Справа №718/2762/17
Провадження №2/718/189/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАНИ

12.03.2019 року

Кіцманський районний суд Чернівецької області

у складі: головуючого - судді Олексюк Т.І.

секретаря - Пітак О.В.

з участю: позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третьої особи державного нотаріуса Теофіпольської державної нотаріальної контори Хмельницької області про визнання заповіту недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом та просив визнати недійсним заповіт, який вчинений 11.12.2015 року ОСОБА_5, який помер 14.01.2016 року, та посвідчений державним нотаріусом Теофіпольської державної нотаріальної контори Хмельницької області за реєстровим номером 1730, з підстав, передбачених ст.ст.203, 215, 225 ЦК України.

Представником позивача ОСОБА_2 заявлено клопотання про повторне призначення посмертної судово-психіатричної експертизи ОСОБА_5.

Представник відповідача ОСОБА_3 заперечував проти призначення експертизи тим, що викладені позивачем доводи з приводу того, що померлий не розумів значення своїх дій, є безпідставними.

Позивач ОСОБА_1 підтримав заявлені за позовом вимоги та пояснив, що ОСОБА_6 з 1989 року являвся інвалідом ІІ групи після перенесеної на гортані операції, приблизно 10-12 років він взагалі не розмовляв, у гортані знаходилась трубка, потім, згодом, коли трубку забрали, він почав говорити, але мова його була нечітка та незрозуміла. У 2015 році він із сином померлого, ОСОБА_1, возили його до психіатра, оскільки ОСОБА_7 плутався у думках, не орієнтувався у часі та просторі, особливо після смерті у 2013 році тітки ОСОБА_8, в основному його думки були повязані із минулим часом, він вживав спиртні напої, його поведінка була неадекватною, він годинами міг просидіти на лавці біля будинку, нікого не впізнавав, з усіма конфліктував. Коли помер син ОСОБА_9, він сам віддав його та свій паспорт сусідові, забувши про це. Після смерті сина ОСОБА_7 приймав спадщину.

Представник позивача ОСОБА_2 підтримала позовні вимоги з тих підстав, що заповіт, як правочин, вчинений особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій.

Відповідач ОСОБА_4 позову не визнала та, будучи допитана як свідок, показала, що її дідусь ОСОБА_6 був нормальною людиною, ніяких розладів поведінки у нього не було. У 2015 році він самостійно приїжджав до них і на Пасху і на картоплю. Після смерті у грудні її дядька ОСОБА_10, вони із матір`ю забрали дідуся до себе, він сам просив повезти його до нотаріуса, вони возили його в Теофіполь . У дідуся були проблеми лише із сечовиведенням, він мав хвору предміхурову залозу, мав катетер. У дідуся є рідна сестра ОСОБА_11, з якою він спілкувався. Він самостійно ходив на пошту, у магазин, на базар, в амбулаторію.

Представник відповідача ОСОБА_3 заперечував проти задоволення позову безпідставністю та не доведенням фактами та доказами, мотивування лише припущеннями, відсутністю доказів спорідненості позивача із померлим, а отже недоведеністю порушеного права позивача, відсутністю обґрунтування наявності у померлого такого захворювання, яке б позбавляло його можливості усвідомлювати значення своїх дій.

Свідок ОСОБА_12 показала, що ОСОБА_6 її батько, коли приїхав до них, запропонував ОСОБА_4 поїхати до нотаріуса, щоби скласти на неї, свою внучку, заповіт. Батько був адекватним та нормальним. Самостійно приїжджав до них у 2015 році, він любив поратися по господарству та допомагав їй, сам ходив на пошту, на базар. Син його, ОСОБА_10, не допомагав батькові, зловживав алкоголем. Батькові ніби робили операцію на горлі, але чи мав він інвалідність, їй невідомо, він говорив тихо, але зрозуміло.

Згідно показань свідка ОСОБА_13 з 1977 року проживала із ОСОБА_5 в одному під`їзді. У 2015 році він був неадекватним та агресивним, вона його боялась, бо він запитував у неї, чи можна йому приймати «віагру», та говорив, що хоче її. ОСОБА_5 плювався у під`їзді, сварився із сусідами, вживав спиртні напої. У нього був «рак» гортані, інколи він говорив невнятно. ОСОБА_8 та ОСОБА_10 скаржились на постійні сварки між ними. Після похорону ОСОБА_14 одразу поїхав.

Як вбачається з показань свідка ОСОБА_15, він, як лікар-психіатр, знав ОСОБА_5, який анонімно приводив до нього на лікування свого сина. У 2015 році, десь весною, його син та племінник приводили ОСОБА_9 до нього, оскільки той став дратівливим, нікого не впізнавав та нічого не памятав. ОСОБА_7 знав, як його звати, але не орієнтувався, де він знаходиться. Він виставив діагноз «судинна деменція внаслідок зловживання алкоголем». То був консультативний облік. Через 4-5 місяців ОСОБА_1 знову привів ОСОБА_5 до нього для госпіталізації, але останній відмовився, як відмовився і стати на облік. У ОСОБА_5 був «рак» горла і його мова була невнятною. На його думку ОСОБА_5 не міг усвідомлювати значення своїх дій. Судинна деменція може мати різні причини, зокрема атеросклероз.

Свідок ОСОБА_10 показав, що знав ОСОБА_5 з дитинства. Поті, у 2014-2015 роках, на початку 2016 року він орендував квартиру в тому будинку, його син. ОСОБА_14, запрошував до себе, а ОСОБА_7 годинами сидів у кімнаті, його не впізнавав, а коли він говорив, хто, тоді, пригадував. Було так, що він із сином обидної випивали. Також, ОСОБА_7 міг годинами сидіти на лавці, аж доки він не заносив його додому. ОСОБА_7 сам дав йому паспорти, свій та померлого сина, а потім звинуватив у викраденні. Після поховання сина ОСОБА_9 він не бачив.

Згідно показань свідка ОСОБА_16 померлий ОСОБА_5 був дивний, ходив і шукав собі жінки, то впізнавав, то не впізнавав людей, він переніс операцію на горлі і говорив не виразно, мав інвалідність. На похороні сина ОСОБА_17 напоїла його. У 2015 році вона майже щодня бачила його випившим. Після похорону сина ОСОБА_9 вона не бачила.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків, та вирішуючи заявлене про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи клопотання, суд виходить з наступного.

При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі ст.225, ч.2 ст.1257 ЦК суд за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобовязаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Як передбачено статтею 105 ЦПК України, призначення експертизи судом є обовязковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи судом є обовязковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити, зокрема психічний стан особи.

У пункті 1 постанови № 8 від 30.05.1997р. «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» Пленум Верховного Суду України звернув увагу судів на необхідність суворого додержання вимог закону при призначенні судових експертиз та використанні їх висновків.

Як роз'яснено у п.14 вказаної постанови, судово-психіатрична експертиза призначається, коли вирішення кримінальної або цивільної справи залежить від визначення психічного стану особи на час вчинення нею певного діяння (бездіяльності) чи укладення угоди за наявності сумнівів щодо її спроможності усвідомлювати значення своєї поведінки внаслідок психічної хвороби або тимчасового розладу душевної діяльності.

Вищий Спеціалізований Суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові від 14.12.2016 року при розгляді справи № 161/9020/15-ц висловив позицію про те, що призначення посмертної судово-психіатриної експертизи є обов'язком, а не правом суду.

Суд приходить до висновку про наявність законних та обґрунтованих підстав для призначення відповідної експертизи.

Враховуючи, що підставою предявлення позову є вчинення заповіту особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій, померлий 14.01.2016 року ОСОБА_6 перебував на «Д» обліку у лікаря-психіатра в Кіцманській ЦРЛ з 06.04.2015 року, призначення такої експертизи у зазначеній категорії справ є обовязковим, клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи підлягає задоволенню.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.252 ЦПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку призначення судом експертизи.

Згідно п.9 ч.1 ст.253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому п.5 ч.1 ст.252 цього Кодексу на час проведення експертизи.

Керуючись ст.ст. 103, 107, 116, 252, 253, 258, 259, 268, 353 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

У справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третьої особи державного нотаріуса Теофіпольської державної нотаріальної контори Хмельницької області про визнання заповіту недійсним призначити посмертну судово-психіатричну експертизу ОСОБА_5, який помер 14.01.2016 року, проведення якої доручити експертам КУ «Чернівецька обласна психіатрична лікарня» (м.Чернівці, вул.Мусоргського, 2), попередивши їх про кримінальну відповідальність за ст.ст.384,385 КК України.

На вирішення експертів поставити питання:

-Чи здатний/не здатний був ОСОБА_6 на час складання заповіту 11.12.2015 року усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними?

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третьої особи державного нотаріуса Теофіпольської державної нотаріальної контори Хмельницької області про визнання заповіту недійсним - зупинити на час проведення експертизи.

Ухвала підлягає оскарженню.

Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення або складання.

Учасник справи, якому не було вручено ухвалу удень її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу подано протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали.

Повний текст ухвали складено 15 березня 2019 року.

Суддя: