ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7674/19 Справа № 177/75/19 Суддя у 1-й інстанції - Строгова Г. Г. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

сторони

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Державне підприємство «Криворізьке лісове господарство»

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_3 та Державного підприємства «Криворізьке лісове господарство» на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 12 червня 2019 року, яке постановлено суддею Строговою Г.Г., -

В С Т А Н О В И В:

В січні 2019 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до Державного підприємства «Криворізьке лісове господарство» (далі ДП «Криворізьке лісове господарство») і просив стягнути у відшкодування моральної шкоди 67 235 грн. у зв`язку з ушкодженням здоров`я, посилаючись на те, що він, перебуваючи в трудових відносинах з ДП «Криворізьке лісове господарство», на посаді майстра лісу, 14 вересня 2012 року близько о 19 годині 00 хвилин, під час виконання своїх трудових обов`язків, в Широківському лісництві внаслідок нещасного випадку, отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Висновком МСЕК від 17 липня 2013 року позивачу було первинно встановлено 20% втрати професійної працездатності. При повторному переогляді від 05 грудня 2018 року, висновком МСЕК позивачу, повторно, встановлено 35% втрати професійної працездатності, третя група інвалідності, внаслідок трудового каліцтва.

Позивач вважає, що у зв`язку з ушкодженням здоров`я він змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури і лікування, оскільки порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, в нього постійно виникають складнощі у зв`язку з загальною слабкістю, втомою, постійними болями. Тривалий процес лікування тілесних ушкоджень, отриманих внаслідок нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя, оскільки з моменту отримання травм, позивач постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів.

За таких обставин позивач вважає, що зі сторони відповідача, йому має бути відшкодована моральна шкода, яка завдана каліцтвом внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки та обумовлена неналежним виконанням відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, яку позивач оцінює в 67 235 гривень.

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 12 червня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ДП «Криворізьке лісове господарство» на користь ОСОБА_5 моральну шкоду в розмірі 25 000 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб, на користь держави стягнуто судовий збір у сумі 768,40 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ставить питання про зміну рішення суду першої інстанції та стягнення на користь позивача моральної шкоди в розмірі, визначеному в позовній заяві, а саме 67 235 грн., посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи зокрема, не враховано глибину страждань позивача, які останній відчуває з урахуванням отриманих тяжких травм під час нещасного випадку наслідком чого стала втрата 35% професійної працездатності, отримання третьої групи інвалідності у віці 48 років, довго тривалості негативних явищ в житті позивача, перенесених больових відчуттів пов`язаних з отриманням травм, необхідності постійного лікування та проходження чисельних оглядів МСЕК. Крім того, судом не враховано, що внаслідок отриманих травм позивач позбавлений можливості в повній мірі реалізовувати свої звички та бажання, оскільки постійно відчуває сильні больові відчуття під час навантаження лівої руки, функції якої до теперішнього часу не відновлено, що суттєво ускладнює життя позивача в сільській місцевості. Додаткові моральні страждання позивач відчуває у зв`язку з неможливістю повноцінно працювати у молодому віці, фінансово допомагати своїй сім`ї, необхідністю проходити постійні курси лікування.

Вважає, що судом першої інстанції залишено поза увагою роз`яснення, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди».

В апеляційній скарзі відповідач ДП «Криворізьке лісове господарство» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, оскільки судом першої інстанції залишено поза увагою роз`яснення, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди».

Вважає, що судом не враховано те, що позивач претензій до відповідача не мав та вважає, що провина підприємства є лише в частині незабезпечення засобами захисту.

Звертає увагу суду на те, що була встановлена вина особи і притягнута до кримінальної відповідальності.

Відзиви на апеляційні скарги не подавалися.

Справа розглядається в письмовому провадженні без повідомлення учасників справи, в порядку передбаченому ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга представника відповідача - залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач ОСОБА_4 з 14 травня 2012 року працює майстром лісу обходу №1 Широківського лісництва ДП «Криворізьке лісове господарство» (а.с. 51).

Відповідно до п. 6 Акту про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 28 вересня 2012 року за формою Н-1 встановлено, що під час виконання трудових обов`язків 14 вересня 2012 року позивач ОСОБА_4 пішов здійснювати перевірку обходу №1, в цілях протипожежної безпеки та протидії лісо порушенням, згідно наказу по ДП «Криворізьке лісове господарство» № 50 від 23.03.2012. Біля 19 години 00 хвилин, почувши звуки працюючої бензопили, направився в напрямку звідки вони лунали, де з`ясував що на території його обходу двоє невідомих чоловіків здійснювали незаконну валку лісу та його крадіжку. В 19 годині 00 хвилин ОСОБА_4 підійшов до лісопорушників, представився та почав вимагати припинити незаконну валку лісу та запропонував пройти з ним в будівлю лісництва. Лісопорушники відреагували дуже бурно, агресивно, а потім почали наносити удари по руці та голові ОСОБА_5 , в наслідок чого, ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження, закритий перелом лівої ліктьової кістки (а.с. 12)

Відповідно до висновку МСЕК від 17 липня 2013 року позивачу первинно встановлено 20% втрати професійної працездатності, у зв`язку з трудовим каліцтвом (а.с. 21).

При наступному переогляді висновком МСЕК від 05 грудня 2018 року позивачу повторно встановлено 35% втрати професійної працездатності, у зв`язку з трудовим каліцтвом, третя група інвалідності (а.с. 22-25).

Суд, частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_5 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки нещасний випадок з позивачем стався під час виконання ним трудових обов`язків.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди, однак не погоджується з визначеним судом розміром моральної шкоди, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з отриманою на виробництві травмою, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як він переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими у Постанові Пленуму Верховного Суду України в п. 13 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що судом не враховано, що позивач претензій до відповідача не мав та вважає, що провина підприємства є лише в частині незабезпечення засобами захисту, встановлена вина особи і притягнута до кримінальної відповідальності, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони суперечать ст. 13 Закону України «Про охорону праці», згідно якого роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Крім того, відповідно до статті 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Посилання в апеляційній скарзі представника відповідача ДП «Криворізьке лісове господарство» на те, що судом першої інстанції залишено поза увагою роз`яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди» є безпідставними, оскільки рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону, що регулює спірні правовідносини зокрема, і Постанові Пленуму Верховного Суду України у від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди».

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги представника позивача про те, що розмір стягнутої судом моральної шкоди з відповідача ДП ДП «Криворізьке лісове господарство» необґрунтований та заниженим. Так, при вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу, суд не в повній мірі врахував роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Так, суд першої інстанції не в повній мірі врахував характер отриманої виробничої травми, відсоток втрати ним професійної працездатності, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Так, в результаті отриманої травми внаслідок нещасного випадку на виробництві позивач позбавлений можливості в повній мірі реалізовувати свої звички та бажання, оскільки постійно відчуває сильні больові відчуття під час навантаження лівої руки, функції якої до теперішнього часу не відновлено, що суттєво ускладнює життя позивача в сільській місцевості. Додаткові моральні страждання позивач відчуває у зв`язку з неможливістю повноцінно працювати у молодому віці, фінансово допомагати своїй сім`ї, необхідністю проходити постійні курси лікування.

На даний час самопочуття позивача не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає позивачу душевного болю та страждань. Крім того, відповідно до первинного огляду МСЕК позивачу встановлено 20% втрати професійної працездатності, однак при повторному огляді висновком МСЕК позивачу встановлено 35% втрати професійної працездатності, третя група інвалідності внаслідок трудового каліцтва, у зв`язку з чим позивач змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури і лікування.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер, інтенсивність і довготривалість і моральних страждань позивача, відсоток втрати професійної працездатності, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, стягнутої з ДП «Криворізьке лісове господарство» і збільшити його з 25 000 гривень до 65 000 гривень.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга представника відповідача ДП «Криворізьке лісове господарство»- залишенню без задоволення, а рішення суду - зміні, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Криворізьке лісове господарство» - залишити без задоволення.

Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 12 червня 2019 року змінити в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з Державного підприємства «Криворізьке лісове господарство» на користь ОСОБА_3 , збільшивши цей розмір з 25 000 грн. до 65 000 (шістдесят п`ять тисяч) грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 15 жовтня 2019 року.

Головуючий:

Судді: