Справа № 473/790/19
РІШЕННЯ

іменем України

"13" березня 2019 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі: головуючої судді - Ротар М.М., при секретарі Фінько О.П.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу

встановив:

в лютому 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, в якій вказала, що 12 вересня 1969 року у ЗАГСі Добровеличківського району Кировоградської області було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем, актовий запис №75. Від даного шлюбу неповнолітніх дітей не мають.

На сьогоднішній день відносини між сторонами припинені, проживають окремо. Причиною розірвання шлюбу є несумісність характерів дружини та чоловіка, різні погляди на вирішення сімейних проблем, через що спільне подружнє життя неможливе. В звязку з цим позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем.

Ухвалою суду від 20 лютого 2019 року позовна заява була прийнята та справа призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження до підготовчого судового засідання.

В підготовче судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, надала суду заяву про слухання справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в підготовче судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги визнає, просить розгляд справи здійснювати без його участі.

За таких обставин суд вважає можливим ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ч.3 ст. 200 ЦПК України.

Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби взаємодопомоги, що передбачено ст.55 СК України.

Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ст.56 СК України).

Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України, суд, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення.

Так, в судовому засіданні було встановлено, що 12 вересня 1969 року у ЗАГСі Добровеличківського району Кировоградської області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, актовий запис №75. Від даного шлюбу неповнолітніх дітей не мають.

Сторони спільне господарство не ведуть, проживають окремо, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу.

За такого, враховуючи характер відносин, що склалися між сторонами, відсутність взаєморозуміння між ними, суд вважає, що збереження шлюбу є неможливим.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 259, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, який зареєстровано 12 вересня 1969 року у ЗАГСі Добровеличківського району Кировоградської області, актовий запис №75 - розірвати.

Після розірвання шлюбу залишити прізвище позивачу ОСОБА_1.

Рішення може бути оскаржене в Миколаївській апеляційний суд через міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення суду.

Суддя: М.М. Ротар