Постанова

Іменем України

09 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 753/11639/15-ц

провадження № 61-15331св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Родовід Банк»,

представники позивача: Гнап Олександр Олександрович, Смик Дарина Павлівна , Присяжнюк Андрій Юрійович , Трофімець Юрій Ігорович , Смілик Тетяна Миколаївна ,

відповідач-1 - ОСОБА_5 ,

відповідач-2 - ОСОБА_6 ,

представник відповідач-1 - ОСОБА_8,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на рішення Апеляційного суду м. Києва у складі колегії суддів: Левенця Б. Б., Мазурик О. Ф., Махлай Л. Д. від 05 квітня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2015 року публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення кредитної заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 23 вересня 2008 року між ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № 38.1/АА-00086.08.2, згідно умов якого останній отримав кредит у розмірі 52 600 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 19% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення до 23 вересня 2015 року. Цього ж дня на забезпечення виконання указаного договору між ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_6 укладено договір поруки, за умовами якого остання зобов`язалася солідарно з позичальником відповідати перед банком за виконання ним зобов`язання за кредитним договором.

У порушення умов кредитного договору, а також статей 509, 526, 1054 ЦК України, відповідачі зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконали, чим порушили умови кредитного договору. Станом на 26 травня 2016 року утворилась заборгованість, яка з урахуванням процентів за користування кредитом, пені, 3% річних та інфляційних втрат становить 588 724,70 грн, яку позивач просить суд солідарно стягнути з відповідачів на свою користь.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12 грудня 2016 року позов ПАТ «Родовід Банк» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованості за кредитним договором від 23 вересня 2008 року № 38.1/АА-00086.08.2 у сумі 200 160,57 грн, яка складається із: 43 044,65 грн простроченої заборгованості за кредитом; 32 218,93 грн простроченої заборгованості за процентами по кредиту; 75 263,48 грн пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та процентами за період з 26 травня 2015 року по 26 травня 2016 року; 7 334,92 грн - 3% річних та 42 298,59 грн інфляційних втрат.

Вирішено питання про розподіл судових втрат.

Судове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позичальник ОСОБА_5 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, що призвело до утворення заборгованості, а оскільки відповідно до закону та умов договору поруки поручитель ОСОБА_6 зобов`язалася нести солідарну відповідальність за невиконання позичальником кредитних зобов`язань, суд стягнув солідарно з відповідачів на користь банку кредитну заборгованість.

Визначену позивачем пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та процентами суд стягнув у межах річного строку позовної давності, про застосування якої просили відповідачі.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 05 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково. Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 грудня 2016 року змінено, позов ПАТ «Родовід Банк» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованості за кредитним договором від 23 вересня 2008 року № 38.1/АА-00086.08.2 у сумі 90 107,44 грн, яка складається із: 24 421,45 грн заборгованості за кредитом; 7 851,71 грн заборгованості за процентами по кредиту; 32 273,16 грн пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та процентами; 2 345,90 грн - 3% річних та 23 215,22 грн інфляційних втрат.

В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових втрат.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Оскільки позичальник здійснив останній платіж 13 грудня 2011 року, а з позовом банк звернувся 18 червня 2015 року, то кредитна заборгованість підлягає стягненню у межах позовної давності за період з 10 липня 2012 року по 26 травня 2016 року, а пеня, нарахована в межах річного строку, підлягає зменшенню на підставі частини третьої статті 551 ЦК України до розміру суми основного боргу.

Узагальнені доводи касаційної скарги

У травні 2017 року ПАТ «Родовід Банк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції, стягуючи кредитну заборгованість у межах позовної давності, не врахував, що у пункті 1.1. кредитного договору сторони погодили кінцевий термін повернення кредиту та процентів за його користування - 23 вересня 2015 року включно, тому банк, пред'явивши до суду позов у червні 2015 року, звернувся до відповідачів у межах позовної давності.

Узагальнені доводи заперечення на касаційну скаргу

У жовтні 2017 року ОСОБА_5 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, у яких, посилаючись на безпідставність доводів касаційної скарги та законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення апеляційного суду, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 червня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 753/11639/15-ц з Дарницького районного суду м. Києва.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Указана справа передана до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що 23 вересня 2008 року між ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № 38.1/АА-00086.08.2, згідно умов якого останній отримав кредит у розмірі 52 600 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 19% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення до 23 вересня 2015 року включно.

Цього ж дня на забезпечення виконання указаного договору між ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_6 укладено договір поруки, за умовами якого остання зобов`язалася солідарно з позичальником відповідати перед банком за виконання ним зобов`язання за кредитним договором.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 26 травня 2016 року становить 588 724,70 грн, із яких: 43 044,65 грн - прострочена заборгованість за кредитом; 32 218,93 грн - прострочена заборгованість за процентами за кредитом; 463 827,61 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та процентами за період з 26 травня 2015 року по 26 травня 2016 року; 7 334,92 грн - 3% річних; 42 298,59 грн -інфляційні втрати, яку позивач просив солідарно стягнути з відповідачів на свою користь.

14 березня 2016 року під час розгляду справи судом першої інстанції відповідач ОСОБА_5 заявив про застосування позовної давності.

2.Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до статей 526, 530, 1054 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, а пунктом 1 частиною другою статтею 258 ЦК України - спеціальну позовну давність в один рік до вимог про стягнення пені.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Зазначений висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Відповідно до пункту 1.1. кредитного договору кінцевий термін повернення кредиту встановлено до 23 вересня 2015 року включно.

Останній платіж на погашення кредитної заборгованості позичальник здійснив 13 грудня 2011 року.

Оскільки відповідач з 13 грудня 2011 року припинив виконувати щомісячні зобов`язання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом (згідно наданого позивачем розрахунку кредитної заборгованості), то з цього часу банк мав можливість реалізувати своє право в примусовому порядку через суд щодо повернення кредиту, проте до суду звернувся лише 18 червня 2015 року.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про стягнення кредитної заборгованості, виходячи з щомісячних платежів щодо повернення кредиту та сплати процентів, у межах позовної давності, про застосування якої просив відповідач.

Оскільки рішення суду апеляційної інстанції відповідачами не оскаржується, а доводи, наведені банком в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для його скасування, тому колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції без змін.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції без змін.

Оскільки оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції залишено без змін, а скаргу без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 05 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

С. Ю. Бурлаков

В. М. Коротун