Постанова

Іменем України

18 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 464/5498/13-ц

провадження № 61-38110св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С. (суддя - доповідач), Усика Г. І., Яремка В. В.

учасники справи:

позов 1

позивач - Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5 , Львівська міська рада, Товариство з обмеженою відповідальністю житлово-експлуатаційне підприємство «Стимул-Сихів», орган опіки та піклування Сихівської районної адміністрації,

зустрічний позов

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідач: Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради,

позов 2

позивач - ОСОБА_4 ,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 , подану представником ОСОБА_6 , на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 07 липня 2017 року у складі судді Горбань О. Ю. та постанову Апеляційного суду Львівської області від 03 квітня 2018 року у складі колегії суддів: Мікуш Ю. Р., Павлишина О. Ф., Приколоти Т. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2013 року Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5 , Львівська міська рада, Товариство з обмеженою відповідальністю житлово-експлуатаційне підприємство «Стимул-Сихів» (далі - ТОВ ЖЕП «Стимул-Сихів»), орган опіки та піклування Сихівської районної адміністрації, про зобов`язання демонтувати самовільно збудовані об`єкти до квартири АДРЕСА_1 - житлову добудову під літ. «Б'-1», житлову надбудову під літ. «Б''-1», сарай під літ. «Е».

Позов мотивований тим, що ТОВ ЖЕП «Стимул -Сихів» виявило самовільне влаштування добудови до квартири АДРЕСА_1 , житлову надбудову та сарай. Самовільні роботи проведені відповідачами без документів на землекористування, погодженої проектної документації, розпорядчого документа виконавчого органу та дозволу на виконання будівельних робіт. 09 квітня 2013 року питання щодо самовільного будівництва розглядалось на засідання міжвідомчої комісії Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради і комісія дійшла висновку, що технічно неможливо експлуатувати самочинно збудовані об`єкти, вони підлягають демонтажу.

У червні 2013 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулись до суду із зустрічним позовом до Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради про скасування розпорядження.

Зустрічний позов мотивований тим, що з метою розширення власного житла вони провели реконструкцію власної квартири, яка є окремим одноповерховим будинком загальною площею 38,2 кв. м, житловою площею 18,2 кв. м. Здійснена добудова і надбудова другого поверху проведена відповідно до будівельних норм. Реконструкцію власної квартири вони розпочали після отримання згоди мешканців інших квартир у будинку, а також за згодою іншого співвласника квартири ОСОБА_4

ОСОБА_4 не брала будь-якої участі у будівництві та реконструкції квартири, оскільки через погіршення відносин з членами родини самоусунулась від виховання дітей, залишила помешкання і ніколи ним не цікавилася.

У липні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про демонтаж самочинно збудованих об`єктів та приведення квартири до попереднього стану.

Позов ОСОБА_4 мотивований тим, що вона є співвласником спірного помешкання. У 2009 році після розірвання шлюбу з ОСОБА_1 , він перешкоджав їй проживати у спірній квартирі, тому вона вимушена була виїхати з неї. Незважаючи на існування судового рішення про зобов`язання відповідача ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні квартирою шляхом передачі ключів, яке було виконано формально, відповідачі знову перестали пускати її у квартиру.

Просить захистити її права як співвласника помешкання, зобов`язати відповідачів демонтувати самочинно збудовані об`єкти, привести квартиру до попереднього стану, оскільки внаслідок зазначених дій спірний об`єкт втратив тотожність з тим, на яке вона отримала право власності, а питання узаконення відповідачі не вирішують, намагаючись у такий спосіб усунути її від збільшеної площі будинку, позбавити її права на проведену реконструкцію.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 07 липня 2017 року в позові Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5 , Львівська міська рада, ТОВ ЖЕП «Стимул - Сихів», орган опіки та піклування Сихівської районної адміністрації, про демонтаж самочинно збудованих об`єктів відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради про скасування розпорядження задоволено. Скасовано розпорядження Сихівської районної адміністрації від 11 квітня 2013 року №167 «Про демонтаж самочинно збудованих об`єктів».

У позові ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про демонтаж самочинно збудованих об`єктів та приведення квартири до попереднього стану відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що Сихівською районною адміністрацією Львівської міської ради відповідно до статті 376 ЦК України не доведено підстави для знесення самочинного будівництва, а саме: самочинне будівництво суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, здійснено з істотним порушенням будівельних норм і правил, неможливість проведення перебудови для приведення будівництва у відповідність до вказаних вимог чи відмови відповідача провести таку перебудову.

Метою звернення ОСОБА_4 до суду із позовом про демонтаж та приведення помешкання до попереднього стану є отримання матеріальної вигоди. Позов ОСОБА_4 є безпідставний, його підстави не спрямовані на захист її прав як співвласника.

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 скористались спрощеним порядком узаконення самочинного будівництва, так званою «будівельною» амністією. Добудова і надбудова квартири проведені відповідачами до березня 2011 року, тому прийняте позивачем розпорядження у 2013 році не може залишатись в силі. Оскаржуване розпорядження від 11 квітня 2013 року № 167 «Про демонтаж самочинно збудованих об`єктів» прийнято Сихівською районною адміністрацією Львівської міської ради без фактичного з`ясування технічної можливості експлуатації самочинного будівництва та можливості демонтажу без пошкодження квартири, а рада виходила лише із відсутності проектно-технічної документації на будівництво.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 03 квітня 2018 року апеляційну скаргу Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради залишено без задоволення. Апеляційну скаргу ОСОБА_4 , подану представником ОСОБА_6 ,залишенобез задоволення. Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 07 липня 2017 року залишено без змін.

Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червні 2018 року ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_6 звернулася до суду з касаційною скаргою на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 07 липня 2017 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 03 квітня 2018 року, просить судові рішення в частині позовів про демонтаж самочинно збудованих об`єктів та приведення квартири до попереднього стану скасувати, а позови в цій частині задовольнити, в іншій частині позовів - відмовити.

Рух справи в суді касаційної інстанції

30 серпня 2018 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_4 , поданою представником ОСОБА_6 .

05 вересня 2019 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

ОСОБА_4 оскаржує судові рішення в частині відмови в її позові до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про демонтаж самочинно збудованих об`єктів та приведення квартири до попереднього стану.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди дійшли помилкових висновків, що спірне самочинне будівництво здійснено відповідачами зі згоди ОСОБА_4 , що не відповідає дійсності, про недоведеність факту порушення прав ОСОБА_4 внаслідок здійснення відповідачами самочинної реконструкції спірної квартири.

Внаслідок неправомірних дій відповідачів ОСОБА_4 втратила належне їй майно.

Вона обрала належний спосіб захисту порушених її прав.

Аргументи інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зазначили, що судові рішення ухвалені відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Рішенням Сихівського районного суду від 25 грудня 2013 року, яке набрало законної сили, визнано за кожним із співвласників спірної квартири, зокрема і ОСОБА_4 право на 1/АДРЕСА_5 частки. Тому права та законні інтереси ОСОБА_4 не порушено.

27 червня 2012 року ОСОБА_4 подала до суду позов, в якому визнавала, що самочинне будівництво проведено з її згоди, просила його поділити. Ухвалою суду вказаний позов залишено без розгляду.

У вказаній справі в суді апеляційної інстанції ОСОБА_4 повідомила, що не бажає знесення будинку, оцінює належну їй частку у будинку у 10 000 доларів США, визнала, що вона не проживає з відповідачами.

Відповідачі вказують, що іншого житла у них немає, є незрозумілою поведінка їхньої матері ОСОБА_4 , яка з ними не проживає протягом п`яти років, проте разом із своїм представником прагне зашкодити правам та законним інтересам дітей та внуків.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, про залишення касаційної скарги без задоволення.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , які перебували у зареєстрованому шлюбі до 09 вересня 2009 року, та їхнім дітям - ОСОБА_2, ОСОБА_3. На час отримання житла і реєстрацію відповідачів у ній у 2002 році квартира знаходилась в одноквартирному одноповерховому будинкут та складалась з однієї кімнати, житловою площею 18,2 кв. м, кухні площею 7,2 кв. м, двох коридорів площею 7,2 кв. м та 5,АДРЕСА_6 кв. м, загальною площею 38,2 кв. м.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору за позовом АДРЕСА_1 - ОСОБА_5 є співвласником квартири АДРЕСА_2 , проживає в іншому житловому будинку, в якому розташовані квартири АДРЕСА_4, АДРЕСА_5, АДРЕСА_6 , поруч з житловим будинком , в якому знаходиться квартира АДРЕСА_1 .

У 2009 році відповідачем ОСОБА_1 здійснено добудову і надбудову до квартири АДРЕСА_1 , в результаті чого загальна жила площа квартири збільшилась, квартира стала 2-х поверховою, складається із однієї кімнати, площею 18,2 кв. м, кухні, площею 7,2 кв. м, двох коридорів площею 3,8 кв. м та 5,АДРЕСА_6 кв. м, ванної кімнати площею 3,1 кв. м на першому поверсі та трьох жилих кімнат, площею 12,9 кв. м, 12,5 кв. м, 20,5 кв. м, кухні площею 8,3 кв. м, вбиральні площею 5,9 кв. м, коридору площею 12,5 кв. м на другому поверсі. Після проведених добудови та надбудови загальна площа квартири становить 131,3 кв. м, жила площа - 64,1 кв. м.

Обставини щодо здійснення самочинної добудови та надбудови відповідачами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 визнано сторонами.

Розпорядженням голови Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради від 11 квітня 2013 року № 167 затверджено висновок міжвідомчої комісії про демонтаж самовільно здійсненої прибудови та надбудови і зобов`язано відповідачів демонтувати самочинне будівництво до 01 червня 2013 року.

Встановлено, що у приміщенні квартири АДРЕСА_1 (без вигод) у 2009 році виконані роботи з реконструкції житлового будинку, наслідком якої є комфортне розміщення приміщень, квартира облаштована ванною та санвузлом.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 2865 від 15 листопада 2013 року Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз, сарай, добудова та надбудова до квартири АДРЕСА_1 відповідає державним будівельним нормам, санітарно-гігієнічним та протипожежним нормам, а саме в частині: пункти 2.9, 2.10, 2.14, 2.16, 2.21-2.28, 2.30, 2.31, 3.2, 3.4, 4.11, 5.13, 5.31, 5.37 ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення», пункт 5.9 ДНБ В.1.1-7-2002 «Пожежна безпека об`єктів будівництва», пункти 3.26, 3.24, 3.25* додаток 3.1 ДНБ 360-92** «Містобудування планування і забудова міських і сільських поселень». Невідповідність реконструкції житлового будинку полягає у відсутності погодженої у встановленому порядку проектної документації (ДБН А.2.2-3-2004 «Склад, порядок розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва» (затвердженим наказом Держбуду України від 20 січня 2004 року №8) та дозволу на початок проведення ремонтно-будівельних робіт (пункт 1.1 «Положення про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт»). Самочинно збудовані сарай, надбудова та прибудова відповідають державним будівельним та протипожежним нормам, а саме в частині: пункти 3.26, 3.24, 3.25* додаток 3.1, 3.25*, пункт 2*, додаток 3.1 ДНБ 360-92** «Містобудування, планування і забудова міських і сільських поселень» та не порушують державні будівельні норми стосовно сусідських будівель і споруд. Демонтувати добудову та надбудову до квартири АДРЕСА_1 без пошкодження конструкцій (квартири) будинку технічно неможливо (т. 1, а. с. 86-93).

Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи під час візуального огляду об`єкта дослідження встановлено, що в межах однієї присадибної ділянки за адресою: АДРЕСА_3 два житлових будинки, в першому знаходяться квартири АДРЕСА_4, АДРЕСА_5, АДРЕСА_6, а в другому - квартира АДРЕСА_1 . Досліджуваний об`єкт двоповерховий будинок з прибудованим гаражем та сараєм розташовані на території Сихівського району м. Львова, в сформованому кварталі житлової забудови (т. 1, а. с. 86 зворот).

Суди встановили, що реконструкція квартири АДРЕСА_1 здійснена відповідачами з метою поліпшення благоустрою квартири.

На виконання ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 листопада 2016 року, Управління земельних ресурсів листом від 18 квітня 2017 року повідомила про відсутність інформації щодо надання земельної ділянки на АДРЕСА_3 .

Згідно з даними державної статистичної звітності з кількісного обліку земель, списку землекористувачів і землевласників Галицького району м. Львова, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради № 51 від 06 лютого 1998 року «Про інвентаризацію земель м. Львова», спірна земельна ділянка на АДРЕСА_3 знаходиться у користуванні гуртожитку Львівського цегельного заводу без належно оформлених правовстановлюючих документів на землекористування.

Також встановлено, що присадибна ділянка на АДРЕСА_3 , на якій розташовані два житлових будинки, знаходиться в межах земельної ділянки площею 0,3 га, яка без належного оформлення перебувала у користуванні гуртожитку цегельного заводу. Надалі приміщення гуртожитку цегельного заводу приватизовані його мешканцями. Згідно з листом Головного управління статистики у Львівській області Відкрите акціонерне товариство «Львівське заводоуправління будівельних матеріалів (цегельний завод)» 26 квітня 2010 року вилучено з ЄДРПОУ(т. 2, а. с. 235).

На прибудинковій території на АДРЕСА_3 склався порядок користування між всіма співвласниками квартир двох будинків під одним номером, але які є окремими будинками на земельній ділянці.

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 квартира приватизована ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Отже, до осіб, які стали співвласниками квартири, яка знаходиться в окремому будинку перейшло право на земельну ділянку, на якій будинок розміщений, без зміни її цільового призначення, тобто до відповідачів перейшло право користування на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком та яка необхідна для її обслуговування.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Згідно з частиною третьою статті 376 ЦК України позов особи, яка самочинно збудувала нерухоме майно на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, про визнання права власності на цю нерухомість, може бути задоволено судом, якщо буде встановлено, що власник або користувач земельної ділянки не заперечує проти цього, будівництво не порушує права інших осіб і відповідає будівельним, архітектурним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам, державним стандартам.

Перевіряючи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права в межах доводів касаційної скарги ОСОБА_4 , Верховний Суд виходить з того, що відповідно до статтей 376, 391 ЦК України фізична особа має право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованого об`єкта нерухомості у випадках порушення її права, за умови доведення порушеного права.

Спір між сторонами за позовом ОСОБА_4 стосується знесення самочинного об`єкта, а саме добудови до квартири АДРЕСА_1 .

Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Особа, яка звертається з позовом про знесення самочинно збудованого нерухомого майна має довести про порушення її прав.

Верховний Суд зауважує, що лише факт самочинного будівництва відповідачами, на який у позовній заяві посилається ОСОБА_4 , не є підставою для задоволення її позову, оскількитаке будівництво має порушувати права позивача, що має бути доведено нею належними та допустимими доказами.

Суди встановили, що права ОСОБА_4 як співвласника квартири АДРЕСА_1 не порушено.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що ОСОБА_4 має частку у спірному житловому будинку, її право на частку відповідачами не заперечується, вони не чинять їй перешкод у користуванні та володінні ним, проте вона будинком не користується та не спілкується із відповідачами.

Доводи касаційної скарги, що ОСОБА_4 не давала згоди на спірне будівництво спростовуються встановленими судами обставинами. Крім того, у 2009 році ОСОБА_4 вчиняла дії щодо визнання за нею права на надбудову та прибудову (т. 4, а. с.99, 109).

Твердження ОСОБА_4 , що реконструкцією квартири порушенно її право власності не підтверджується належними та допустимими доказами, оскільки внаслідок добудови квартири вона не позбавлена права власності, що не заперечується відповідачами.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) рішення від 10 лютого 2010 року).

Отже, доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а зводяться до незгоди із судовим рішенням у справі.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цьому випадку оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 , подану представником ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 07 липня 2017 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 03 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

Г. І. Усик

В. В. Яремко