КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/4885/2019 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів : Олійника В.І., Приходька К.П.,

за участю секретаря судового засідання - Черниш С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на ухвалу Солом'янського районного суду міста Києва від 17 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Руслана Олеговича, публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про скасування рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно,

в с т а н о в и в:

У грудні 2018 року ОСОБА_3, через представника - адвоката Шнайдера С.В.,звернулася до суду з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Р.О., ПАТ КБ «ПриватБанк», треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, в якому просила скасувати рішення про державну реєстрацію права власності ПАТ КБ «ПриватБанк» на предмет іпотеки - житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_1, з наступним внесенням запису № 16698753 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та визнати дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Р.О. щодо реєстрації права власності за банком на указану вище квартиру неправомірними.

Одночасно позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом встановлення ПАТ КБ «ПриватБанк» заборони відчужувати квартиру за адресою: АДРЕСА_1. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що на підставі оскаржуваногонею рішення нотаріуса право власності на квартиру фактично належить банку, який в будь-який момент може відчужити її на користь третіх осіб, тому існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання потенційного рішення суду про задоволення позовних вимог.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 17 грудня 2018 року заяву задоволено. Заборонено ПАТ КБ «ПриватБанк» відчужувати квартиру АДРЕСА_2.

Свої висновки суд першої інстанції мотивував тим, що спір у даній справі фактично стосується майнових прав на зазначену вище квартиру, відтак обґрунтованими є доводи позивача про наявність підстав вважати, що невжиття заходів щодо забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист та поновлення порушених прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася до суду.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, АТ КБ «ПриватБанк», через представника за довіреністю - адвоката Сокуренка Є.С., подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні заявленого клопотання.

Представник відповідача зазначив, що при постановленні ухвали про вжиття заходів забезпечення позову судом не було встановлено несумлінних дій АТ КБ «ПриватБанк» щодо приховування, продажу, знищення або знецінення нерухомого майна, а обґрунтовані припущення позивача з цього приводу відсутні. Забезпечуючи позов у запропонований спосіб, суд фактично ухвалив рішення без розгляду справи по суті, що є порушенням частини 10 статті 150 ЦПК України, та не зазначив обґрунтовані підстави, які свідчать про необхідність постановлення такої ухвали. Позивач не надала доказів на підтвердження своїх вимог та не довела суду, що існує реальна загроза невиконання рішення суду, яке ще не ухвалено.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду - без змін, посилаючись на її законність і обґрунтованість.

Позивач зазначила, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про вжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони відповідачу вчиняти певні дії з огляду на реальну можливість банку, як фактичного власника спірної квартири, відчужити її та нашкодити законним інтересам номінального власника майна. Суд врахував інтереси іпотекодавців, які проживають у квартирі, та предмет спору щодо скасування рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також відзиву на неї, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

За правилами статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із статтею 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії. При цьому заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Забезпечення позову спрямоване насамперед проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його.

Таким чином у вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення суду, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення через, зокрема, зникнення, зменшення за кількістю або погіршення за якістю майна (грошових коштів) тощо на момент виконання рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, у грудні 2018 року ОСОБА_3, через представника - адвоката Шнайдера С.В.,звернулася до суду з указаним вище позовом, в якому просила скасувати рішення про державну реєстрацію права власності ПАТ КБ «ПриватБанк» на предмет іпотеки - житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_1, з наступним внесенням запису № 16698753 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та визнати дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Р.О. щодо реєстрації права власності за банком на указану вище квартиру неправомірними.

Як на підставу своїх позовних вимог посилалась на те, що рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки суперечить вимогам Закону України «Про іпотеку» та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 70834569 від 19 жовтня 2016 року, на підставі оскаржуваного позивачем рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Р.О. індексний номер 31679151 від 3 жовтня 2016 року квартира АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності ПАТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до довідки ЖЕД № 905 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» № 226 від 13 січня 2016 року у спірній квартирі проживають і зареєстровані позивач ОСОБА_3 та треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, які є також іпотекодавцями за договором іпотеки від 26 жовтня 2007 року.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, позивач зазначала, що на даний час фактичним власником квартири АДРЕСА_2 є банк та у нього існує реальна можливість вільно розпорядитися нею на власний розсуд, чим може нівелюватися функція судового рішення як механізму дійсного поновлення порушених прав та інтересів. Крім того, можливість такого відчуження прямо випливає з умов договору іпотеки та Закону України «Про іпотеку».

Суд першої інстанції, задовольняючи заяву позивача, вірно виходив із того, що єдиною підставою для забезпечення позову відповідно до частини 2 статті 149 ЦПК України є наявність обставин, що можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або забезпечити ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, а також з огляду на те, що невжиття заходів по забезпеченню позову може зробити неможливим або утруднити виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог позивача.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, та враховуючи можливий негативний вплив і наслідки на відновлення порушеного права позивача в разі встановлення неправомірних дій відповідачів, суд дійшов до правильного висновку про забезпечення позову шляхом встановлення заборони ПАТ КБ «ПриватБанк» відчужувати квартиру АДРЕСА_2.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що надано достатньо доказів того, що захист прав, свобод та інтересів позивача у зазначеній справі є неможливим без вжиття заходів забезпечення позову.

Указане відповідає роз'ясненням, наданим судам у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», відповідно до якого, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

У даному ж випадку вжиті заходи забезпечення позову є дієвою та оптимальною процесуальною дією, яка не дозволить відповідачу на час вирішення спору розпорядитися спірним майном, а також допоможе зберегти у незмінному стані як сам об'єкт спірної нерухомості так і коло осіб, що можуть претендувати на нього.

Доводи апеляційної скарги про те, що постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд фактично ухвалив рішення без розгляду справи по суті не заслуговують на увагу колегії суддів, як безпідставні з огляду на зміст заявлених позовних вимог та вид забезпечення позову, який запропонував позивач та з яким погодився суд.

Застосований судом вид забезпечення позову у повній мірі захищає права позивача на випадок можливого ухвалення рішення на його користь та не суперечить положенню частини 10 статті 150 ЦПК України, згідно якої не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є необгрунтованими, ухвала суду першої інстанції про задоволення заяви про забезпечення позову у даній справіпостановлена відповідно до вимог матеріального та процесуального законодавства і підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення, а ухвалу Солом'янського районного суду міста Києва від 17 грудня 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: В.І. Олійник

К.П. Приходько