Справа №303/6645/17
Номер стат. звіту - 26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 року м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі головуючого-судді Куцкір Ю.Ю.

при секретарі Славич М.В.

з участю представника позивача Гриниха Т.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мукачево цивільну справу за позовом представника позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" - Савіхіна Анастасії Миколаївни до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

Представник позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» - Савіхіна А.М. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Позов мотивований тим, що 24.09.2003 року між позивачем і відповідачем був укладений кредитний договір №К144-03/Ф, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 20 000 євро терміном до 24.09.2005 року. Однак, відповідач ОСОБА_3 всупереч Закону та умовам договору своїх зобов'язань перед позивачем не виконав, внаслідок чого станом на 09.10.2017 року за відповідачем наявна заборгованість по кредитному договору в сумі 13 900 євро.

Представник позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» - Гриниха Т.Ю. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила суд їх задоволити з підстав наведених в позові.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, але подав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги не визнає, а також подав суду заперечення на позов в якому зазначив, що кредитний договір з позивачем не укладав і кошти не отримував. Також просив відмовити у задоволенні позову у зв'язку із спливом строку позовної давності звернення до суду.

Вивчивши позовну заяву з доданими до неї матеріалами, заслухавши пояснення представника позивача та аналізуючи в сукупності докази, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити виходячи з наступних підстав.

Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.3, 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 ст.76, ч.1, 2 ст.77, ст.ст.79 і 80 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Із доданих до позовної заяви матеріалів вбачається, зокрема із Кредитного договору №К144-03/Ф від 24.09.2003 року, що між ЗАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 20 000 євро на термін 24 місяців, по 23.09.2005 року, включно (а.с. 7, 8).

Із Висновку експерта №4824 складеного Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз 08.10.2018 року слідує, що підписи від ОСОБА_3 розташовані в нижній частині першої сторінки після слова «Крієнт» та в графі «Позичальник» перед прізвищем «ОСОБА_3.» на Кредитному договорі №К144-03/Ф від 24.09.2003 року, виконані не ОСОБА_3, а іншою особою (а.с. 128, 129).

Дані правовідносини між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу України.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України передбачено, що зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Відповідно до ч.1 ст.13 та ч.1, 2 ст.14 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Частинами 1 ст.1054 та ст.1055 цього ж Кодексу передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

На підтвердження того, що між сторонами був укладений кредитний договір, крім самого кредитного договору, представник позивача Гриниха Т.Ю. також посилалася на Розрахунок заборгованості та на Виписку банку, яку вона подала в судовому засіданні. Із даних документів вбачається, що 27.06.2006 року у сумі 2100 євро, 04.07.2006 року та 29.09.2006 року у сумі по 2000 євро були здійснені платежі для погашення кредиту. Однак, останньою не було надано суду жодного доказу, який би підтверджував факт здійснення саме відповідачем вищезазначених платежів, а саме квитанції, касові ордера або інші документи, що засвідчують здійснення їх, оскільки відповідач заперечує вчинення ним цих дій.

Аналогічна правова позиція зазначена у Постанові Верховного суду України від 23.11.2016 року у справі №6-2104цс16, в якій також було зазначено, що в разі заперечення відповідачем вчинення дій щодо здійснення платежу, позивач повинен надати суду докази, квитанції, касові ордери або інші документи, що засвідчують здійснення платежу.

Крім цього, із зазначеної Виписки банку вбачається, що 27.02.2015 року, згідно протоколу засідання Правління банку, кредит по договору №К144-03/Ф від 24.09.2003 року в сумі 13 900 євро, що по курсу НБУ еквівалентно 436 731,37 гривень, було списано, після чого вихідний залишок становив 0.00 євро, тобто 0.00 гривень, що у свою чергу свідчить про відсутність будь-якої заборгованості.

В свою чергу, ст.256 ЦК України визначено поняття позовної давності, згідно якої це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.257ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частиною 5 ст.261 ЦК України передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. До того ж, перебіг позовної давності за зобов'язаннями з визначеним строком виконання починається зі спливом строку виконання кредитного договору.

Відповідно до ч.1 ст.251ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч.1 ст. 252 ЦК України).

Згідно з ст.253ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України, суд зобов'язаний застосувати позовну давність лише за заявою сторони у спорі, при чому така заява має бути подана до винесення судового рішення. Відповідач заявив про застосування позовної давності до виниклих правовідносин та просив відмовити з цих підстав у позові.

Відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", суд, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Беручи до уваги вищезазначене, суд приходить до висновку, що представник позивача, відповідно до ст.81 ЦПК України, не довів суду ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог і не надав суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів того, що між сторонами був укладений письмовий договір. Також, не довів суду те, що відповідач ОСОБА_3 отримав кредит і взяв на себе зобов'язання фінансового характеру щодо повернення грошей у передбачений договором строк, а отже і законні підстави вимагати їх виконання відповідачем відсутні.

У свою чергу, відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку, як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі.

Таким чином, враховуючи вищенаведені обставини суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення у зв'язку з його недоведеністю та безпідставністю і саме на цій підставі слід відмовити у його задоволенні.

Керуючись ст.ст. 2, 19, 23, 34, 76-82, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, ст.ст. 256, 257, 261, 267, 526, 527, 530, 1054 ЦК України, суд, -

р і ш и в :

У задоволенні позову представника позивача АТ КБ "ПриватБанк" - Савіхіна Анастасії Миколаївни про стягнення з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 заборгованість у розмірі 13 900 Євро, що за курсом 31,30 відповідно до службового розпорядження НБУ від 09.10.2017 року складає 435070,00 гривень за кредитним договором №К144-03/Ф від 24.09.2003 року - відмовити.

Стягнути з АТ КБ "ПриватБанк" на користь ОСОБА_3 судові витрати за проведення експертизи у розмірі 6 864 (шість тисяч вісімсот шістдесят чотири) гривні.

Рішення суду може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п.15.5 п.15 ч.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, тобто через Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області.

Позивач: АТ КБ "ПриватБанк", місце знаходження 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, , рах.№3111 (для погашення заборгованості та судових витрат), МФО 305299.

Відповідач: ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_2 виданий Мукачівським РВ УМВС України в Закарпатській області, мешканець АДРЕСА_1.

Повний текст рішення складений 09.03.2019 року.

Головуючий Ю.Ю. Куцкір