ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

12 березня 2019 року
м. Харків

справа № 611/901/18
провадження № 22-ц/818/876/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого - Котелевець А.В.,
суддів Піддубного Р.М., Тичкової О.Ю.,

учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Барвінківського районного суду Харківської області від 29 жовтня 2018 року в складі судді Коптєва Ю.А.,

у с т а н о в и в:

В вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів.

Позовна заява мотивована тим, рішенням Барвінківського районного суду Харківської області від 20 листопада 2007 року стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 50 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Зазначає, що аліментів недостатньо для матеріального утримання дитини. Крім того, відбулись зміни в законодавстві, яке регулює аліментні відносини, відповідно до якого розмір аліментів на дитину не може бути меншим 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Посилаючись на вказані обставини, просила суд змінити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначені рішенням Барвінківського районного суду Харківської області від 20 листопада 2007 року у розмірі 50 грн., на 1/4 частину заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Барвінківського районного суду Харківської області від 29 жовтня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач працює офіційно, має постійний дохід і реальну можливість сплачувати аліменти в частці від свого заробітку (доходу). Судом враховано, що неповнолітня дитина перебуває на повному державному забезпеченні, але потребує витрат на одяг, додаткове харчування, засоби гігієни, а також культурний, духовний і соціальний розвиток, відпочинок та інше, а відповідач згоден стягувати аліменти у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

27 листопада 2018 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить рішення Барвінківського районного суду Харківської області від 29 жовтня 2018 року змінити, стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно шляхом перерахування аліментів на особистий рахунок дитини, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття. В іншій частині рішення залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є курсантом Військового інституту телекомунікацій та інформатизації ім. Героїв Крут м. Київ з 25 липня 2018 року, проживає в м. Києві, знаходиться на повному державному утриманні та отримує стипендію. Матір`ю, ОСОБА_1 , кошти на забезпечення потреб та інтересів дитини, таких як харчування, лікування, одяг, гігієна, придбання речей, необхідних для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей (спортивні секції, навчання, ін.) не витрачаються, бо все це входить в поняття державного забезпечення. А на додаткові потреби дитини матір`ю, згідно наданих нею в судове засідання копій квитанцій з липня 2018 року було перераховано доньці 2100 гривень, що складає 525 гривень в місяць.

Позивач рішення суду першої інстанції не оскаржувала, правом на відзив на апеляційну скаргу не скористалась.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є донькою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджено свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_1 , виданим 09 жовтня 2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Барвінківського стану Барвінківського районного управління юстиції.

Рішенням Барвінківського районного суду Харківської області від 20 листопада 2007 року стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 50 гривень. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Згідно з довідкою Барвінківської міської ради Хаківської області від 12 вересня 2018 року донька проживає разом із матір`ю та знаходиться на її утриманні.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є курсантом Військового інституту телекомунікацій та інформатизації з 25 липня 2018 року, знаходиться на повному державному утриманні, її дохід за період з 01 вересня 2018 року по 31 жовтня 2018 року склав 1380 гривень, що підтверджується відповідними довідками.

17 вересня 2018 року військовим комісаром Барвінківського районного військового комісаріату Харківської області надано довідку №1174, з якої вбачається, що ОСОБА_2 проходить військову службу за контрактом осіб рядового складу на посаді механікарадіотелефоніста відділення зв`язку та інформатизації Барвінківського районного військового комісаріату Харківської області.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За змістом частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Законом України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08 липня 2017 року, внесено зміни до СК України, ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», який, зокрема, передбачає підвищення мінімального розміру аліментів, спрощення процедури стягнення аліментів та оголошення аліментів власністю дитини.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (частина третя статті 181 СК України у редакції Закону України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII).

Відповідно до статті 182 СК України (тут і далі у редакції у редакції Закону України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII) при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з частиною другою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У силу положень статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Крім того, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (частина перша статті 192 СК України).Установивши, що відповідач офіційно працює та має регулярний дохід, суд першої інстанцій дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував матеріальний стан платника аліментів, а також перебування неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на повному державному утриманні, колегія суддів відхиляє, оскільки цим обставинам судом першої інстанції надана належна оцінка з урахуванням обставин, що мають значення для справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд розглянув дану справу в межах заявлених позивачем вимог, на підставі наданих сторонами доказів та з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки позов задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Барвінківського районного суду Харківської області від 29 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 12 березня 2019 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді Р.М.Піддубний

О.Ю.Тичкова