Постанова

Іменем України

04 березня 2019 року

м. Київ

справа № 129/940/16-ц

провадження № 61-31350св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: Саджавська сільська рада Надвірнянського району Івано-Франківської області, ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 04 жовтня 2017 року в складі суддів: Фединяка В. Д., Девляшевського В. А., Мелінишин Г. П.,

ВСТАНОВИВ :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Саджавської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області (далі - Саджавська сільська рада або сільська рада) ОСОБА_5 про визнання незаконним рішення сільської ради та нечинним свідоцтва про право власності на земельну ділянку.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що рішенням Саджавської сільської ради від 23 грудня 2015 року йому надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,2500 га по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд (далі - земельна ділянка площею 0,2500 га).

Рішенням сільської ради від 29 вересня 2015 року відповідачу затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1800 га по АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (далі - земельна ділянка площею 0,1800 га) та передано їй у власність вказану земельну ділянку з присвоєнням земельній ділянці кадастрового номеру НОМЕР_1. Зазначена земельна ділянка передана відповідачу у власність з порушенням порядку погодження меж з суміжними землекористувачами, оскільки він не підписував акт погодження меж спірної земельної ділянки.

Посилаючись на те, що відповідач не зверталась до нього як суміжного землекористувача за отриманням погодження меж земельних ділянок, вважав рішення сільської ради про передачу ОСОБА_5 у власність земельної ділянки площею 0,1800 га незаконним, а свідоцтво про право власності на земельну ділянку, видане ОСОБА_5 на підставі оскаржуваного рішення, нечинним. Просив суд задовольнити позовні вимоги.

Короткий зміст та мотиви рішення суду першої інстанції

Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 02 серпня 2017 року в складі судді Грещука Р. П. позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено. Визнано незаконним та скасовано рішення Саджавської сільської ради від 29 вересня 2015 року, відповідно до якого затверджено проект землеустроюпро відведення ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,1800 га по АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку,господарських споруд і будівель та передано їй у власність вказану земельну ділянку з присвоєнням кадастрового номеруНОМЕР_1. Визнано нечинним свідоцтво про право власності на земельну ділянку, видане ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 0,1800 га.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що рішення сільської ради про передачу у власність відповідача земельної ділянки порушує права та інтереси позивача, оскільки при передачі відповідачу земельної ділянки з ним як з суміжним землекористувачем не погоджувались межі земельної ділянки.

Короткий зміст та мотиви рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 04 жовтня 2017 року рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 02 серпня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

Рішення апеляційного суду мотивовано безпідставністю позовних вимог.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У жовтні 2017 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 04 жовтня 2017 року, в якій просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано з Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області зазначену справу.

У грудня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла зазначена справа.

У травні 2018 року вказану справу передано до Касаційного цивільного суду в складі Верховного суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_4 мотивована тим, що рішення апеляційного суду рішення є незаконними та необґрунтованими, оскільки суд, вирішуючи спір, неправильно застосував норми матеріального права та допустив порушення норм процесуального права. Суд не врахував, що при передачі у власність відповідачу земельної ділянки з ним як з суміжним землекористувачем не погоджувались межі земельної ділянки. Крім того, місце розташування межі земельної ділянки відповідача не відповідає каталогу координат кутів зовнішніх меж землекористування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Заперечення/відзив на касаційну скаргу

27 лютого 2018 року від ОСОБА_5 до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_4, який мотивований тим, що рішення апеляційного суду є законним і обгрунтованим, оскільки ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Доводи ОСОБА_4 про те, що місце розташування межі земельної ділянки не відповідає каталогу координат кутів зовнішніх меж землекористування проекту землеустрою щодо відведення їй земельної ділянки є безпідставними. При передачі їй у власність земельної ділянки, її межі визначені в натурі на підставі актів встановлення межових знаків між земельними ділянками та затверджені рішеннями Саджавської сільської ради від 25 грудня 2011 року та від 07 липня 2012 року.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що рішенням Саджавської сільської ради від 09 червня 2014 року ОСОБА_5 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1800 га, розташованої по АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку,господарських споруд і будівель, яка перебуває у її користуванні.

Рішенням Саджавської сільської ради від 29 вересня 2015 року затверджено вказаний проект землеустрою про відведення ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,1800 га та передано зазначену земельну ділянку їй у власність з присвоєнням кадастрового номеру НОМЕР_1. На підставі вказаного рішення ОСОБА_5 отримала відповідне свідоцтво про право власності на земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_1.

ОСОБА_4 рішенням Саджавської сільської ради від23 грудня 2015 року надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,2500 гапо АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд.

Позивач належних та допустимих доказів того, що йому надавалась у користування чи у власність земельна ділянка, яка межує із земельною ділянкою відповідача, та що при передачі відповідачу земельної ділянки у власність порушуються його права щодо володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, яка належить йому на праві користування чи власності, суду не надав.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини другої статі 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 140 Конституції України визначено, що місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські, районні та обласні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України та іншими законами.

Статтею 12 Земельного кодексу України передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до частини шостоїстатті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

У статті 106 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.

Погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов'язкових технічних помилок. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із власником та/або землекористувачем не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації за умови правомірних дій кожного із землекористувачів чи землевласників. Не надання особою своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача та/або власника не може бути перешкодою для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації. Непідписання суміжним власником та/або землекористувачем акту узгодження меж земельної ділянки саме по собі не є підставою для визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку.

Такого ж висновку дійшла об'єднана палата Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду в постанові від 23 січня 2019 року в справі № 580/168/16-ц (провадження № 61-19526сво18).

Установивши, що ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на земельну ділянку площею 0,1800 га, виданого на підставі рішення сільської ради від 29 вересня 2015 року, є власником земельної ділянки, і на час його видачі відповідач не був власником суміжної земельної ділянки площею 0,2500 га, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судом апеляційної інстанції при розгляді даної справи неправильно застосовані норми матеріального права чи порушені норми процесуального права, оскільки ґрунтуються на переоцінці доказів, які були досліджені та оцінені судами з додержанням норм процесуального права, що виходить за межі компетенції касаційного суду.

Інші доводи касаційної скарги не містять у собі посилань на обставини чи докази, якими спростовуються встановлені судом обставини.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 04 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. І. Крат