ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2019 року м. Чернівці

справа № 727/335/17

провадження №22-ц/822/317/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Яремка В. В.,

суддів: Литвинюк І.М., Перепелюк І.Б.

секретар Скрипка С.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькі області, Сокирянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області про відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці у складі судді Літвінової О. Г. від 28 лютого 2017 року,

встановив:

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, Сокирянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області про відшкодування моральної шкоди.

Зазначала, що Апеляційним судом Вінницької області від 22 червня 2006 року видано виконавчий лист № 1-31/06 про стягнення з ОСОБА_2 на її користь на відшкодування моральної та майнової шкоди 86 329 грн 44 коп.

Разом з тим вказаний виконавчий лист належним чином відділом державної виконавчої служби Сокирянського районного управління юстиції не виконувався, у зв'язку з чим вона неодноразово зверталась до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, який зобов'язаний здійснювати систематичний контроль за роботою органів державних виконавчих служб в області.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2016 року її позов до відділу державної виконавчої служби Сокирянського районного управління юстиції про визнання неправомірною бездіяльності задоволено. Визнано неправомірною бездіяльність відділу державної виконавчої служби Сокирянського районного управління юстиції щодо виконання листа Апеляційного суду Вінницької області від 22 червня 2006 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивачки боргу у розмірі 86 329 грн 44 коп. у період з травня 2014 року по лютий 2016 року.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 06 червня 2016 року її позов до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області про визнання неправомірною бездіяльності задоволено. Визнано неправомірною бездіяльність Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області щодо контролю за виконанням листа Апеляційного суду Вінницької області від 22 червня 2006 року про стягнення з ОСОБА_2. на користь ОСОБА_1 боргу у розмірі 86 329 грн 44 коп.

Посилаючись на те, що незаконною бездіяльністю відповідачів їй завдано моральну шкоду, позивачка просила стягнути солідарно за рахунок Державного бюджету України з Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області та Сокирянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області на її користь кошти на відшкодування моральної шкоди у розмірі 70 000 грн та зобов'язати відповідачів належним чином виконати свій обов'язок зі стягнення заборгованості за виконавчим документом.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 лютого 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 50 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачкою доведено порушення її законних прав, тому шкода, завдана діями органу державної влади, відповідно до вимог статті 1167 ЦК України, підлягає відшкодуванню Державною казначейською службою України за рахунок коштів Державного бюджету України. Розмір моральної шкоди визначено з урахуванням вимог розумності та справедливості.

Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 11 травня 2017 року апеляційну скаргу Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області задоволено, рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 лютого 2017 року в частині стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 . 50 000 грн моральної шкоди скасовано.

У позові ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, Сокирянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області про відшкодування моральної шкоди відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Верховного суду від 16 січня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 11 травня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у позові відмовити в повному обсязі.

Посилається на недоведеність факту завдання позивачці моральної шкоди, його розміру, причинного зв'язку між рішеннями про визнання бездіяльності державних виконавців і завданням позивачці моральної шкоди, негативних наслідків діяльності відповідачів для позивачки, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, які проявилися в т. ч. у непритягненні до участі у справі територіального органу Державної казначейської служби.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 213 ЦПК України 2004 року, у редакції, що була чинною на час ухвалення оскаржуваного рішення, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі статтею 214 ЦПК України 2004 року під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним нормам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Ухвалюючи рішення про стягнення на користь ОСОБА_1 з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку 50 000 гривень на відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з підставності та доведеності позовних вимог у відповідній частині, належності складу відповідачів у справі.

Проте з таким висновком погодитися не можна, оскільки суд дійшов його внаслідок порушення норм процесуального права, що відповідно до пункту 4 частини 1, пункту 4 частини 3 статті 376 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення, яким у позові слід відмовити.

У справі встановлено, що Апеляційний суд Вінницької області від 22 червня 2006 року видав виконавчий лист № 1-31/06 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної та майнової шкоди 86 329 грн 44 коп. (а. с. 11).

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2016 року позов ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби Сокирянського районного управління юстиції про визнання неправомірною бездіяльності задоволено. Визнано неправомірною бездіяльність відділу державної виконавчої служби Сокирянського районного управління юстиції щодо виконання листа Апеляційного суду Вінницької області від 22 червня 2006 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу у розмірі 86 329 грн 44 коп. у період з травня 2014 року по лютий 2016 року (а. с. 12, 13).

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 06 червня 2016 року позов ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області про визнання неправомірною бездіяльності задоволено. Визнано неправомірною бездіяльність Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області щодо контролю за виконанням листа Апеляційного суду Вінницької області від 22 червня 2006 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу у розмірі 86 329 грн 44 коп. (а. с. 14-19).

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала в інших випадках, встановлених законом.

У статтях 1173, 1174 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі посадовою або службовою особою органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, а також, завдана органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів чи вини посадової або службової особи.

Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Відповідно до пункту 23-1 частини першої статті 1 Бюджетного кодексу України єдиний казначейський рахунок - це рахунок, відкритий у центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України, на якому консолідуються кошти державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов'язкового державного соціального і пенсійного страхування та кошти інших клієнтів, які відповідно до законодавства знаходяться на казначейському обслуговуванні.

Згідно зі статтею 25 Бюджетного кодексу України казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Відповідно до пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України. Зазначені рішення передаються до Казначейства України для виконання. Безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Казначейством України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 3 Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Згідно з пунктом 35 Порядку Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз'яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У пункті 10 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз'яснено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

Аналогічний правовий висновок наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18).

Відповідно до частини 1 статті 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Скасовуючи попереднє судове рішення апеляційного суду в цій справі, суд касаційної інстанції зазначив, що належним відповідачем у справі про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю державної виконавчої служби є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади. Такими органами у цій справі є: 1) управляння державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, бездіяльність якого призвела до завдання моральної шкоди позивачу, і 2) територіальний орган Державної казначейської служби України, (який відповідно до законодавства України є органом, який здійснює списання коштів з єдиного казначейського рахунку).

Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в справі № 613/814/16-ц (постанова від 23 січня 2019 року).

Так, у названій справі Верховний Суд зазначив, що оскільки вимоги про стягнення моральної шкоди, заподіяної фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади повинні вирішуватись шляхом пред'явлення позову до Державної казначейської служби України, в тому числі в особі територіальних органів обласного значення, а позивач не пред'являв позову до цієї особи, вирішити спір за такого суб'єктного складу неможливо.

Відповідно до ст. ст. 33, 36, 119 ЦПК України (у редакції 2004 року, яка була чинною на час ухвалення оскаржуваного рішення) на позивача покладено обов'язок визначати відповідача у справі. При цьому суд під час розгляду справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред'явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов'язується вирішити справу за тим позовом, що пред'явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Винятки становлять справи, вирішення яких є неможливим без участі усіх співвідповідачів у зв'язку із характером спірних правовідносин.

Якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (ст. 33 ЦПК 2004 року).

У справі, що розглядається позивачка не пред'явила вимог до Державної казначейської служби України, в тому числі в особі територіальних органів обласного значення, наслідком цього стало вирішення питання про права та обов'язки Державної казначейської служби України, в тому числі в особі територіального органу.

Відповідно до частини 2 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі (пункт 4 частини 3 статті 376 ЦПК).

Зважаючи, що суд апеляційної інстанції позбавлений права на стадії апеляційного розгляду ініціювати питання про притягнення до участі у справі інших співвідповідачів чи заміну первісних відповідачів належними, у цій справі, на часткове задоволення апеляційної скарги, є підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, яким у позові слід відмовити.

З огляду на непред'явлення позову до усіх належних відповідачів доводи заявника про неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права є передчасними.

У такому разі обґрунтованість позовних вимог по суті не перевіряється.

Відповідно до правил, викладених у статті 141 ЦПК України розподіл судових витрат слід змінити.

Так, зважаючи, що позивачка звільнена від сплати судового збору, витрати заявника зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 704 грн слід компенсувати за рахунок держави.

На підставі наведеного та керуючись пунктом 2 частини першої статті 374, пунктом 4 частини першої, пунктом 4 частини третьої статті 376, статтею 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 лютого 2017 року скасувати.

У позові ОСОБА_1 до Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькі області, Сокирянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Компенсувати Управлінню Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області сплачений судовий збір в сумі 704 (сімсот чотирьох) гривень, сплачений за платіжним дорученням № 525 від 14 березня 2017 року, за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови - 15 березня 2019 року.

Головуючий В. В. Яремко

Судді: І.М. Литвинюк

І.Б. Перепелюк