Постанова

Іменем України

16 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 404/3287/18

провадження № 61-12516св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Орган опіки та піклування в особі управління з питань захисту прав дітей міської ради міста Кропивницького,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 листопада 2018 року в складі судді Панфілової А. В. та постанову Кропивницького апеляційного суду від 22 травня 2019 року в складі колегії суддів: Дуковського О.Л., Письменного О. А., Чельник О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення його батьківських прав стосовно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що відповідач є батьком ОСОБА_3 , яка проживає разом з нею. З відповідачем позивач прожила однією сім`єю, але без реєстрації шлюбу. У період спільного проживання ОСОБА_2 не дбав про сім`ю, про дитину, матеріально не забезпечував ні її, ні доньку, що призвело до фактичного розпаду сім`ї.

Відповідач добровільно не надає допомогу на утримання малолітньої доньки, рішення про стягнення з нього аліментів на утримання доньки не виконує і всіляко ухиляється від його виконання. Вказувала, що відповідач свої обов`язки щодо виховання та розвитку дитини не виконує, не спілкується з дитиною, не переймається її життям, здоров`ям, не бере участі у її фізичному та духовному розвитку, не цікавиться її навчанням та успіхами. Малолітня донька ОСОБА_7 перебуває на повному її матеріальному утриманні, лише вона займається вихованням доньки, контролює навчання в школі, дбає про її здоров`я, фізичний, духовний розвиток та емоційний стан.

Враховуючи наведене, позивач просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав стосовно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У липні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про встановлення порядку зустрічей і спілкування з малолітньою дитиною.

В обґрунтування зустрічного позову зазначив, що він не має можливості спілкуватися з донькою ОСОБА_7 без попередньої згоди відповідача ОСОБА_1 , якої вона не дає. Зазначив, що ніколи від виконання батьківських обов`язків свідомо не відмовлявся.

В уточненнях до зустрічного позову ОСОБА_2 просив встановити йому порядок зустрічей і спілкування з малолітньою донькою - ОСОБА_7 , зокрема:

періодичні побачення на території школи у робочі дні до 2 разів на місяць під час занять (з правом відвідування уроків у класі, де навчається дочка), а також безпосередньо після закінчення шкільних занять;

відвідування дитиною місця його проживання - до 2 разів на місяць тривалістю до 2 діб підряд цілодобово у II та IV календарні вихідні дні місяця, зокрема, починаючи з 18-ї години п`ятниці і до 16-ї години неділі;

можливість спільного відпочинку - не менше 2 разів на рік тривалістю до 7 діб підряд цілодобово під час зимових канікул у школі (у період з 01 січня до 07 січня поточного року) та до 30 діб підряд цілодобово під час літніх канікул у школі (у період з 01 липня до 25 серпня поточного року з урахуванням графіку відпусток).

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 листопада 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Позбавлено ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про встановлення порядку зустрічей і спілкування з малолітньою дитиною відмовлено у повному обсязі. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції взяв до уваги інтереси малолітньої дитини, які є пріоритетом при розгляді даного спору та наявність вини відповідача у невиконанні батьківських обов`язків по відношенню до доньки. Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд зазначив, що він є безпідставним, оскільки відповідачем не доведено належними доказами, що позивач дійсно чинила йому перешкоди у спілкуванні з донькою.

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 22 травня 2019 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що доводи апеляційної скарги не впливають на правильність та обґрунтованість рішення суду.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги та позиції інших учасників

У червні 2019 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 листопада 2018 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 22 травня 2019 року, в якій просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 та задовольнити заявлений ним зустрічний позов, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі заявник вказує на те, що суди не встановили фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, внаслідок чого його незаконно позбавили батьківських прав та права на зустрічі та спілкування з малолітньою дитиною.

У серпні 2019 року ОСОБА_1 подала відзив на касаційну скаргу, в якому просила скаргу відхилити, рішення судів залишити без змін.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 10 липня 2019 року відкрито касаційне провадження у зазначеній цивільній справі, витребувано матеріали справи та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року справу призначено до розгляду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Виклад фактичних обставин справи

Судом установлено, що ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, батьками дитини записані ОСОБА_1 та ОСОБА_2

ОСОБА_7 проживає разом із матір`ю ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою квартального комітету № 8 Подільського району м. Кропивницького від 16 травня 2018 року № 115.

З виконавчого листа, виданого Ленінським районним судом м. Кіровограда 04 листопада 2011 року, вбачається, що рішенням цього суду від 31 жовтня 2011 року з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму доходів громадян відповідного віку, починаючи з 20 вересня 2011року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Як вбачається з розрахунку заборгованості від 16 травня 2018 року, виданого Фортечним ВДВС міста Кропивницький Головного територіального управління юстиції в Кіровоградській області, ОСОБА_2 станом на 01 травня 2018 року має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 61 982,50 грн.

Малолітня донька сторін, ОСОБА_7 знаходиться на повному утриманні матері - ОСОБА_1 , вона займається вихованням доньки, контролює її навчання в школі, дбає про її здоров`я, фізичний, духовний розвиток та емоційний стан, піклується про неї.

Згідно з довідкою дошкільного навчального закладу (ясла-садок) № 70 «Оленка» комбінованого типу управління освіти міської ради міста Кропивницький від 11 травня 2008 року № 9, ОСОБА_7 була вихованкою даного закладу по серпень 2016 року. За час перебування дитини у закладі вона характеризується виключно позитивно, її батько жодного разу у закладі не з`являвся.

З довідки Кіровоградської обласної спеціалізованої дитячо-юнацької спортивної школи олімпійського резерву «Надія» від 03 травня 2018 року № 86 вбачається, що ОСОБА_7 з 2014 року є вихованцем цієї школи, характеризується позитивно, дитиною опікуються лише її мати та бабуся, а її батько жодного разу у школі не з`являвся.

Відповідно до характеристики учениці курсів іноземних мов, виданої ФОП ОСОБА_8 . 16 травня 2018 року, ОСОБА_7 навчається на курсах англійської мови з 2016-2017 навчального року, характеризується дитина позитивно, на заняття приходить лише в супроводі матері та бабусі.

07 червня 2018 року ОСОБА_2 звертався до служби у справах дітей Виконавчого комітету міської ради щодо встановлення порядку зустрічей та спілкування з донькою ОСОБА_7, проте йому було повідомлено у зв`язку з тим, що дитина давно не бачила батька. Прийнято рішення рекомендувати батькам дитини звернутися до психолога та повернутися до питання визначення зустрічей після висновку психолога.

Згідно з довідкою, виданою на запит ОСОБА_1 практичним психологом ОСОБА_9 03 жовтня 2018 року, із дитиною, з метою встановлення її психологічного стану та ставлення до батьків, було проведено консультацію, за наслідками якої встановлено, що дитина не має мотивації на встановлення родинних зв`язків із батьком, оскільки вона його не знає.

Відповідно до висновку від 20 червня 2018 року № 2888/49-05-24, орган опіки та піклування міської ради міста Кропивницького визнав за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 стосовно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1

Нормативно-правове обґрунтування

Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 СК України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

За змістом пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини).

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Хант проти України»

від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Тобто Верховний Суд не має права встановлювати обставини справи і оцінювати докази.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив встановити йому порядок зустрічей та спілкування з малолітньою донькою, посилаючись на те, що позивач умисно перешкоджає йому в спілкуванні з дитиною.

Згідно з пунктом 3 частини третьої та частини четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.

За частиною першою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції та залишаючи його без змін, апеляційний суд усупереч наведених положень норм процесуального права не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, не встановив повно фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, враховуючи характер спірних правовідносин, з урахуванням того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і лише у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи суд може ухвалити рішення про позбавлення особи цих прав.

За загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати обставини, які не були перевірені та встановлені апеляційним судом, враховуючи необхідність встановлення обставин, наведених вище, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвалене у справі рішення суду апеляційної інстанції - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Кропивницького апеляційного суду від 22 травня 2019 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська