ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2019 року

м.Суми

Справа №580/1542/18

Номер провадження 22-ц/816/1404/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенко В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Хвостик С. Г.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

третя особа - Публічне акціонерне товариство «Сумигаз»,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Лебединського районного суду Сумської області від 03 січня 2019 року в складі судді Бакланова Р.В., постановлене у м. Лебедин Сумської області, повне рішення виготовлено 08 січня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до суду, просила зобов'язати відповідача дати згоду на приєднання і газифікацію (укладення договору з ПАТ «Сумигаз») в с. Межиріч Лебединського району, вул. Пушкіна, 39.

Свої вимоги мотивувала тим, що вона представляє інтереси сина ОСОБА_3, який є власником домоволодіння АДРЕСА_1. Позивач має намір провести газифікацію домоволодіння сина, тому звернулась до сусіда ОСОБА_2 за дозволом на приєднання до його газової труби, яка проходить територією земельної ділянки ОСОБА_3, проте згоди сторони не досягли. ОСОБА_2 відмовив ОСОБА_1 у приєднанні до газогону. Позивач вважає таку відмову порушенням її прав, вказує, що газова труба ОСОБА_2 заважає їй обслуговувати земельну ділянку, тому просить задовольнити її позов.

Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 03 січня 2019 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Рішення суду мотивоване тим, що позивач не довела належними допустимими доказами порушення її права на газифікацію домоволодіння з боку відповідача.

У січні 2019 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на рішення суду, просила його скасувати з підстав неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначила, що суд першої інстанції не врахував, що відповідач безпідставно позбавив її доступу до послуги газопостачання, через неправомірні дії відповідача вона не може користуватися земельною ділянкою і домоволодінням на власний розсуд, її право порушене і підлягає захисту відповідно до вимог закону.

ОСОБА_2 надав відзив на апеляційну скаргу, зазначив доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим, постановленим з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1, яка підтримала доводи апеляційної скарги, пояснення відповідача ОСОБА_2, його представника ОСОБА_4 та представника третьої особи ПАТ «Сумигаз» Бублик В.М., які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції встановив, що відповідач ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_2, та з 11 грудня 1996 року є споживачем природного газу.

Газопровід природного газу до домоволодіння ОСОБА_2 прийнятий у експлуатацію відповідно до акту від 11 грудня 1996 року (а.с. 39-41).

Мережа зовнішнього газопостачання до будинку ОСОБА_2 проходить по території господарств АДРЕСА_3 АДРЕСА_4, АДРЕСА_5, АДРЕСА_6 і до будинку відповідача з АДРЕСА_7. Газова труба знаходиться на опорах висотою 2,2 метри, відстань між якими складає 5 метрів (а.с. 32-34). Судом також встановлено, що вказана висота газопроводу є достатню для проїзду сільськогосподарської техніки (а.с.64).

На час прокладання газопроводу власниками домоволодіння по АДРЕСА_1 були ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які надали згоду на прокладання газопроводу по належній їм земельній ділянці (а.с.60 зворот).

Відповідно до договору №19852 від 03 листопада 2009 року, укладеного між власником газопроводу - вводу ОСОБА_2 та ВАТ «Сумигаз», останнє є користувачем вказаного газопроводу терміном дії до 03 листопада 2019 року (а.с. 63).

15 квітня 2003 року ОСОБА_3 набув право власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 у порядку спадкування (а.с. 60).

Позивач ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1, та представляє інтереси власника домоволодіння ОСОБА_3 на підставі довіреностей (а.с. 13, 69).

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 неодноразово звертались зі скаргами до ПАТ «Сумигаз», органів місцевого самоврядування, правоохоронних органів щодо порушення їх права користування земельною ділянкою та демонтажу вказаного газопроводу, мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_2 перешкоджає їм у доступі до газорозподільної системи та отримання послуг з газопостачання. Зміст відповідей на звернення зводився до неприпустимості самовільного демонтажу ділянки газопроводу, який проходить через земельну ділянку заявника та роз'яснення порядку вирішення питання газифікації домоволодіння ОСОБА_3 (а.с.7- 10, 26-31, 35-38).

Відповідно до вимог пункту 1 глави 2 розділу 5 Кодексу газорозподільних систем для приєднання об'єкта будівництва або існуючого об'єкта (земельної ділянки) до газорозподільної системи Оператора ГРМ їх власник (замовник приєднання) має звернутися до цього Оператора ГРМ із заявою про приєднання.

Одночасно із заявою про приєднання замовник надає Оператору ГРМ виключний перелік таких документів:

1) заповнений опитувальний лист за формою, затвердженою Оператором ГРМ, у якому зазначаються технічні параметри об'єкта замовника, що має приєднатися до газорозподільної системи;

2) копії документів, якими визначено право власності чи користування замовника на об'єкт (приміщення), та/або копію документа, що підтверджує право власності чи користування на земельну ділянку (з графічним планом земельної ділянки). Якщо в документах на земельну ділянку відсутній графічний план земельної ділянки (відсутній кадастровий план), замовник має надати Оператору ГРМ ситуаційний план (схему) щодо місцезнаходження земельної ділянки замовника із визначенням її меж;

3) копії документів замовника:

які посвідчують фізичну особу або її представника (для фізичних осіб);

які посвідчують статус юридичної особи чи фізичної особи - підприємця та її представника (для юридичних осіб і фізичних осіб - підприємців);

про взяття на облік або реєстрацію у Державній фіскальній службі відповідно до вимог Податкового кодексу України;

4) копію належним чином оформленої довіреності на представника замовника, уповноваженого представляти інтереси замовника під час процедури приєднання (за потреби).

У документах щодо оформленої земельної ділянки мають бути враховані вимоги норм чинного законодавства щодо правового режиму земель охоронних зон об'єктів газорозподільних мереж.

Згідно з абзацом 2 пункту 2 глави 2 розділу 5 Кодексу газорозподільних систем для приєднання об'єкта замовника до газових мереж, які не належать Оператору ГРМ та підключені до його ГРМ і які в результаті приєднання об'єкта замовника набудуть статусу газорозподільної системи, Оператор ГРМ зобов'язаний звернутися до власника зазначених газових мереж для отримання письмової згоди на приєднання об'єкта замовника до його газових мереж. Замовник має право самостійно отримати згоду власника газових мереж. При цьому між власником зазначених мереж і Оператором ГРМ має бути підписана угода (про наміри, меморандум тощо) про зобов'язання власника укласти з Оператором ГРМ перед пуском газу на об'єкт замовника один із договорів на користування газових мереж (господарського відання, користування чи експлуатації), передбачених цим Кодексом.

З зазначеного вбачається, що для вирішення питання про приєднання до газорозподільної системи позивачу необхідно надати Оператору ГРМ, тобто ПАТ «Сумигаз», заяву з визначеним переліком документів, при цьому згода власника ділянки газової мережі на приєднання до списку необхідних документів не входить.

За змістом абзацу 2 пункту 2 глави 2 розділу 5 Кодексу газорозподільних систем обов'язок звернутися до власника зазначених газових мереж для отримання письмової згоди на приєднання об'єкта замовника до його газових мереж покладається саме на Оператора ГРМ. А щодо замовника, вказана норма Кодексу визначає лише його право самостійно отримати згоду власника газових мереж на приєднання, а не імперативний обов'язок.

Судом встановлено, що позивачу та її довірителю було роз'яснено підстави та порядок надання послуг з приєднання до складової газорозподільної системи, яка перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації ПАТ «Сумигаз». При цьому уточнено, що місце забезпечення потужності визначається саме ПАТ «Сумигаз».

Проте ОСОБА_3 або його представниця ОСОБА_1 з заявою до ПАТ «Сумигаз» про приєднання до газорозподільної системи в установленому законодавством порядку не звертались.

За таких обставин вимога позивача, заявлена до сусіда про зобов'язання надати згоду на приєднання і газифікацію є передчасною, оскільки позивач не ініціювала процедури приєднання до газорозподільної системи в установленому порядку, належних допустимих доказів створення перешкод з боку відповідача у газифікації домоволодіння ОСОБА_3 не надала.

Посилання позивача на перешкоди при обробітку земельної ділянки, які створює газопровід, в суді також не доведені, крім того позивач не заявляла вимог на захист свого порушеного права в цій частині.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до приписів частини третьої статті 12 ЦПК України, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У апеляційній скарзі позивач вказує, що ОСОБА_2 фактично позбавив її доступу до послуги газопостачання, що на її думку є підставою для задоволення позову.

Апеляційний суд відхиляє зазначені доводи апеляційної скарги, оскільки визначена Кодексом газорозподільних систем процедура не передбачає обов'язку замовника, який звертається з заявою про приєднання до газорозподільної мережі попередньо самостійно визначати місце забезпечення потужності, а також надавати разом із заявою про приєднання до мережі згоду на приєднання від її власника, що свідчить про передчасність заявлених позовних вимог та недоведеність порушення відповідачем права позивача на газифікацію домоволодіння.

Доводи апеляційної скарги про те, що належний відповідачу газопровід створює перешкоди для позивача у користуванні земельною ділянкою, матеріалами справи не підтверджені і висновків суду першої інстанції по суті спору не змінюють, оскільки вимоги про захист порушеного права користування земельною ділянкою, у спосіб, визначений ч. 2 ст.16 ЦК України, позивачем не заявлялися.

З матеріалів справи вбачається та вірно було встановлено судом першої інстанції, що прокладання газопроводу по території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, було проведене за згоди попередніх власників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на законних підставах у 1996 році (а.с. 10).

У 2003 році ОСОБА_3 прийняв у спадщину вказане домоволодіння по якому проходив газопровід (а.с. 60) і до 2017 року жодних претензій щодо порушення права користування земельною ділянкою до ОСОБА_2 не пред'являв.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні вимог позивача з підстав недоведеності факту порушення відповідачем її права на приєднання до мережі газопостачання.

Суд апеляційної інстанції визнає, що наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують та не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття судового рішення про скасування оскаржуваного рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Установивши, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Враховуючи те, що справа є малозначною у розумінні п. 2 ч. 6 ст. 19, ч. 4 ст. 274 ЦПК України, тому відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Лебединського районного суду Сумської області від 03 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 19 березня 2019 року.

Головуючий - В.І. Криворотенко

Судді: О.Ю. Кононенко

С.Г. Хвостик