частина перша статті 61 ЦПК).

Аналогічні положення мають ч.1 ст. 82, ч.4 ст. 206 ЦПК України, який діє з 15.12.2017 року.

Ухвала про те, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, судом першої інстанції не приймалась.

Розглядаючи зазначену обставину, колегія суддів виходить з того, що визнання позову відповідачем не є безумовною підставою для його задоволення, ураховуючи, що вирішуючи спір по суті суд повинен дослідити матеріали справи, надати належну правову оцінку наявним у справі доказам та ухвалити судове рішення з урахуванням вимог законності та обґрунтованості.

Таким чином, при розгляді справи суду першої інстанції слід було врахувати в сукупності як визнання позову відповідачем та не заперечення нею проти задоволення позову, так і докази, які надані позивачем на підтвердження поважності пропуску ним встановленого законом строку для прийняття спадщини.

Суд першої інстанції розцінив надані докази, які стосуються стану здоровя позивача, як такі, що не підтверджують поважність причин пропуску строку, оскільки вони не свідчить про непереборні, істотні труднощі для спадкоємця на вчинення дій по поданню заяви про прийняття спадщини.

Але з такою оцінкою доказів причин пропуску шестимісячного строку подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори колегія суддів не погоджується.

Судом не враховано, що захворювання, на яке страждає позивач (а.с. 56), відповідно до МКХ (міжнародної класифікації хвороб) відноситься до хронічного прогресуючого захворювання нервової системи, яке характеризується ураженням головного та спинного мозку. Станом на 2006 рік позивач, як це вбачається з виписного епікризу про прибування його на стаціонарному лікуванні в обласній лікарні з 16.01. по 26.01.2006 року, вже був визнаний особою з інвалідністю другої групи. В цьому ж документі зазначено, що в нього память та критика знижені (а.с. 31).

Відповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні суду першої інстанції не оспорювала зазначених обставин, поясняла, що їй відомо про важкий стан здоровя позивача.

Додана до апеляційної скарги копія заяви рідного брата позивача ОСОБА_13 про те, що він відмовляється від своєї частки спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_9 на користь позивача, факт складання якої підтверджується випискою з книги реєстрації нотаріальних дій Прибузької сільської ради Доманівського району Миколаївської області (а.с. 129-131), свідчить про те, що між братами - ОСОБА_13 та ОСОБА_7 обговорювалися наміри щодо прийняття спадщини після смерті ОСОБА_9 (про що надала пояснення в судовому засіданні апеляційного суду представник позивача), які позивачем не були реалізовані у відповідності до вимог закону в силу його хворобливого стану.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про поважність причин пропуску строку на прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_9

Отже, аналізуючи вищенаведене, слід прийти висновку, що визнання позову відповідачем не суперечило закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому у суду першої інстанції при належному виконанні вимог ст.ст. 61, 174, 212, 214 ЦПК України 2004 року були всі підстави для задоволення позову.

Та обставина, що на час розгляду справи апеляційним судом відповідач ОСОБА_5 дотримується іншої позиції щодо заявленого позивачем позову, не впливає на висновки апеляційного суду, оскільки справа переглядається апеляційним судом з врахуванням ситуації, яка мала місце на час розгляду спору судом першої інстанції.

За такого рішення суду першої інстанції як таке, що винесене з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права відповідно до положень п. 4 ч. 1ст. 276 ЦПК України слід скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 367, 376, 382, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 20 лютого 2017 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_7 до ОСОБА_8 сільської ради Доманівського району Миколаївської області, ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задовольнити.

Визначити ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, (паспорт серія ЕО № 367772) додатковий строк два місяці для подання ним заяви про прийняття спадщини за заповітом, що відкрилася після смерті ОСОБА_9, померлої 12 жовтня 2005 року.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Прокопчук

Суддя Н.В. Самчишина

Суддя Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 15 березня 2019 року