КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 753/4678/19 Головуючий у суді І інстанції Сирбул О.Ф.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Сакалоша Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 23 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

У березні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення на її користь аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини усіх видів доходу щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви і до повноліття дитини.

Свої вимоги позивач обгрунтувала тим, що з 29 березня 2013 року вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають малолітню дочку ОСОБА_3 Спільне сімейне життя у них не склалося, в зв`язку з чим у травні 2016 року вони стали проживати окремо. Після цього відповідач почав ухилятися від виконання своїх батьківських обов`язків щодо добровільного надання матеріальної допомоги дитині, хоча є здоровою особою працездатного віку, отримує стабільний дохід, інших утриманців не має і тому має можливість забезпечувати дитині матеріальну підтримку у вигляді аліментів в частці від свого доходу (заробітку).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23 липня 2019 року позов задоволено.

С тягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини усіх видів доходу щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 4 березня 2019 року і до повноліття дитини. Вирішено питання розподілу судових витрат. Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць.

Не погоджуючись з указаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції не в повній мірі враховано положення статті 181 СК України та усі обставини справи, що мали значення для правильного вирішення справи, адже на час ухвалення рішення дитина проживала з батьком і в подальшому її місце проживання визначено уповноваженим органом саме з ним. При вирішенні спору, судом безпідставно не взято до уваги матеріальне становище платника аліментів, розмір його доходу, який не є фіксованим, та часткове визнання позову у випадку відмови у визначенні місця проживання дитини з батьком у розмірі прожиткового мінімуму в твердій грошовій сумі 1 699 грн з наступним підвищенням такого розміру аліментів. В рішення суду належним чином не обґрунтовано, чому саме такий розмір аліментів є достатнім для забезпечення потреб дитини, та не враховано виконання ним своїх батьківських обов`язків, у тому числі добровільне надання коштів позивачу у період коли дитина проживала з нею.

Відзив позивача на апеляційну скаргу до суду не надійшов.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що з 29 березня 2013 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 12 листопада 2018 року шлюб було розірвано.

З матеріалів справи вбачається та не заперечувалося сторонами, що на час звернення позивача до суду малолітня дитина проживала разом з матір`ю.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що дитина сторін проживає з позивачем, тому вона має передбачене законом право на її утримання до досягнення повноліття, а відповідач спроможний надавати таке утримання у вигляді 1/3 частини від свого заробітку (доходу) щомісячно.

Однак із таким висновком повністю погодитися не можна.

Приписами статті 141 СК України визначено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом статті 51 Конституції України тастатті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (частини перша - третя статті 181 СК України).

Згідно із роз`ясненнями, викладеними в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Частиною першою статті 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Отже, системний аналіз норм статей 180, 181, 183 СК України з врахуванням роз`яснень, викладених в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», дає підстави дійти висновку про те, що право на стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини має той з батьків, з ким проживає дитина, і право вибору способу виконання обов`язку щодо утримування дитини належить виключно останньому.

Відповідно до положень статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У відповідності до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років з 1 січня 2019 року становить 1 626 грн, з 1 липня - 1 699 грн, з 1 грудня - 1779 грн.

За частинами першою, четвертою статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Встановлено, що в суді першої інстанції ОСОБА_1 подав письмову заяву від 23 липня 2019 року про часткове визнання позову, в якій у випадку відмови у визначенні місця проживання дитини з батьком погодився сплачувати аліменти на користь позивача на утримання спільної дитини у розмірі прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років в твердій грошовій сумі 1 699 грн з наступним підвищенням розміру аліментів у зв`язку зі збільшенням встановленого законом розміру прожиткового мінімуму.

Отже, встановивши ту обставину, що у сторін є малолітня дитина, яка проживала з позивачем та фактично знаходилася на її утриманні, тоді як відповідно до вимог сімейного законодавства дитина має право на отримання матеріальної допомоги з боку обох батьків, а відповідач є особою працездатного віку без розумових та фізичних вад, відомостей про наявність інших утриманців не надав, спроможний надати матеріальну допомогу на належному рівні і частково визнав пред`явлений позов, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку щодо необхідності покладення на нього аліментного зобов`язання у вигляді щомісячної сплати аліментів у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що відповідатиме інтересам дитини та сприятиме її нормальному розвитку.

Разом з тим, вирішуючи спір, суд першої інстанції не надав належної уваги тому, що правова природа аліментів у розумінні глави 15 СК України є такою, що, з одного боку, вони є правом, а з іншого обов`язком, і надаються тим із батьків, хто проживає окремо від дитини, на її утримання тому з батьків, з ким проживає дитина.

Згідно із частиною першою статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

За положенням статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно із частиною другою статті 240 ЦПК України якщо спір, розгляд якого по суті розпочато, не може бути вирішено в даному судовому засіданні, судом може бути оголошено перерву в межах встановлених цим Кодексом строків розгляду справи, тривалість якої визначається відповідно до обставин, що її викликали, з наступною вказівкою про це в рішенні або ухвалі.

Як вбачається з матеріалів справи, 11 липня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації із заявою про визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком з підстав зміни місця проживання дитини та невиконання ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків, а саме забезпечення неналежних умов проживання дитини, догляду та піклуванням за нею, зловживання матір`ю алкоголем, ведення аморального способу життя та психологічного травмування дитини.

Відповідно до листа Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації № 2493 від 22 липня 2019 року розгляд зазначеного питання було призначено на 25 липня 2019 року.

У зв`язку з цим, в судовому засіданні 23 липня 2019 року відповідач подав письмове клопотання про оголошення перерви в судовому засіданні, яке було відхилено судом та ухвалено оскаржуване судове рішення.

Натомість на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини 25 липня 2019 року згідно зібраних матеріалів, у тому числі акту обстеження умов проживання дитини та думки малолітньої ОСОБА_3 (а.с. 44-46), було складено висновок (протокол № 15) про визначення місце проживання дитини разом з батьком - відповідачем у справі.

У подальшому, розпорядженням Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації № 833 від 10 вересня 2019 року визначено місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 Зобов`язано батьків не допускати протиправних дій та негативних розмов при дитині стосовно один одного, а відповідача - не чинити перешкод у спілкуванні матері з дитиною.

Доказів того, що це розпорядження скасовано у встановленому законом порядку або втратило чинність не надано.

За частиною першою статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до пункту 71 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866, під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання (перебування) дитини служба у справах дітей повинна керуватися найкращими інтересами дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини. Під час розгляду питання про визначення місця проживання дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини, факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності та інші вагомі обставини. Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення

А відповідно до практики Європейського суду з прав людини, головним критерієм при вирішенні справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів у першу чергу є інтереси дитини, а вже тільки потім права батьків.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, суд першої інстанції на вказане уваги не звернув, не забезпечив учасникам судового процесу реалізації їхніх прав щодо подання доказів та належним чином не перевірив обставини, на які посилався відповідач як на підставу своїх заперечень проти позову, та не вирішивши питання з ким же насправді проживає дитина на законних підставах на час розгляду справи, дійшов передчасного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини починаючи з 4 березня 2019 року і до повноліття дитини, оскільки право на стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини має саме той з батьків, з ким проживає дитина.

За таких обставин, розглядаючи зазначений позов, суд першої інстанції належним чином не визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, не дослідив наявні у справі докази та не надав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив рішення, яке не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а тому відповідно до положень статті 376 ЦПК України воно підлягає зміні в частині періоду стягнення аліментів, а саме стягнення необхідно проводити починаючи з 4 березня 2019 року (день пред`явлення позову) по 10 вересня 2019 року (день визначення місця проживання дитини з відповідачем).

В іншій частині рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, оскільки позиція відповідача про те, що суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та неправильного застосував норму статті 182 СК України є безпідставною.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що мати дитини безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того з ким дитина буде проживати, а у випадку вирішення цього питання в судовому чи позасудовому порядку на її користь має право на звернення до з позовом про стягнення аліментів на утримання спільної дитини.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (частина четверта статті 376 ЦПК України).

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 23 липня 2019 року змінити в частині періоду стягнення аліментів, зазначивши:

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини усіх видів доходу щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 4 березня 2019 року по 10 вересня 2019 року.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: С.А. Голуб

Д.О. Таргоній