Єдиний унікальний номер судової справи 483/506/19
Провадження № 22-ц/812/1704/19
Категорія 30 Доповідач суду апеляційної інстанції Самчишина Н.В.
Постанова

іменем України

17 жовтня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Базовкіної Т.М., Прокопчук Л.М.,

із секретарем судового засідання Цуркан І.І.,

за участю: позивачів ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 серпня 2019 року, ухвалене того ж дня о 15 год. 44 хв. під головуванням судді Шевиріної Т.Д. в приміщенні суду в м. Очакові, за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди,

встановила:

10 квітня 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди в розмірі 32 500 гривень кожному, а всього 130 000 гривень.

Свої вимоги обґрунтовували тим, що 17 лютого 2017 року слідчим СВ Очаківського ВП ГУНП в Миколаївській області Лебедєвим О.О. на підставі ухвали слідчого судді Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 лютого 2017 року було проведено обшук місць проживання позивачів. Підставою для звернення до суду за дозволом на проведення обшуку стали неправдиві відомості, повідомлені відповідачкою під час допиту в якості потерпілої у кримінальному провадженні. Так, 27 січня 2017 року, будучи повторно допитаною в якості потерпілої, ОСОБА_5 повідомила, що у вчиненні крадіжки з належного їй кафе-бару «Імперіал» вона підозрює ОСОБА_1 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Відповідачка також повідомила, що під час судового розгляду цивільної справи, яка перебуває в провадженні Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області, начебто ОСОБА_1 перелічив усі викрадені з кафе-бару «Імперіал» речі. Оскільки відповідачка не була присутня в судовому засіданні, на яке вона посилалася під час допиту, а ОСОБА_1 ніколи не зазначав, які саме речі були в неї викрадені, позивачі вважають, що ОСОБА_5 з мотивів помсти надала під час розслідування кримінального провадження неправдиву інформацію, що призвело до проведення незаконного обшуку та порушення їхніх цивільних прав.

Посилаючись на те, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_5 , завідомо неправдивих показань і безпідставних звинувачень у можливому вчиненні злочину ОСОБА_1 , було порушено гарантоване Конституцією України та Цивільним кодексом України право на недоторканість житла, що завдало шкоди душевному стану, репутації, зокрема, серед сусідів, позивачі просили про задоволення позову.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача посилався на те, що під час допиту в якості потерпілої ОСОБА_5 вказувала на позивача ОСОБА_1 , як на особу, яка, за її внутрішнім переконанням, могла вчинити злочин та відповідно до КПК України не могла впливати на прийняття слідчим рішення щодо звернення до суду з клопотанням про надання дозволу на обшук.

-2-

Крім того зазначав, що визначальним для вирішення питання про стягнення моральної шкоди та її розміру є ступінь завданої особі психологічної травми, який має бути обґрунтований висновком судово-психологічної експертизи.

У відповіді на відзив позивачі наполягали на обґрунтованості та доведеності їх позовних вимог.

Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 серпня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки обшук в квартирі позивачів був проведений слідчим, дії якого регламентовані процесуальним законом, мають офіційний характер і спрямований на розслідування злочину, то суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову пред`явленого до ОСОБА_5 , яка вказуючи позивача, як особу, яка могла вчинити злочин наводила лише свої міркування.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посилаючись на те, що рішення суду є упередженим, необґрунтованим та незаконним, не відповідає нормам процесуального права і фактичним обставинам справи, просили скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Позивачі зазначали, що позивачем ОСОБА_1 була подана заява про відвід судді Шевиріної Т.Д. від участі у справі, з підстав її упередженості та небезсторонності, яку підтримали інші позивачі. Ухвали суддів Шевиріної Т.Д. та Чаус Л.В. про відхилення заяви про відвід судді Шевиріної Т.Д. є необ`єктивними, необґрунтованими і незаконними, оскільки позивачами були приведені достатні аргументи в підтвердження сумнівів в неупередженості та безсторонності судді Шевиріної Т.Д., яка раніше розглядала іншу справу за участю сторін.

Крім того, вказували, що позовна заява не була розглянута по суті, оскільки позивачі в позові не посилалися на те, що обшук їхнього приміщення було проведено незаконно, а обґрунтовували заподіяння моральної шкоди лише наданням ОСОБА_5 завідомо неправдивих показань відносно ОСОБА_1 про можливе вчинення ним крадіжки в належному відповідачці кафе-барі «Імперіал», внаслідок чого в житловому помешканні позивачів було поведено обшук. Ці завідомо неправдиві показання відповідача були єдиним доказом доданим слідчим до клопотання слідчому судді про проведення обшуку.

На думку позивачів суд повинен був з`ясувати правдиві чи неправдиві показання дала ОСОБА_5 , чи є причинно-наслідковий зв`язок між цими показаннями та проведенням обшуку в житловому помешканні, чи було заподіяно моральну шкоду, чи є вина ОСОБА_5 в заподіянні моральної шкоди. В своїх висновках суд обходить мовчанням той факт, що ОСОБА_5 не була присутня на судовому засіданні, на яке вона посилалася в своїх показаннях, і не могла чути і знати, що говорив ОСОБА_1 під час того судового засідання, а цей факт на думку позивачів, має дуже важливе значення.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_8 , посилаючись на безпідставність її доводів, просив в задоволенні апеляційних скарг відмовити.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 27 січня 2017 року ОСОБА_5 під час додаткового допиту в якості потерпілого у кримінальному провадженні за фактом крадіжки майна з належного їй приміщення кафе «Імперіал», повідомила, що у вчиненні крадіжки вона підозрює ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , з якими у неї склалися неприязні стосунки. Крім того, повідомила, що під час судового розгляду цивільної справи 25 січня 2017 року ОСОБА_1 чітко перелічив майно, яке було викрадено в ніч з 02 на 03 січня 2017 року (а.с.7).

-3-

Обґрунтовуючи показами потерпілої ОСОБА_5 , 09 лютого 2017 року слідчий СВ Очаківського ВП ГУНП в Миколаївській області Лебедєв О.О. звернувся до слідчого судді Очаківського міськрайонного суду з клопотанням про проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 9). Того ж дня, слідчим суддею Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області постановлено ухвалу, якою клопотання слідчого задоволено, надано дозвіл на проведення обшуку квартири АДРЕСА_1 (а.с. 10).

З протоколу обшуку слідує, що 17 лютого 2017 року в результаті проведеного обшуку не виявлено речей, зазначених в ухвалі слідчого судді (а.с. 13-15). Судом також встановлено, що вказана вище квартира перебуває у спільній частковій власності позивачів в рівних частках. 24 липня 2019 року в судовому засіданні суду першої інстанції позивачі пояснили, що фактично в квартирі проживають ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Позивачка ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_1 , не проживає.

За змістом частини першої, другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частина перша статті 1167 ЦК України визначає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

У випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову про відшкодування шкоди, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції.

У частині першій статті 1 Закону України «Про національну поліцію України» (далі Закон) встановлено, що національна поліція України (далі Поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

-4-

Статтею 2 цього Закону визначені завдання поліції, які полягають у: забезпечення публічної безпеки і порядку; охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; протидії злочинності; надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Поліція, відповідно до покладених на неї завдань, які визначені, зокрема пунктами 3, 5, 6 частини першої статті 23 Закону вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події; здійснює досудове розслідування кримінальних правопорушень у межах визначеної підслідності.

Аналізуючи вищевикладені обставини, колегія суддів вважає, що інформація (припущення) про підозру у вчиненні злочину ОСОБА_1 , яку позивачі вважають завідомо неправдивою, що міститься у протоколі додаткового допиту потерпілого ОСОБА_5 від 27 січня 2017 року, була адресована органу, який уповноважений був здійснювати досудове розслідування у кримінальному провадженні та своєчасно реагувати на заяви та повідомлення, що виникли, зокрема, внаслідок кримінального правопорушення, а тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що таким чином відповідач реалізував своє право, передбачене ст. 40 Конституції України та ст. 56 КПК України, а не здійснив поширення недостовірної інформації.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що суд обійшов мовчанням той факт, що ОСОБА_5 не була присутня на судовому засіданні, на яке вона посилалася в своїх додаткових показах, і не могла чути і знати, що говорив ОСОБА_1 під час судового засідання. Так, із дослідженого звукозапису судового засідання, яке мало місце 25 січня 2017 року, у цивільні справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, судом встановлено, що відповідач не була присутня в судовому засіданні та під час судового засідання ОСОБА_1 не називав жодних речей, що були викрадені у позивача з кафе-бару «Імперіал».

Між тим, як встановив суд і зазначив у рішенні, відповідачка, заперечуючи проти позову, посилалась на те, що під час допиту в якості потерпілої вона лише висловила свою підозру з приводу того, хто міг вчинити злочин. Вона пояснювала, що після судового засідання у цивільній справі за позовом її чоловіка ОСОБА_9 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, яке відбулося 25 січня 2017 року, її чоловік повідомив їй, що під час судового розгляду ОСОБА_1 перелічив майно, яке було викрадено з бару «Імперіал». Саме тому ОСОБА_5 під час додаткового допиту зазначила, що у вчиненій крадіжки вона підозрює ОСОБА_1 Протокол додаткового допиту потерпілого від 27 січня 2017 року не містить з`ясування слідчим у ОСОБА_5 джерела інформації щодо пояснень ОСОБА_1 в судовому засіданні та не зазначено обставин за яких відбулося судове засідання в іншій справі. Тому висновок суду першої інстанції про те, що відомості, викладені в протоколі додаткового допиту потерпілого є неповними, є правильним.

За таких обставин та за відсутності доказів щодо перевірки показів потерпілої, інформацію щодо ОСОБА_1 , якого вона припустила підозрюваним у вчиненні злочину, що міститься в протоколі її додаткового допиту, вважати завідомо неправдивою не можна.

Саме по собі обґрунтовування слідчим клопотання про проведення обшуку в помешканнях позивачів, показами потерпілої ОСОБА_5 в протоколі її додаткового допиту, з огляду на те, що вказана інформація, на думку слідчого, була достатньою для звернення до суду із відповідним клопотанням, не є належними та достатніми доказами, що свідчать про наявність складових заподіяння відповідачем позивачам моральної шкоди за ст. 1167 ЦК України.

-5-

Аргументи апеляційної скарги стосовно протиправної відмови судом першої інстанції у задоволенні клопотання про відвід головуючого у справі ОСОБА_10 є такими, що не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Відповідно до приписів пункту 2 частини третьої статті 376 ЦПК України судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню з ухваленням нового рішення, якщо в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими.

Із матеріалів справи вбачається, що 15 травня 2019 року ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції заяву, до якої приєдналися і підтримали позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про відвід судді Шевиріної Т.Д., з підстав її упередженості, мотивуючи заяву тим, що на протязі 2015-2016 років суддя розглядала іншу справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , грубо порушуючи норми Цивільного процесуального кодексу України, та тим, що у 2017 році ОСОБА_1 подано заяву про вчинення цим суддею злочину, передбаченого статтею 375 КК України.

На думку колегії суддів, зміст заяви про відвід не вказує на наявність підстав вважати її обґрунтованою, а тому правильним є висновок суду першої інстанції, що така заява задоволенню не підлягала. Питання відводу судді вирішувалось судом у встановленому законом порядку із постановленням вмотивованої ухвали.

Згідно з пунктом 5 частини першої, частини четвертої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 24 травня 1989 року у справі Гаусшильдта, найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості (Hauschildt Case, заява № 11/1987/134/188, § 48).

Наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого законного сумніву з цього приводу (§ 46 рішення від 24 травня 1989 року у справі Гаусшильдта).

Щодо суб`єктивного критерію, з огляду на мотиви заяви про відвід судді, то немає підстав стверджувати, що суддя-головуючий у справі Шевиріна Т.Д. виявляла особисту упередженість. Презумпція особистої неупередженості судді діє доти, доки не з`являться докази на користь протилежного. Згідно з об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть існувати об`єктивно виправдані побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що рішення суду в іншій справі, на яке посилався ОСОБА_1 в заяві про відвід судді, судами вищих інстанцій залишено без змін, а інших доказів на підтвердження існування обставин, які б свідчили про сумніви в неупередженості та безсторонності судді Шевиріної Т.Д., суду не надано. Тому апеляційний суд вважає, що немає фактів, які б ставили під сумнів неупередженість та об`єктивність судді Шевиріної Т.Д.

Наведене не дає підстав суду апеляційної інстанції для застосування положень пункту 2 частини третьої статті 376 ЦПК України та скасування судового рішення з цих підстав.

-6-

Оскільки суд ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, то апеляційна скарга в силу ст. 375 ЦПК підлягає залишенню без задоволення.

З огляду на викладене, судовий збір за подання та розгляд апеляційної скарги покладається на позивачів.

Керуючись ст.ст.367,374,375,382 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: Т.М. Базовкіна

Л.М. Прокопчук

Повний текст постанови складено 17 жовтня 2019 року.