Постанова

Іменем України

09 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 639/9183/16-ц

провадження № 61-26855св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М.,

суддів: Калараша А. А. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Петрова Є. В.,

Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - регіональна філія «Південна залізниця» публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця», яка підписана представником Івановим Віктором Миколайовичем, на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 травня 2017 року у складі судді

Труханович В. В., та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від

16 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Кружиліної О. А., Бровченка І. О., Кіся П. В.,

Встановив:

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до регіональної філії «Південна залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - ПАТ «Укрзалізниця») про стягнення компенсації за несвоєчасну виплату втраченого заробітку та додаткових витрат у зв`язку з каліцтвом за період із 15 липня 2009 року до 23 квітня 2014 року одноразово в розмірі 277 166,07 грн.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 працював помічником машиніста тепловозу у локомотивному депо «Основа» у державному підприємстві «Південна залізниця», правонаступником якого є регіональна філія «Південна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця». 24 березня 2009 року він одержав важку черепно-мозкову травму на виробництві. Відповідач нещасний випадок не визнав пов`язаним із виробництвом, чим було порушено трудові права

ОСОБА_1 .

На підставі Акту Н-1 та висновку МСЕК від 23 квітня 2014 року позивачу були призначені Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві страхові виплати починаючи з 23 квітня 2014 року.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 05 травня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ДП «Південна залізниця» про відшкодування майнової та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з

ДП «Південна залізниця» на користь ОСОБА_1 не нарахований та не виплачений втрачений заробіток за період із 15 липня 2009 року до 23 квітня 2014 року одноразово в розмірі 299 912,12 грн, витрати на сторонній та побутовий догляд за цей же період одноразово у розмірі 43 128,98 грн та моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн.

ОСОБА_1 вважав, що зазначені суми підлягають коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України «Про оплату праці», у зв`язку з чим просив задовольнити позовні вимоги про стягнення компенсації за несвоєчасну виплату втраченого заробітку та додаткових витрат у зв`язку з каліцтвом за період із 15 липня 2009 року до 23 квітня 2014 року.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Жовтневого районного суду міста Харкова від 19 травня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від

16 серпня 2017 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з регіональної філії «Південна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 компенсацію за несвоєчасну виплату щомісячних сум втраченого заробітку у зв`язку з трудовим каліцтвом та додаткових виплат на догляд за період із 15 липня 2009 року до 23 квітня 2014 року одноразово в розмірі 277 161,07 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з відповідача компенсацію за несвоєчасну виплату щомісячних сум втраченого заробітку у зв`язку з трудовим каліцтвом та додаткових виплат на догляд, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, вважав, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, оскільки регіональна філія «Південна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» виконала рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 05 травня 2015 року лише у 2016 році. У зв`язку з цим підлягає стягненню компенсація втрати грошових доходів через порушення строків їх виплати.

Крім того, суди першої та апеляційної інстанцій відхилили доводи регіональної філії «Південна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» про застосування строків позовної давності, посилаючись на частину другу статті 233 КЗпП України, відповідно до якої у разі порушення законодавства про оплату праці, працівник не обмежений у часі звернення до суду.

Короткий зміст вимог та доводів, наведених у касаційній скарзі

04 вересня 2017 року ПАТ «Укрзалізниця» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, підписану представником Івановим В. М. , у якій просить скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 16 серпня 2017 рокуй ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 . При цьому посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій безпідставно та необґрунтовано не застосували до спірних правовідносин у частині вимог про стягнення компенсації за несвоєчасну виплату щомісячних сум втраченого заробітку та додаткових витрат на догляд строк позовної давності, про що відповідач вказував у запереченнях на позовну заяву.

Вважає, що зобов`язання компенсувати ОСОБА_1 втрачений заробіток та витрати на сторонній догляд за період із 15 липня 2009 року до 01 грудня

2013 року виникло у відповідача лише після набрання чинності постановою Верховного Суду України від 25 травня 2016 року.

Крім того, судами неправильно застосовані норми матеріального права, зокрема «Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», затверджений постановою КМУ від 21 лютого 2001 року № 159. Вказаний нормативно-правовий акт застосуванню не підлягав, оскільки відповідачем не порушено терміни виплати грошових доходів ОСОБА_1

Доводи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Короткий зміст ухвал суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.

Справу № 639/9183/16-ц передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 20 червня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позиція Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати касаційного цивільного суду

Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши всі аргументи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають.

Короткий зміст встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин справи

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 05 травня 2015 року було встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах із регіональною філією «Південна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», працюючи помічником машиніста тепловозу, що підтверджується записами у трудовій книжці.

24 березня 2009 року ОСОБА_1 отримав важку черепно-мозкову травму, забій головного мозку важкого ступеню з вогнищами забоїв та потрощенням. Відповідачем був складений Акт про нещасний випадок, не пов`язаний із виробництвом за формою НПВ від 25 травня 2009 року. За висновком МСЕК від 15 липня 2009 року (довідка № 012519) ОСОБА_1 визнаний інвалідом першої групи з загального захворювання, який потребує постійного стороннього догляду.

Наказом від 17 серпня 2009 року № 275/ОС ОСОБА_1 був звільнений із роботи з 14 липня 2009 року за станом здоров`я.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 20 травня 2013 року, залишеним без змін рішенням апеляційного суду Харківської області

від 24 жовтня 2013 року, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 лютого 2014 року, визнані недійсними та скасовані Акти розслідування нещасного випадку, що стався з ОСОБА_1 24 березня 2009 року, не пов`язаного з виробництвом за формами Н-5 та НПВ від 25 травня 2009 року, нещасний випадок визнаний пов`язаним із виробництвом.

Довідкою обласної МСЕК № 201472 серія 10 ААБ від 22 квітня 2014 року встановлено втрату професійної працездатності 90 % та визнано особою з інвалідністю першої групи від трудового каліцтва.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 05 травня 2015 року, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 13 травня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до ДП «Південна залізниця», третя особа - Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Харкові, про відшкодування майнової та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ДП «Південна залізниця» на користь ОСОБА_1 не нарахований та невиплачений втрачений заробіток за період із 15 липня 2009 року до

23 квітня 2014 року в розмірі - 299 912,12 грн та витрати на сторонній та побутовий догляд за цей же період одноразово в розмірі - 43 128,98 грн. Моральну шкоду в розмірі - 100 000,00 грн. У задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 28 липня 2015 року рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 05 травня 2015 року скасовано. У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Верховного Суду України від 25 травня 2016 року заяву

ОСОБА_1 задоволено. Рішення Апеляційного суду Харківської області від 28 липня 2015 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 грудня 2015 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення ненарахованої та невиплаченої суми втраченого заробітку й витрат на сторонній та побутовий догляд скасовано, в цій частині залишено в силі рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 05 травня 2015 року.

Згідно з платіжним дорученням № 1114 спірна сума коштів у розмірі

343 041,10 грн, яка підлягала стягненню за рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 05 травня 2015 року, була переведена на користь

ОСОБА_1 лише 17 червня 2016 року.

Висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду за результатом розгляду касаційної скарги та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 33 ЦПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)передбачено, що суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Як вбачається зі змісту статей 33, 119 ЦПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову.

У порушення вимог частини четвертої статті 10, статті 33 ЦПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позову, зазначене вище не врахував, не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, не визначився зі складом осіб, які повинні брати участь у справі.

У справі, що переглядається, ОСОБА_1 звернувся із позовом до регіональної філії «Південна залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

Згідно з частинами першою, третьою статті 95 ЦК України, філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Відповідно до положень частини другої статті 30 ЦПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Аналіз зазначених норм свідчить, що філія не може бути стороною у справі, оскільки немає процесуального статусу юридичної особи.

Враховуючи зазначені правові норми, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, необґрунтовано вважав регіональну філію «Південна залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» належним відповідачем.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Встановивши, що у справі позов заявлено до регіональної філії, яка немає процесуального статусу юридичної особи, суди першої та апеляційної інстанцій не сприяли всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, не визначилися зі складом осіб, які повинні брати участь у справі та упорушення статті 33 ЦПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до участі у справі не залучили належного відповідача, яким є юридична особа.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанції не вірно встановили характер правовідносин, що виникли між сторонами, внаслідок чого застосували норми матеріального права, які не підлягали застосуванню, а тому доводи касаційної скарги про те, що судами неправильно застосовані норми матеріального права, зокрема «Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», затверджений постановою КМУ від 21 лютого 2001 року № 159, заслуговують на увагу.

Суди першої та апеляційної інстанцій не правильно визначилися з характером правовідносини, що виникли між сторонами у справі, не визначилися зі складом осіб, які повинні брати участь у справі,висновки судів про задоволення позовних вимог ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень, які підлягають скасуванню.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

У силу положень статті 400 ЦПК України касаційний суд позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, та давати оцінку доказам, які судами не досліджено, а відтак, не має можливості вирішити спір по суті за результатами касаційного перегляду.

Частиною третьою статті 400 ЦПК України передбачено, що суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, встановлено порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, оскаржені судові рішення не можуть вважатися законними і обґрунтованими та в силу статті 411 ЦПК України підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду слід звернути належну правову увагу на те, що оскільки Висновком МСЕК від 15 липня 2009 року ОСОБА_1 був визнаний інвалідом першої групи від загального захворювання, відносини між позивачем та підприємством щодо відшкодування шкоди за період

із 15 липня 2009 року до 23 квітня 2014 року відносяться до цивільних правовідносин та регулюються статтями Цивільного Кодексу України.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції. Висновки суду касаційної інстанції, у зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Керуючись статтями 400, 411, 416, 417 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця», яка підписана представником Івановим Віктором Миколайовичем, задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 16 серпня 2017 року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. М. Сімоненко

Судді:

А. А. Калараш

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

С. П. Штелик