Справа № 462/4149/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2019 року м.Львів

Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді: Румілової Н.М.,

при секретарі: Щур Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и в:

Позивач 09.07.2018 р. ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з ОСОБА_2, на користь позивача грошові кошти за договором позики в розмірі - 3 000 (три тисячі) доларів США, що становить 78 990 гривень по курсу Національного банку України на час звернення із позовом до суду, а також проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України - 13 593, 00 грн. та проценти за користування коштами - 2 376, 19 грн. та витрати повязані з оплатою судового збору в розмірі 789, 90 грн. та оплатою за надання правничої допомоги - 900 грн.

Свої вимоги мотивує свої вимоги тим, що 01 червня 2017 року ОСОБА_2 позичив у нього 3000 доларів США терміном до 01 липня 2017 року, про що була написана розписка. На неодноразові вимоги-претензії про повернення коштів, відповідач жодним чином не відреагував, тому ОСОБА_1 вимушений звернутися до суду з даним позовом, який просить задовольнити.

Позивач у судове засідання не зявився, про час та розгляд справи був попереджений належним чином, причина неявки суду невідома, однак подав до суду заяву, у якій просить проводити розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце судового засідання був належним чином повідомлений. Відповідачу надіслана судова повістка відповідно до ст.128-130 ЦПК України за місцем реєстрації, рекомендованим поштовим відправленням про час та місце розгляду справи. Заперечень проти позову, заяв про поважні причини неявки чи розгляд справи без участі відповідача до суду не надходило. Тому згідно з ст. 223 ЦПК України суд вважає, що неявка у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце цього засідання, можливо слухати у його відсутності.

Суд ухвалив проводити розгляд справи у заочному порядку без участі відповідача, який будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, а матеріалів справи є достатньо для розгляд справи по суті.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши зібрані по справі докази, суд прийшов до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Із змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Із змісту ст. 627 ЦК України вбачається, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.530 ч.2 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги , кредитор має право вимагати його виконання у будь який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що позивач 01.06.2017 року передав відповідачеві згідно з письмовою розпискою 3 000 доларів США /а.с.9/.

У відповідності до вимог ст.1046 ЦК України за договором позики, який згідно із ст.1047 цього ж Кодексу був укладений представленою позивачкою письмовою розпискою, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Відповідно до ст.524 ЦК України зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику грошові кошти у такій самій сумі у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Як встановлено у судовому засіданні та матеріалами справи, що відповідно до розписки ОСОБА_2 винен ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 3 000 доларів США та від 01.06.2017 року (а.с.9). Та позивач неодноразово звертався з вимогою-претензією до відповідача для виконання ним зобовязань, що відповідає вимогам частини першої статті 1049 ЦК України. Причини невиконання таких зобовязань правового значення для справи не мають.

Крім того, по даному факту в листопаді 2017 р. позивач звертався до Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області, де йому розяснили, що немає підстав для реєстрації кримінального провадження, оскільки відносини між сторонами носять цивільно-правовий характер і позивачу необхідно звертатись до суду за захистом своїх прав. Даний факт стверджується висновком від 22.11.2017 р. та листом від 13.12.2017 р./а.с.7-8/

Крім того, у відповідності до ч.1 ст.1048 ЦК України у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно поданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на момент предявлення позовної заяви до суду, заборгованість ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 становить 94 959,19 грн., з яких: 3 000 (три тисячі) доларів США, що становить 78 990 гривень ( 3 000 *26, 33= 78 990 ) по курсу Національного банку України ( на 02.07.2018 р.) основна сума заборгованості, 13 593, 00 грн. нараховані проценти згідно розрахунку заборгованості (а.с.2), 2 376, 19 грн. три проценти річних від простроченої суми заборгованості.

Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги підставні та підлягають до задоволення.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України).

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно ч. 3,4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частина 5 цієї ж статті гласить, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, яке відповідачкою не було заявлено.

Судом встановлено, що витрати, які поніс позивач, знаходяться своє підтвердження, та підлягають до стягнення на користь позивача за рахунок відповідача.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за борговою розпискою є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Розмір заборгованості та його розрахунок відповідачем не спростований.

Відповідно до ч.2 п.1 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.

Позивачем понесені судові витрати зі сплати судового збору у сумі 789,90 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, та 159,69 грн. судового збору в дохід держави.

Керуючись ст.12, 13, 81, 82, 89, 141, 223, 264, 265, 268, 280-289 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

У х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором позики в розмірі - 3 000 (три тисячі) доларів США, що становить 78 990 гривень по курсу Національного банку України на час звернення із позовом до суду, а також проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України - 13 593, 00 грн. та проценти за користування коштами - 2 376, 19 грн., а всього стягнути 94 959 (девяносто чотири тисячі девятсот пятдесят девять) грн.. 19 коп.

Стягнути з ОСОБА_2, на користь ОСОБА_1 900 грн. витрат, повязаних з правничою допомогою.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 789 грн. 90 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 159,69 грн. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява була подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків встановлених ЦПК, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відповідно до вимог п.п. 15.5. Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається учасниками справи до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови .

Текст рішення виготовлено 18.03.2019 року.

Суддя: Н.М.Румілова