Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2019 року Новотроїцький районний суд

Херсонської області

в складі: головуючого судді Решетова В.В.

секретар судового засідання Сушко Н.І.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Новотроїцьке Херсонської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення спадкоємця від права на спадкування спадщини за законом, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_5 . Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме на земельні ділянки: площею 5,13га, кадастровий номер :03:021:0016, згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 645124; площею 5,384га, кадастровий номер :03:021:0015, згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно індексний номер 42746973 від 25.08.2015 року. Спадкоємцями є вона та її сестра - відповідач по справі. Вона та її сестра подали заяви про прийняття спадщини. 19.12.2017 року була зареєстрована спадкова справа.

Однак, вона вважає, що відповідача відповідно до ч.ч. 3,5 ст. 1224 ЦК України необхідно усунути від права на спадкування. Так, на протязі дванадцяти років її мати дуже хворіла та за станом здоров`я потребувала стороннього догляду, так як не могла самостійно пересуватись. Даний догляд за матір`ю здійснювала вона та її донька. На протязі тривалого часу вона несла витрати на утримання матері, її лікування та матеріальне забезпечення. Відповідач же за весь час хвороби матері по день її смерті жодного разу ні матеріальної, ні моральної допомоги не надавала, не відвідала її, не цікавився станом її здоров`я, хоча мала таку можливість. Жодної допомоги під час проведення поховання матері вона також не надавала. Таким чином, остання нехтувала своїми обов`язками, передбаченими законом.

В зв`язку з даними обставинами вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Просить усунути відповідача від права на спадкування за законом спадщини, відкритої внаслідок смерті ОСОБА_5 .

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини, просили позов задовольнити.

Допитана в судовому засідання в якості свідка позивач пояснила, що мати проживала в її будинку, разом з нею. У матері була катаракта та глаукома очей, позивач її возила на операцію. Пізніше її мати перенесла інсульт та стала зовсім безпорадною, не могла себе обходити, потребувала сторонньої допомоги, яку вона їй надавала разом зі своєю дочкою. Мати потребувала матеріальної допомоги, оскільки її пенсії не вистачало на її утримання. Відповідач навіть не була присутня на похоронах матері. Позивач вказала, що жодних заборон та перешкод на відвідування матері вона відповідачу не робила, а навпаки, шукала її в мережі Інтернет, так як її телефон не відповідав, дзвонила її дітям, які також не знали де вона перебуває.

Представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав, вважає, що позивачем доведено факт того, що саме вона надавала допомогу матері, а відповідач ухилялась від виконання своїх обов`язків, як доньки померлої. Не надала жодного доказу, які б підтверджували те, що вона була позбавлена можливості надавати допомогу матері. Фактичні обставити стосовно хворобливого та безпорадного стану ОСОБА_5 у продовж тривалого часу до дня смерті, вказують на те, що відповідач навіть не цікавилась її станом здоров`я та звичайними життєвими потребами. Відповідачем не вчинено жодних дій про піклування та утримання ОСОБА_5 тривалий час до дня смерті, що підтверджується відсутність жодного доказу в підтвердження її показів. Просив відмовити в задоволення позову.

Відповідач та її представник позовні вимоги не визнали, просили відмовити в задоволенні позову.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка відповідач пояснила, що їхня мати дійсно проживала в її сестри позивача по справі. З 2012 року по 2014 рік вона проживала разом з родиною позивача, так як мала конфлікти зі своїм чоловіком. За цей час вона піклувалась про матір, на деякий час виїздила на заробітки, а потім знову поверталась. А після сварки з чоловіком позивача, вона поїхала з села в с. Антонівка Новоодеського району Миколаївської області до сина. Не заперечувала, що можливо матері і була необхідна стороння допомога, але позивач не допускала її до неї. Сестра не дзвонила їй, не повідомляла, що мати хвора, навіть не повідомила про смерть матері. В 2012 році вона вийшла на пенсію та купувала матері ліки, яка сказала, щоб вона не витрачала своїх коштів. Вважає, що підстав для усунення її від спадщини немає, так як мати не потребувала допомоги саме від неї, так як таку допомогу надавала їй інша донька (позивач), яка зробила все можливе для того, щоб позбавити її надавати допомогу матері. Позивач створила для неї такі умови, за яких вона була позбавлена можливості виконувати свої обов`язки. Просила відмовити в позові.

Представник відповідача проти позову заперечив та пояснив, що факти викладені в позовній заяві не відповідають дійсності, так як позивач своєю поведінкою, викликаною в майбутньому спадщиною після смерті матері, створила для неї такі умови, за яких вона була позбавлена не тільки змоги надавати допомоги своїй матері, але і спілкуватись з нею. Діюче законодавство передбачає декілька випадків, коли спадкоємці можуть бути позбавлені права на спадкування. Серед таких випадків є і той, на який посилається позивач, а саме за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялась від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Сам по собі факт того, що відповідач останні два роки життя матері не мала можливості спілкуватись з нею, не дає підстав для висновку, що відповідач умисно не виконувала обов`язки доньки. Просив відмовити в задоволенні позову.

Свідок ОСОБА_6 , в судовому засіданні пояснила, що вона є медсестрою в медичній амбулаторії с. Сергіївка, неодноразово приходила до позивача додому на її виклик, так як ОСОБА_5 потребувала медичної допомоги, вона перенесла два інсульти та була в безпорадному стані. Хворою опікувалась її донька ОСОБА_1 та її онука ОСОБА_7 .. Коли вона відвідувала хвору, то ОСОБА_3 не приймала участі в її догляді. ОСОБА_5 потребувала стороннього догляду з 2016 року та по день смерті.

Свідок ОСОБА_7 , яка є донькою позивача, в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_5 з 2005 року та по день її смерті проживала з ними. Відповідач проживала також ними з 2012 року по 2014 рік, потім поїхала на заробітки. Після чого відповідач їм не телефонувала, не приїздила, листів не писала. У ОСОБА_3 були конфлікти з бабусею. ОСОБА_5 потребувала сторонньої допомоги, бо була майже сліпа, потім у неї був інсульт, після чого вона зовсім перестала самостійно пересуватись. Бабуся отримувала пенсію за віком, але її було не достатньо для її лікування. Відповідачу ніхто перешкод не чинив у спілкування з її матір`ю, але спроб з її боку на таке спілкування не було. Вони шукали відповідача в мережах Інтернет, тому що телефон її не відповідав. Вважає, що відповідач відмовилась від своєї матері, так як знала, що її мати в безпорадному стані через знайомих з села.

Свідок ОСОБА_8 , яка є сусідкою померлої, в судовому засіданні пояснила, що померлу ОСОБА_5 забрала до себе дочка ОСОБА_1 .. З іншою дочкою ОСОБА_3 у померлої були добрі відносини, вона приїздила до неї.

Свідок ОСОБА_9 , яка є сусідкою позивача, в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_5 проживала у позивача до дня її смерті, хворіла. ОСОБА_3 передавала матері сумки, коли працювала. Позивачі не просили допомоги у відповідача. У померлої були дві земельні ділянки сільськогосподарського призначення. За бабусею догляд здійснювала позивача та її донька. Відповідач також спочатку проживала разом з сім`єю позивача, але чоловік позивача її вигнав. Після чого ОСОБА_3 не з`являлась у ОСОБА_1 в дворі.

Заслухавши учасників справи, свідків, дослідивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 16.08.2017 серія НОМЕР_1 (а.с. 18).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме на земельні ділянки: площею 5,13га, кадастровий номер :03:021:0016, згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 645124 від 04.09.2009 року; площею 5,384га, кадастровий номер :03:021:0015, згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно індексний номер 42746973 від 25.08.2015 року.

Після смерті ОСОБА_5 спадкоємцями за законом залишилися дочки померлої ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Таким чином після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина за законом.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, спадкоємцями першої черги за законом є сторони по справі, які являються дітьми спадкодавця, що визнається сторонами, а тому додатковому дослідженню не підлягає.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкодавцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, а спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву при прийняття спадщини, що передбачено ч. 1 ст. 1269 ЦК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно копії спадкової справи № 425/2017, яка відкрита після смерті ОСОБА_5 (а.с. 57-64) вбачається, що 19.12.2017 року позивач ОСОБА_1 , а 12.12.2017 року відповідач ОСОБА_3 звернулись із заявами до Новотроїцької державної нотаріальної контори про прийняття спадщини та 12.12.2017 року була зареєстрована спадкова справа спадкодавця ОСОБА_5 .

Як вбачається із матеріалів справи, позивач звернулася до суду з позовом про усунення відповідача від права на спадкування на підставі ч.5 ст.1224 ЦК України.

Відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Згідно ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до роз`яснень викладених у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", правило ч.5 ст.1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Тобто, безпорадний стан необхідно доказувати відповідними записами в медичних документах. Так відповідно до наданої позивачем довідки від 30.04.2018 року №01-19/230 /а.с. 38/ та медичної картки хворої ОСОБА_5 , яка знаходилась в Громівській амбулаторії /а.с. 108-128/, лише підтверджено факт хворобливого стану спадкодавця, що не підтверджує безпорадний стан останньої.

Доводити факт безпорадного стану тільки поясненнями позивача та свідків є недостатнім.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17.10.2018 у справі № 200/21452/15-ц.

Крім того, у п.4 листа ВССУ від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що усунення від права на спадкування спадкоємців за законом та за заповітом можливе виключно на підставі рішення суду.

Виходячи зі змісту ч.5 ст.1224 ЦК України, суд при вирішенні такої справи повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов`язку щодо її надання.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч.5 ст.1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, можливість її надання цією особою, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.03.2018 у справі № 337/6000/15-ц та від 04.07.2018 у справі № 404/2163/16-ц зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Неучасть відповідача у витратах та здійснені процедури поховання спадкодавиці за змістом частини ч.5 ст.1224 ЦК України також не може вважатись ухиленням відповідача від надання допомоги спадкодавцеві, який через хворобу перебував у безпорадному стані.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, що мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

В свою чергу, матеріали справи не містять належних до допустимих доказів, що у відповідач умисно ухилялась від обов`язку по відношенню до утримання своєї матері. Також відсутні докази, що ОСОБА_5 до настання смерті потребувала матеріальної чи іншої допомоги з боку саме доньки ОСОБА_3 ..

Так, як відповідно до показів свідків, та не заперечувалось сторонами померла ОСОБА_5 отримувала пенсію за віком.

Згідно повідомлення Новотроїцького центру первинної медичної допомоги від 30.04.2018 року № 01-19/230 (а.с.38), ОСОБА_5 в період із 12.01.2012 року по 13.08.2017 року знаходилась на диспансерному обліку у лікаря ЗПСМ з діагнозом:1ХС. Дифузний кардіосклероз, атеросклероз судин головного мозку. За останні три роки життя перебувала на амбулаторному лікуванні.

Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Сергіївської сільської ради Новотроїцького району Херсонської області від 16.01.2018 року №59 (а.с.4), ОСОБА_10 проживала разом із дочкою ОСОБА_1 в одному будинку за адресою АДРЕСА_1 .

Вищевказані докази не підтверджують знаходження померлої ОСОБА_5 в безпорадному стані, а лише вказують на те, що остання, через свій літній вік, важко хворіла. Також це підтверджується показами свідка ОСОБА_6 , згідно яких вбачається, що померла періодично хворіла та зверталась до амбулаторії за лікуванням. Наявні в матеріалах справи письмові докази, свідчать лише про амбулаторний огляд та призначення амбулаторного лікування ОСОБА_5 ..

Тобто, наявна медична документація, що досліджена в судовому засіданні, не містить висновків фахівців про те, що ОСОБА_5 за станом здоров`я не могла сама себе обслуговувати і потребувала сторонньої допомоги.

Між тим, сам по собі літній вік спадкодавця та важка хвороба не передбачають наявність такої умови позбавлення спадкоємця спадщини як безпорадний стан.

Крім того, належних та допустимих доказів того, що спадкодавець ОСОБА_5 за життя потребувала коштів на придбання ліків і догляд, а її пенсії та грошових коштів, які надавалися позивачем, було недостатньо, стороною позивача до суду не надано, тоді як рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях. Жодного доказу про те, що будь-які медичні препарати купувалися позивачем на лікування її матері, останньою також суду не надано.

Оцінюючи покази свідків, судом встановлено, що ОСОБА_5 потребувала певної сторонньої допомоги, однак, щоб дану допомогу надавала їй саме - відповідач ОСОБА_3 , остання не просила. В даному випадку, безпорадний стан ОСОБА_5 та те, що остання потребувала допомоги саме від відповідача свідки не доводять.

Водночас, матеріали справи не містять доказів того, що спадкодавець ОСОБА_5 письмово, усно або іншим способом зверталася до відповідача з проханням про надання їй будь-якої допомоги, а та в свою чергу ігнорувала такі звернення. Тобто, факту навмисного ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцю з боку відповідача позивачем та її представником не доведено.

Стаття 51 Конституції України встановлює, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Ця моральна норма була спочатку зафіксована на конституційному рівні, а потім знайшла своє відображення в Сімейному кодексі України.

Так, ч.1 ст.172 СК України передбачено, що діти зобов`язані піклуватись про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу, що в свою чергу і робила позивач, як дочка ОСОБА_5 ..

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б вказували на наявність обставин, які б слугували підставою для усунення від права на спадкування відповідача, так як останньою не доведено факт того, що спадкодавець перебувала у безпорадному стані та потребувала допомоги саме від відповідача, за умови її отримання від позивача.

Встановлені судом обставини вказують на те, що відсутні обов`язкові, визначені відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, що характеризується умисною формою вини; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи, а тому підстав для усунення відповідача від спадкування немає.

Аналізуючи вищевикладене, покази свідків, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог позивача в заявлених нею межах та про відсутність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч.1, п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача, у разі відмови в задоволенні позову.

Оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, тому й судові витрати, пов`язані з розглядом даної справи, що були понесені позивачем, у відповідності до ст.141 ЦПК України, до стягнення з відповідача не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", ст. ст.1216, 1218, 1220, ч.5 ст. 1268, ч.5 ст.1224 ЦК України, ст. ст.4, 13, 19, 76-81, 141, ч. 1, 9, 10 ст. 158, ст.263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Херсонського апеляційного суду.

Суддя В.В. Решетов