ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

14 березня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 740/1696/17

Головуючий у першій інстанції - Пантелієнко В.Г.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/22/19

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого - судді Скрипки А.А.

суддів: Онищенко О.І., Харечко Л.К.

секретар: Позняк О.М., Поклад Д.В.

сторони:

позивач ОСОБА_2

відповідачі ОСОБА_3, приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АХА Страхування"

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області у складі судді Пантелієнко В.Г. від 19 червня 2018 року, місце ухвалення м.Ніжин, дата складання повного тексту рішення 27 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої здоров'ю внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2017 року (а.с.21) ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом, в якому після уточнення позовних вимог (а.с.147-148, том 1) просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь 350 196 грн. 94 коп. в рахунок відшкодування спричиненої матеріальної шкоди та 1 333 581 грн. 15 коп. в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди, також позивач просила стягнути з приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" на її користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 100 000 грн. та 1 698 грн. 85 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування вимог заявленого позову позивач вказувала, що 24.06.2013 року відбулась дорожньо- транспортна пригода, а саме, 24.06.2013 року о 15 год. 45 хв. ОСОБА_3, керуючи власним автомобілем ВАЗ 217130, реєстраційний номер НОМЕР_1, рухався автодорогою Чернігів-Ніжин-Прилуки-Пирятин зі сторони м.Прилуки в напрямку м.Ніжин. Рухаючись у вказаному напрямку на 141 км + 940 м, ОСОБА_3 проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, не впорався з керуванням транспортного засобу, в результаті чого виїхав на праве, по напрямку руху, узбіччя та здійснив наїзд на пасажирів автобусу "Богдан АА-401.62", реєстраційний номер НОМЕР_4, який стояв на правому узбіччі. Вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 23.12.2013 року ОСОБА_3 визнано винним за ч.2 статті 286 КК України і призначено покарання у вигляді трьох років шести місяців позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Відповідно до вимог статей 75,76 КК України звільнено ОСОБА_3 від відбуття основного призначеного покарання, з випробуванням і наданням іспитового строку терміном на один рік. ОСОБА_2 у позові зазначала, що внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди в числі інших пасажирів автобусу вона отримала тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи від 11.10.2013 року №1096 віднесено до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров'я. Позивач вказує, що у зв'язку із даними обставинами, її не було визнано потерпілою у кримінальному провадженні №0000164 в ході проведення досудового розслідування. 27.05.2014 року позивачем на адресу Прилуцького МВ УМВС України в Чернігівській області було подано заяву про злочин, і відомості за її заявою було внесено до ЄРДР за №0000621 від 27.05.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 статті 286 КК України. Під час досудового розслідування вказаного кримінального провадження було призначено комісійну судово-медичну експертизу, і згідно висновків експертів від 31.07.2014 року №147, весь комплекс тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_2, відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень. Позивач зазначає, що оскільки досудове розслідування кримінального провадження №0000621 затягується, то вона звернулась до суду з даним позовом. При цьому позивач вказує, що спричинена їй матеріальна шкода складається з наступного (а.с.95-99, том1): витрати на лікування у розмірі 20 000 грн., які вона оплачувала готівкою і їх документальне підтвердження відсутнє; 12 976 грн. 94 коп. - витрати на придбання ліків та проходження медичного обстеження; 4 000 грн. - витрати на санаторно-курортне лікування з 01.10.2016 року по 10.10.2016 року у ПП ''Джерело-2''; 15 000 грн. - витрати на відновлювальний масаж і реабілітацію, які позивач сплачувала готівкою і їх документальне підтвердження відсутнє; 5 000 грн. - витрати на транспортні послуги таксі, які сплачувались готівкою і їх документальне підтвердження відсутнє; втрата доходу за основним місцем роботи в результаті втрати працездатності, різниця в доході за період з березня 2014 року по березень 2018 року становить 385 860 грн. (6 431 грн. х 12 х 5); а також витрати, пов'язані з оформленням довіреності представнику для участі у розгляді справи в суді в сумі 800 грн. та оплата винагороди адвокату за 2014-2018 роки у розмірі 6 560 грн. ОСОБА_2 у позові також зазначала, що їй була спричинена і моральна шкода, яка полягає у душевних переживаннях та фізичних стражданнях у зв'язку із тривалим ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя та у негативних особистих наслідках.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 19.06.2018 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої здоров'ю внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції від 19.06.2018 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити вимоги заявленого позову. Доводи апеляційної скарги вказують, що висновки оскаржуваного рішення суду першої інстанції не ґрунтуються на повному, всебічному, об'єктивному з'ясуванні фактичних обставин справи, при цьому оскаржуване рішення ухвалено судом без додержання норм матеріального і процесуального права, без належної оцінки всіх доказів по справі. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає про тривалий розгляд даної справи судом першої інстанції, при цьому вказує, що суд безпідставно не розглянув її клопотання про допит позивача у якості свідка, що призвело до неповного з'ясування судом обставин та неправильного застосування норм матеріального права при вирішенні даного спору по суті. ОСОБА_2 вважає доведеним по справі факт отримання нею тілесних ушкоджень в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка була спричинена винними діями ОСОБА_3 При цьому ОСОБА_2 не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності по справі доказів неправомірності дій ОСОБА_3 В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 стверджує, що вона, як особа, що отримала ушкодження здоров'я разом з іншими пасажирами автобусу "Богдан АА-401.62", на яких 24.06.2013 року скоїв наїзд водій автомобіля ВАЗ 217130 ОСОБА_3, має право на отримання відшкодування спричиненої їй матеріальної та моральної шкоди відповідно до статей 23, 187, 1166, 1167, 1195 ЦК України. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що судом першої інстанції не було надано відповідної правової оцінки дослідженим матеріалам кримінальної справи №742/5516/13-к, поясненням позивача та відповідача ОСОБА_3, якими підтверджено факт отримання ОСОБА_2 тілесних ушкоджень саме в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 24.06.2013 року з вини відповідача ОСОБА_3 В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 не погоджується із висновком суду першої інстанції відносно того, що висновок комісійної судово-медичної експертизи від 31.07.2014 року не може бути прийнято до уваги судом, як доказ спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_3 позивачу. Доводи апеляційної скарги зазначають, що з висновку комісійної судово-медичної експертизи від 31.07.2014 року №147, яка була призначена під час досудового розслідування кримінального провадження №0000621, вбачається, що позивачем ОСОБА_2 отримано тяжкі тілесні ушкодження, що по давності утворення може відповідати даті 24.06.2013 року. При цьому доводи апеляційної скарги вказують, що висновок експерта від 11.10.2013 року №1096 є необґрунтованим, його висновки не відповідають фактичним обставинам справи. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 стверджує, що доказами спричинення їй наявних травм відповідачем ОСОБА_3 є весь перелік наданих суду позивачем доказів, в тому числі, і досліджені судом матеріали кримінального провадження №1-кп/742/235/13, розглянутого Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області та висновки комісійної судово-медичної експертизи від 31.07.2014 року №147. Доводи апеляційної вказують, що є необґрунтованим висновок оскаржуваного рішення суду першої інстанції щодо витрат, понесених позивачем на лікування, оскільки позивач була вимушена самостійно знаходити можливість для проходження додаткового медичного огляду та отримання незалежного лікування. При цьому доводи апеляційної скарги зазначають, що відповідач ОСОБА_3 не надав суду відповідних заперечень щодо цільового призначення ліків, придбаних позивачем для лікування. Доводи апеляційної скарги вказують, що суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні не навів спростувань наданих позивачем розрахунків розміру сум матеріальної та моральної шкоди, завданої здоров'ю внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить залишити без задоволення апеляційну скаргу у зв'язку з її безпідставністю та залишити без змін обґрунтоване рішення суду першої інстанції від 19.06.2018 року.

У відзиві на апеляційну скаргу приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АХА Страхування" просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, оскільки її доводи не спростовують висновків обґрунтованого рішення суду першої інстанції від 19.06.2018 року, яке підлягає залишенню без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_2 та її представник адвокат Яворський В.І. підтримали доводи та вимоги поданої апеляційної скарги.

В судовому засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_3 та його представник адвокат Шульга А.О. просили залишити без задоволення апеляційну скаргу у зв'язку з її безпідставністю та залишити без змін обґрунтоване рішення суду першої інстанції від 19.06.2018 року.

В судовому засіданні апеляційного суду представник приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" адвокат Шишлов О.Є. просив залишити без задоволення апеляційну скаргу та залишити без змін рішення суду першої інстанції від 19.06.2018 року, яке ухвалено судом з правильним застосування норм матеріального і процесуального права.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, матеріали кримінальної справи №742/5516/13-к, провадження №1-кп/742/235/13 по обвинуваченню ОСОБА_3 за ст.286 ч.2 КК України (в 4 томах), перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до п.6 ч.1 статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 24.06.2013 року відбулась дорожньо-транспортна пригода, а саме, 24.06.2013 року о 15 год. 45 хв. ОСОБА_3, керуючи власним автомобілем ВАЗ 217130, реєстраційний номер НОМЕР_1, рухався автодорогою Чернігів - Ніжин - Прилуки - Пирятин зі сторони м.Прилуки в напрямку м.Ніжин. Рухаючись у вказаному напрямку на 141 км + 940 м, ОСОБА_3 проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, не впорався з керуванням транспортного засобу, в результаті чого виїхав на праве, по напрямку руху, узбіччя та здійснив наїзд на пасажирів автобусу "Богдан АА-401.62", реєстраційний номер НОМЕР_4, який стояв на правому узбіччі. Вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 23.12.2013 року ОСОБА_3 визнано винним за ч.2 статті 286 КК України і призначено покарання у вигляді трьох років шести місяців позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Відповідно до вимог статей 75,76 КК України звільнено ОСОБА_3 від відбуття основного призначеного покарання, з випробуванням і наданням іспитового строку терміном на один рік.

Згідно полісу №АС/1813065 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с.71, том1), зі строком дії з 06.04.2013 року по 05.04.2014 року включно, транспортний засіб ВАЗ 217130, державний номерний знак НОМЕР_1, який належить ОСОБА_3, був застрахований у приватному акціонерному товаристві "Страхова компанія "АХА Страхування", зі страховою сумою (лімітом відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю - 100 000 грн., за шкоду, заподіяну майну - 50 000 грн.

З виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 5451 Прилуцької ЦМЛ (а.с.6-7, том1) вбачається, що ОСОБА_2 перебувала в стаціонарі з 24.06.2013 року по 13.07.2013 року.

Згідно висновку експерта №1096 на підставі постанови слідчого відділення розслідування ДТП СУ УМВС України в Чернігівській області Ю.В. Приходька від 01.09.2013 року, експертиза закінчена: 11.10.2013 року (а.с.54-55, том1), отримані ОСОБА_2 тілесні ушкодження могли утворитись 24.06.2013 року за обставин, викладених у описовій частині даної постанови. Весь описаний комплекс тілесних ушкоджень відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров'я.

Зважаючи на вказані обставини, позивач не була визнана потерпілою в кримінальному провадженні №0000164, при розгляді якого встановлено вину та засуджено ОСОБА_3

27.05.2014 року позивачем на адресу Прилуцького МВ УМВС України в Чернігівській області було подано заяву про злочин, і відомості за її заявою було внесено до ЄРДР за №0000621 від 27.05.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 статті 286 КК України. Під час досудового розслідування вказаного кримінального провадження було призначено комісійну судово-медичну експертизу, і згідно висновків експертів від 31.07.2014 року №147 (а.с.12-20, том1): ''1. Згідно наданих на комісійну судово-медичну експертизу медичної документації та матеріалів кримінального провадження, у ОСОБА_2 малися тілесні ушкодження у вигляді закритої хребетно-спино-мозкової травми з компресійними переломами тіл 3-го, 6-го шийних хребців та 6-го грудного хребця; закритої травми грудної клітки, переломів 4-го, 5-го, 6-го, 7-го, 8-го ребер справа; закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забійних ран волосяної частини голови, лівої верхньої кінцівки, множинних саден обличчя, верхніх кінцівок, тулубу, котрі виникли від дії тупих твердих предметів. 2. Оскільки вищевказані тілесні ушкодження являються комплексом зумовленим єдиним травматичним процесом, оцінка їх ступеню тяжкості, в даному випадку повинна проводитись в цілому. Тому, весь комплекс тілесних ушкоджень, виявлений у ОСОБА_2, відноситься до категорії тяжких ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. 3. Комплекс тілесних ушкоджень, виявлений у потерпілої по давності утворення, може відповідати даті 24.06.2013 року, як на це вказано в постанові про призначення експертизи. 4. Тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_2, виникли від дії тупих твердих предметів по механізму удару, струсу та тертя. 5. Комплекс тілесних ушкоджень, виявлений у ОСОБА_2, міг утворитись в результаті дорожньо-транспортної пригоди, в тому числі, і внаслідок зіткнення - наїзду на неї транспортного засобу''.

Як вбачається з довідки про ДТП слідчого відділу розслідування ДТП СУ УМВС України в Чернігівський області Приходька Ю.В. від 04.07.2013 року (а.с.11, том 2), 24.06.2013 року, о 15 год. 45 хв., водій автомобіля ВАЗ 217130, реєстраційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_3 рухався автодорогою Чернігів-Ніжин-Прилуки-Пирятин зі сторони м.Прилуки в напрямку м.Ніжин. Рухаючись у вказаному напрямку на 141 км + 940 м, ОСОБА_3 проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, не впорався з керуванням транспортного засобу, в результаті чого виїхав на праве, по напрямку руху, узбіччя та здійснив наїзд на пасажирів автобуса "Богдан АА-401.62", реєстраційний номер НОМЕР_4, який належить КП "Генеральна дирекція Київської міської ради з обслуговування наземних представництв "GDIP KMP", який стояв на правому узбіччі. При цьому відбувся контакт між передньою частиною автомобіля ВАЗ 217130, реєстраційний номер НОМЕР_1 та задньою частиною автобуса "Богдан АА-401.62", реєстраційний номер НОМЕР_4. Внаслідок ДТП, пасажири вказаного автобуса, які знаходились на узбіччі позаду та праворуч від вищевказаного автобуса, отримали тілесні ушкодження, а саме, ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забитої рани волосистої частини голови, лівого ліктьового суглобу, садна обличчя і лівої вушної раковини.

Згідно інформації Управління освіти Прилуцької міської ради Чернігівської області від 04.05.2018 року № 01-18/567 (а.с.143, том1) ОСОБА_2 дійсно працювала в Прилуцькій загальноосвітній школі І-ІІІ ст. №14 Прилуцької міської ради Чернігівської області на посаді заступника директора з навчально-виховної роботи і була звільнена з роботи 14.04.2014 року за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за вислугу років згідно зі ст.38 КЗпП України (наказ №50-К від 14.04.2014 р.).

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заявлених позовних вимог ОСОБА_2, суд виходив з того, що ОСОБА_2 потерпілою в кримінальному провадженні, під час розгляду якого засуджено ОСОБА_3, не визнавалась, в матеріалах кримінального провадження наявна ухвала суду про відмову у визнанні її потерпілою, яка є чинною, у вказаній справі ОСОБА_2 мала правовий статус свідка, при цьому нею не надано доказів неправомірності дій ОСОБА_3 відносно неї (вироку чи постанови суду). Також суд першої інстанції зазначив у оскаржуваному рішенні, що позивачем не доведено, що між матеріальною, моральною шкодою є безпосередній причинний зв'язок та вина ОСОБА_3 в її заподіянні ОСОБА_2 За даних обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відсутні підстави для відшкодування матеріальної та моральної шкоди ОСОБА_3, засудженим за вчинення ДТП та його страховиком АТ СК "АХА Страхування". Також при вирішенні даного спору по суті суд першої інстанції прийняв до уваги, що Прилуцьким ВП ГУНП в Чернігівській області на даний час проводиться досудове розслідування по заяві ОСОБА_2 про травмування її під час ДТП, позивач є потерпілою у вказаній справі, вона має право заявити вимоги про стягнення матеріальної та моральної шкоди до винної особи у вказаному кримінальному провадженні.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що в ході апеляційного розгляду даної справи знайшли своє часткове підтвердження доводи апеляційної скарги відносно того, що висновки оскаржуваного рішення суду першої інстанції не узгоджуються з фактичними обставинам справи та нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

При цьому апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги вважає за необхідне прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої здоров'ю внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відмовити. Необхідно зазначити, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" апеляційний суд вважає за необхідне відмовити з інших підстав, чим ті, з яких відмовлено судом першої інстанції у задоволенні вказаної частини позовних вимог ОСОБА_2

А саме, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" апеляційний суд вважає за необхідне відмовити, виходячи із наступного.

Порядок та умови здійснення страхового відшкодування при настанні страхових випадків за договорами (полісами) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентується Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

При цьому п.п.33.1.4. п. 33.1. статті 33 даного Закону передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Разом з тим, як вбачається зі статті 35 вказаного Закону, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. П.35.2. статті 35 даного Закону містить в собі перелік документів, які додаються до вказаної заяви.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с.7, том 2), 10.07.2013 року, вх.№3006 до ПрАТ "СК "АХА Страхування", у відповідності до п.п.33.1.4. п.33.1. статті 33 даного Закону, ОСОБА_3 було подано заяву про настання події, що має ознаки страхового випадку, до якої було додано копії наступних документів: акт медичного огляду ОСОБА_3 (а.с.10, том 2), довідка про ДТП (а.с.11, том2), паспортні дані, ідентифікаційний номер платника податків, посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу ВАЗ 217130, д.н. НОМЕР_1 та поліс №АС/1813065 від 05.04.2013 року (а.с.12-15, том2).

При цьому необхідно зазначити, що відповідно до статті 35 Закону України ''Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ОСОБА_3 не є потерпілим чи іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, і за даних обставин заява про страхове відшкодування ним не подавалась.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 протягом 30 днів з дня повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду до страхової компанії із заявою про страхове відшкодування не зверталась, як це визначено приписами статті 35 Закону України ''Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", і в подальшому вказана заява позивачем до страхової компанії не подавалась. Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи (а.с.16,17, том 2) та не заперечувались позивачем ОСОБА_2 в ході апеляційного розгляду даної справи. Таким чином, в ході судового розгляду даної справи судом встановлено, що позивач з часу настання ДТП, яка мала місце 24.06.2013 року, до страхової компанії з відповідною заявою про страхове відшкодування не зверталась.

Відповідно до приписів п.п.37.1.4. п.37.1. статті 37 Закону України ''Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно п.2.1. статті 2 Закону України ''Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів'', якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Приймаючи до уваги, що дорожньо-транспортна пригода мала місце 24.06.2013 року, до страхової компанії з відповідною заявою про страхове відшкодування позивач не зверталась, до суду першої інстанції з даним позовом звернулась у квітні 2017 року (а.с.21), а також приписи п.п.37.1.4. п.37.1. статті 37 Закону України ''Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", апеляційний суд вважає за необхідне прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої здоров'ю внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 24.06.2013 року, о 15 год. 45 хв., водій автомобіля ВАЗ 217130, реєстраційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_3 рухався автодорогою Чернігів-Ніжин-Прилуки-Пирятин зі сторони м.Прилуки в напрямку м.Ніжин. Рухаючись у вказаному напрямку на 141 км + 940 м, ОСОБА_3 проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, не впорався з керуванням транспортного засобу, в результаті чого виїхав на праве, по напрямку руху, узбіччя та здійснив наїзд на пасажирів автобуса "Богдан АА-401.62", реєстраційний номер НОМЕР_4, який належить КП "Генеральна дирекція Київської міської ради з обслуговування наземних представництв "GDIP KMP", який стояв на правому узбіччі. При цьому відбувся контакт між передньою частиною автомобіля ВАЗ 217130, реєстраційний номер НОМЕР_1 та задньою частиною автобуса "Богдан АА-401.62" реєстраційний номер НОМЕР_4. Внаслідок ДТП, пасажири вказаного автобуса, в тому числі, і ОСОБА_2, які знаходились на узбіччі позаду та праворуч від вищевказаного автобуса, отримали тілесні ушкодження.

Вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 23.12.2013 року ОСОБА_3 визнано винним за ч.2 статті 286 КК України і призначено покарання у вигляді трьох років шести місяців позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Відповідно до вимог статей 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_3 від відбуття основного призначеного покарання, з випробуванням і наданням іспитового строку терміном на один рік (а.с.245-248, том 3 кримінальної справи №742/5516/13-к). Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 24.03.2014 року (а.с.23-32, том 4 кримінальної справи №742/5516/13-к) апеляційну скаргу старшого прокурора відділу прокуратури Чернігівської області та представника цивільного відповідача ПАТ "СК "АХА Страхування" ОСОБА_4 задоволено частково. В задоволенні апеляційної скарги захисника ОСОБА_13. в інтересах обвинуваченого ОСОБА_3 відмовлено. Вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23.12.2013 року відносно ОСОБА_3 змінено. Стягнуто з ОСОБА_3 до місцевого бюджету Прилуцької міської ради на користь комунального лікувально-профілактичного закладу Прилуцька центральна міська лікарня 39 321 грн. 04 коп. В частині стягнення грошових сум на користь потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вирок скасовано і повернуто справу в місцевий суд для розгляду в порядку цивільного судочинства. Запропоновано суду, який постановив вирок, в порядку ст.539 КПК України вирішити питання про майно, на яке накладений арешт - автомобіль НОМЕР_2, НОМЕР_3. В іншій частині вирок залишено без зміни.

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заявлених позовних вимог ОСОБА_2, суд виходив з того, що ОСОБА_2 потерпілою в кримінальному провадженні, під час розгляду якого засуджено ОСОБА_3, не визнавалась, в матеріалах кримінального провадження наявна ухвала суду про відмову у визнанні її потерпілою, яка є чинною, у вказаній справі ОСОБА_2 мала правовий статус свідка, при цьому нею не надано доказів неправомірності дій ОСОБА_3 відносно неї (вироку чи постанови суду). Також суд першої інстанції зазначив у оскаржуваному рішенні, що позивачем не доведено, що між матеріальною, моральною шкодою є безпосередній причинний зв'язок та вина ОСОБА_3 в її заподіянні ОСОБА_2

Приймаючи до уваги приписи ч.6 статті 82 ЦПК України, ч.5 статті 1187 ЦК України, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги ОСОБА_2 відносно того, що вказаний висновок оскаржуваного рішення суду першої інстанції не узгоджується з фактичними обставинами справи та нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи, у квітні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом, в якому після уточнення позовних вимог (а.с.147-148, том 1) просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь 350 196 грн. 94 коп. в рахунок відшкодування спричиненої матеріальної шкоди та 1 333 581 грн. 15 коп. в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди, також позивач просила стягнути з приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" на її користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 100 000 грн. та 1 698 грн. 85 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди. При цьому позивач вказує, що спричинена їй матеріальна шкода складається з наступного (а.с.95-99, том1): витрати на лікування у розмірі 20 000 грн., які вона оплачувала готівкою і їх документальне підтвердження відсутнє; 12 976 грн. 94 коп. - витрати на придбання ліків та проходження медичного обстеження; 4 000 грн. - витрати на санаторно-курортне лікування з 01.10.2016 року по 10.10.2016 року у ПП ''Джерело-2''; 15 000 грн. - витрати на відновлювальний масаж і реабілітацію, які позивач сплачувала готівкою і їх документальне підтвердження відсутнє; 5 000 грн. - витрати на транспортні послуги таксі, які сплачувались готівкою і їх документальне підтвердження відсутнє; втрата доходу за основним місцем роботи в результаті втрати працездатності, різниця в доході за період з березня 2014 року по березень 2018 року становить 385 860 грн. (6 431 грн. х 12 х 5); а також витрати, пов'язані з оформленням довіреності представнику для участі у розгляді справи в суді в сумі 800 грн. та оплата винагороди адвокату за 2014-2018 роки у розмірі 6 560 грн. ОСОБА_2 у позові також зазначала, що їй була спричинена і моральна шкода, яка полягає у душевних переживаннях та фізичних стражданнях у зв'язку із тривалим ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, та негативних особистих наслідків.

Виходячи із фактичних обставин справи та приписів ч.6 статті 82 ЦПК України, ч.5 статті 1187, 1195 ЦК України, апеляційний суд приходить до висновку, що стягненню на користь позивача з відповідача ОСОБА_3 в рахунок відшкодування спричиненої матеріальної шкоди підлягають документально підтверджені наданими товарними чеками, накладними, фіскальними чеками витрати ОСОБА_2 на придбання нею лікарських препаратів та проходження медичного обстеження у зв'язку з лікуванням після дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 24.06.2013 року з вини відповідача ОСОБА_3 При цьому апеляційний суд приймає до уваги документально підтверджені вищезазначені витрати ОСОБА_2 у зв'язку з проходженням нею лікування (а.с.103-114, том 1) на суму 12 794 грн. 92 коп. За даних обставин апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 12 794 (дванадцять тисяч сімсот дев'яносто чотири) грн. 92 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Надані позивачем ксерокопії чеків - квитків на автобус рейсами "Ніжин-Прилуки" та "Прилуки-Ніжин" від 17.08.2017 року (а.с.104, том1) та ксерокопія фіскального чеку ЧД ПАТ УКРПОШТА ЦПЗ 3 від 18.05.2017 року про направлення рекомендованого листа на адресу Ніжинського міськрайонного суду (а.с.109, том1) не можуть бути прийняті до уваги апеляційним судом, оскільки вони не містять в собі відповідної інформації щодо підтвердження витрат позивача на лікування у розумінні приписів статті 1195 ЦК України.

У вимогах заявленого позову ОСОБА_2 просить стягнути на її користь понесені нею витрати на лікування у розмірі 20 000 грн., які вона оплачувала готівкою і їх документальне підтвердження відсутнє; 15 000 грн. - витрати на відновлювальний масаж і реабілітацію, які позивач сплачувала готівкою і їх документальне підтвердження відсутнє; 5 000 грн. - витрати на транспортні послуги таксі, які сплачувались готівкою і їх документальне підтвердження відсутнє. Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що в ході апеляційного розгляду даної справи не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги відносно того, що вказані витрати підлягають стягненню на користь позивача, виходячи з наступного. Відповідно до приписів ч.1, ч.6 статті 81 ЦПК України, яка регламентує обов'язок доказування і подання доказів, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому необхідно зазначити, що оскільки ОСОБА_2 не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів у розумінні статей 77, 78,80 ЦПК України на підтвердження тих обставин, що вказані витрати понесені позивачем, відсутні підстави для стягнення даних витрат на користь позивача за відсутності їх документального підтвердження.

В ході апеляційного розгляду даної справи не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги відносно того, що підлягають стягненню на користь позивача 4 000 грн. в рахунок відшкодування понесених витрат на санаторно-курортне лікування з 01.10.2016 року по 10.10.2016 року у ПП ''Джерело-2'', відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера (а.с.116, том 1). Відповідно до приписів ч.1, ч.6 статті 81 ЦПК України, яка регламентує обов'язок доказування і подання доказів, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що надана позивачем квитанція (а.с.116, том 1) не може бути підставою для стягнення 4 000 грн. на користь позивача, оскільки в матеріалах справи відсутні відповідні лікарські рекомендації щодо проходження позивачем даного санаторно-курортного лікування та виписки після проходження санаторно-курортного лікування у ПП ''Джерело-2''.

В ході апеляційного розгляду даної справи не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги відносно того, що підлягають стягненню на користь позивача витрати, пов'язані із оформленням довіреності представнику для участі у розгляді справи в суді в сумі 800 грн., оскільки ОСОБА_2 не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів у розумінні статей 77, 78, 80 ЦПК України на підтвердження тих обставин, що вказані витрати понесені позивачем.

Приймаючи до уваги приписи ч.3 статті 137 ЦПК України, яка регламентує витрати на професійну правничу допомогу, апеляційний суд не вбачає підстав для стягнення на користь позивача 6 560 грн. в рахунок відшкодування оплати винагороди адвоката за 2014-2018 роки у сумі 6 560 грн. на підставі копій квитанцій до прибуткового касового ордера №17/14 від 30.12.2014 року про оплату ОСОБА_2 винагороди адвоката в сумі 2 480 грн. та №01/18 від 30.01.2018 року про оплату ОСОБА_2 винагороди адвоката в сумі 4 080 грн. (а.с.115, том1). При цьому необхідно зазначити, що позивачем не надано суду документів, визначених ч.3 статті 137 ЦПК України.

У вимогах заявленого позову ОСОБА_2 зазначає, що спричинена їй шкода також складається з втрати доходу за основним місцем роботи в результаті втрати працездатності, різниця в доході за період з березня 2014 року по березень 2018 року становить 385 860 грн.

Згідно інформації Управління освіти Прилуцької міської ради Чернігівської області від 04.05.2018 року № 01-18/567 (а.с.143, том1) ОСОБА_2 дійсно працювала в Прилуцькій загальноосвітній школі І-ІІІ ст. №14 Прилуцької міської ради Чернігівської області на посаді заступника директора з навчально-виховної роботи і була звільнена з роботи 14.04.2014 року за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за вислугу років згідно зі ст. 38 КЗпП України (наказ №50-К від 14.04.2014 р.).

Відповідно до ч.1 статті 1197 ЦК України, розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.

Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров'я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

Виходячи із приписів норм права, які регламентують спірні правовідносини та фактичних обставин справи, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення вимог заявленого позову у вказаній частині, оскільки позивачем, всупереч положенням статті 81 ЦПК України, не надано суду належних, допустимих, достатніх доказів у розумінні статей 77, 78, 80 ЦПК України щодо ступеня втрати ОСОБА_2 професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності. Як вбачається з матеріалів справи, і вказані обставини позивачем не спростовані, ступінь втрати ОСОБА_2 професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності, позивачу не встановлювався.

Як вбачається із вимог заявленого позову, позивач просила стягнути з відповідача ОСОБА_3 на її користь 1 333 581 грн. 15 коп. в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди позивач керувалась "Методикою встановлення заподіяння моральної шкоди та методом оцінки розміру компенсації спричинених страждань" (розробник ОСОБА_14.), реєстраційний код 14.1.04 (а.с.98, том 1).

Відповідно до листа Міністерства юстиції України від 27.04.2018 року (а.с.141-142, том 1), на підставі рішення Координаційної ради з проблем судової експертизи при Міністерстві юстиції України від 29.01.2016 року застосування "Методики встановлення заподіяння моральної шкоди та метода оцінки розміру компенсації спричинених страждань" (реєстраційний код 14.1.04) припинено.

В ході апеляційного розгляду даної справи знайшли своє часткове підтвердження доводи апеляційної скарги відносно того, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди. Вирішуючи вимоги заявленого позову у вказаній частині позовних вимог, апеляційний суд виходить із фактичних обставин справи та норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини. Апеляційний суд приймає до уваги положення статей 23, 1167 ЦК України.

В ході розгляду справи апеляційним судом знайшли своє підтвердження доводи позовної заяви відносно того, що позивачу неправомірними діями відповідача ОСОБА_3 була спричинена моральна шкода, яка полягає у душевних переживаннях та фізичних стражданнях у зв'язку із ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя та у негативних особистих наслідках.

При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, спричиненої неправомірними діями відповідача ОСОБА_3 позивачу, апеляційний суд приймає до уваги характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань позивача, погіршення її здібностей, ступінь вини відповідача ОСОБА_3, як особи, яка завдала моральної шкоди, характер немайнових втрат позивача (їх тривалості, можливості відновлення тощо). Також апеляційним судом враховується стан здоров'я позивача, наявність вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 20 000 (двадцять тисяч) грн. в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно задовольнити частково, при цьому рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 19.06.2018 року скасувати. Прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої здоров'ю внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 12 794 (дванадцять тисяч сімсот дев'яносто чотири) грн. 92 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 20 000 (двадцять тисяч) грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 відмовити. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої здоров'ю внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відмовити.

Керуючись статтями 367, 368, 374; п.4 ч.1, ч.2 статті 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 19 червня 2018 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої здоров'ю внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 12 794 (дванадцять тисяч сімсот дев'яносто чотири) грн. 92 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 20 000 (двадцять тисяч) грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 відмовити.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої здоров'ю внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 19.03.2019 року.

Головуючий: Судді: