ПОСТАНОВА

Іменем України

06 березня 2019 року м. Кропивницький

справа № 405/1878/18

провадження № 22-ц/4809/608/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої судді Авраменко Т. М.

суддів Суровицької Л. В., Черненка В. В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1, представник - адвокат Бабков Олександр Олександрович

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування», представник за довіреністю - Мамедова Інга Русланівна, адвокат Данилова Тетяна Анатоліївна

треті особи - ОСОБА_5, представник за довіреністю - ОСОБА_14, Міська рада міста Кропивницький, представники за довіреностями - Шершнюк Артем Анатолійович, Бардиш Євгеній Миколайович

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та її представника адвоката Бабкова Олександра Олександровича на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21 січня 2019 року у складі судді Шевченко І.М. у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування», треті особи: ОСОБА_5, Міська рада міста Кропивницького про відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування», третя особа: ОСОБА_5 про відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Зазначала, що 30 вересня 2017 року о 16 год. 20 хв. ОСОБА_9, керуючи автомобілем «Chevrolet Lacetti» р.н. НОМЕР_6, який належить їй на праві власності, рухався по вул. Кірова в м. Кропивницький з боку вул. Шевченка в напрямку вул. Покровська. По ходу його руху перед цим перехрестям встановлено дорожній знак 2.3 «Головна дорога». Виїхавши на перехрестя відбулося зіткнення з автомобілем «ГАЗ-2217» р.н. НОМЕР_7 під керуванням ОСОБА_5, який виїхав на перехрестя нерівнозначних доріг з права наліво по ходу його руху. Внаслідок зіткнення автомобіль «Chevrolet Lacetti» отримав механічні ушкодження. За фактом дорожньо-транспортної пригоди на водія ОСОБА_5 було складено адміністративний протокол про адміністративне правопорушення. Постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19 грудня 2017 року, яка залишена без змін постановою Апеляційного суду Кіровоградської області від 22 січня 2018 року, ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення. На час дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «ГАЗ-2217» мав діючий страховий поліс АК № 2321494 про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, виданий відповідачем, яким підтверджено, що розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну одному потерпілому становить 100 000 грн. за мінусом 1000 грн. франшизи, тобто страхова компанія зобов?язана виплатити їй матеріальні збитки в сумі 99 000 грн.

Згідно звіту № 18-037 від 23 лютого 2018 року про експертну оцінку колісного транспортного засобу встановлено, що ринкова вартість автомобіля «Chevrolet Lacetti» станом на день ДТП - 173 574 грн. 61 коп.; вартість відновлювального ремонту на день ДТП - 200 584 грн. 31 коп.; вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля станом на день ДТП - 173 574 грн. 61 коп.; ринкова вартість автомобіля з урахуванням ушкоджень - 61 900 грн. 21 коп. За виготовлення звіту нею сплачено 3000 грн., за евакуацію пошкодженого автомобіля - 500 грн., за правничу допомогу - 1000 грн. Загальна сума матеріальної шкоди складає 111 674 грн. 40 коп.

21 січня 2018 року вона звернулась до страхової компанії з письмовою заявою та надала пакет документів, необхідних для проведення страхової виплати в межах страхового ліміту.

12 березня 2018 року на її картковий рахунок надійшли кошти в сумі 47 843 грн. 69 коп., як страхове відшкодування.

Загальна сума заподіяних і невідшкодованих матеріальних збитків складає: 51 156 грн. 31 коп. - залишок невиплаченої страхової суми; 4500 грн. - додаткові витрати (3000 - вартість проведення оцінки автомобіля, 500 грн. - евакуація автомобіля, 1000 грн. - правнича допомога), всього 55 656 грн. 31 коп.

Просила стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду в сумі 55 656 грн. 31 коп.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14 травня 2018 року залучено Міську раду міста Кропивницький до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору (т.1 а.с.196,197).

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21 січня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування», треті особи: ОСОБА_5, Міська рада міста Кропивницького про відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовлено за необґрунтованістю. Суд дійшов висновку, що відповідачем у встановлені законом строки виконано обов?язок щодо виплати страхового відшкодування позивачу у розмірі, визначеному на підставі норм закону.

В апеляційній скарзі позивач та її представник просять скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зазначають, що відповідач не надав суду доказів того, що в завданні шкоди позивачу є декілька осіб, а саме ОСОБА_5 та спеціалізована служба, що відповідає за організацію дорожнього руху в місті. Доводи відповідача про відповідальність в завданні шкоди позивачу декількома особами є надуманими та не відповідають дійсності.

Апеляційне провадження відкрито 12 лютого 2019 року, зазначено, що справа підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомленням учасників справи (т.2 а.с.131). Ухвалою від 27 лютого 2019 року призначено розгляд справи на 06 березня 2019 року (т.2 а.с.154).

У відзиві на апеляційну скаргу представник Міської ради міста Кропивницького зазначає, що судом було встановлено, що балансоутримувачем дороги Міською радою міста Кропивницького було надано до матеріалів справи копії дислокації технічних засобів регулювання дорожнім рухом на перехресті вулиць Кірова (Михайлівська) - Покровська міста Кропивницького, де сталася дорожньо-транспортна пригода. Дана дислокація виготовлена ТОВ «Дорсервіс Україна», та відповідно до якої всі дорожні знаки розміщені у відповідності до затвердженої дислокації у видному для учасників дорожнього руху місці (т.2 а.с.157-159).

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін. Зазначає, що суд, врахувавши встановлені судами під час розгляду адміністративної справи № 405/5806/17 обставини, дійшов правильного та обґрунтованого висновку, що відповідальними за завдання шкоди позивачу є декілька осіб, а саме ОСОБА_5 та спеціалізовані служби, що відповідають за установку дорожніх знаків, розмір страхового відшкодування визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб, та відмовив у задоволенні позову. У листопаді 2018 року представник міської ради долучив до матеріалів справи копію рішення міської ради від 15 лютого 2018 року про затвердження дислокацій технічних засобів регулювання дорожнім рухом вулицями міста Кропивницького та матеріали дислокації технічних засобів регулювання дорожнім рухом. Проте дорожньо-транспортна пригода сталася 30 вересня 2017 року, тобто до затвердження міською радою наданих копій дислокацій. Отже надані документи жодним чином не свідчать про те, що на момент ДТП дорожні знаки в районі перехрестя, де сталося ДТП були встановлені у відповідності до зазначених дислокацій. Доводи позивача, що дорожні знаки на момент ДТП були наявні та розміщені у видному місці не спростовують висновків Апеляційного суду Кіровоградської області, викладених у постанові від 22 січня 2018 року про невідповідність розташування дорожніх знаків вимогам п.8.2.1 ПДР, п.10.2.4 ДСТУ. Факт наявності дорожніх знаків лише підтверджує підстави для притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності та жодним чином не спростовує наявності спільного ступеня вини ОСОБА_5 та відповідних служб, які відповідають за установку дорожніх знаків (т.2 а.с.148,149).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з таких підстав.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не пред'явлено вимог до інших учасників дорожньо-транспортної пригоди, які б підлягали дослідженню судом, а тому позовні вимоги позивача щодо стягнення матеріальної шкоди зі ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» є необґрунтованими, однак погодитися з таким висновком суду не можна, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, 30 вересня 2017 року о 16 год.20 хв., в м. Кропивницький, на перехресті вул. Кірова та вул. Покровська, ОСОБА_5, керуючи транспортним засобом ГАЗ 2217, державний номер НОМЕР_3, був не уважний, не слідкував за зміною дорожньої обстановки, наближаючись до перехрестя нерівнозначних доріг, не надав перевагу автомобілю Chevrolet Lacetti, державний номер НОМЕР_4, який рухався по головній дорозі та здійснив з ним зіткнення, в результаті ДТП водій ОСОБА_10 отримав легкі тілесні ушкодження, а автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив п. п. 2.3 (б), 16.11 ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 124 КУпАП.

Постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19 грудня 2017 року у адміністративній справі № 405/5806/17 ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та звільнено від накладення адміністративного стягнення у зв'язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП (т.1 а.с.33-34).

Постановою Апеляційного суду Кіровоградської області від 22 січня 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 залишено без задоволення, а постанову Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19 грудня 2017 року без змін (т.1 а.с.35-36).

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, тобто ці правила не застосовуються до обставин, встановлених у справі про адміністративні правопорушення.

Разом з тим, згідно з вимогами ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань чи мали місце та чи вчинені вони цією особою.

Як вбачається із зазначених вище судових рішень, особою винною в порушенні Правил дорожнього руху, внаслідок яких сталася дорожньо-транспортна пригода та пошкоджено автомобіль позивача, визнано ОСОБА_5 Судовими рішеннями встановлено, що вина ОСОБА_5 полягає в тому, що він рухався по другорядній дорозі, перед перехрестям з головною дорогою з лівої сторони встановлено знак 5.7.1 «Виїзд на дорогу з одностороннім рухом», а зверху знак 2.1. «Дати дорогу», які, хоч і розташовані не з правої сторони дороги, є завчасно видимими для водія, тому він зобов'язаний був дати дорогу автомобілю Chevrolet Lacetti під керуванням ОСОБА_10, який рухався по головній дорозі. При цьому апеляційний суд зазначив, що залишає без задоволення апеляційні вимоги стосовно того, що дорожні знаки перед перехрестям застосовані та встановлені з порушенням ПДР та ДСТУ. Апеляційний суд також зазначив, що ОСОБА_5, виконуючи вимоги ПДР, мав технічну можливість та зобов'язаний був уникнути ДТП.

Факт встановлення знаків та їх видимість для водія підтверджується також фоготографією (т.2 а.с.66), дислокацією технічних засобів регулювання дорожнім рухом на перехресті вулиць Кірова (Михайлівська) - Покровська м.Кропивницького (т.2 а.с.41-56).

Вина водія ОСОБА_10 в порушенні Правил дорожнього руху та спричиненні пошкодження автомобіля позивача не встановлена.

Власником пошкодженого транспортного засобу Chevrolet Lacetti, державний номер НОМЕР_4, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу є позивач ОСОБА_1 (т.1 а.с.6).

Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом вказаних норм зобов'язання з відшкодування шкоди - це такі цивільно-правові зобов'язання, в яких потерпіла сторона має право вимагати від заподіювача шкоди повного відшкодування протиправно завданої шкоди шляхом надання відповідного майна в натурі або відшкодування збитків.

Шкода, заподіяна особі або майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч.2 ст.1166 ЦК України).

Відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України).

Види обов'язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

Відповідно до положень частини першої статті 22 Закону України від 01 липня 2004 року «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Уклавши договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов'язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов'язку страхувальника, який завдав шкоди.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року, провадження № 14-176цс18.

04 жовтня 2017 року проведено огляд пошкодженого транспортного засобу представником страховика в присутності представника власника пошкодженого транспортного засобу ОСОБА_10, який погодився із складеним страховиком актом про що свідчить його підпис та відсутність зауважень (т.1 а.с. 128-129).

Страховиком своєчасно, у відповідності до вимог законодавства, оформлено необхідні документи для своєчасного визначення розміру завданого матеріального битку з метою здійснення страхової виплати позивачу та проведено огляд пошкодженого транспортного засобу у строки, встановлені ст. 34.2 Закону, а саме: на наступний день після звернення позивача із заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку.

Згідно з п. 1 ст. 22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі,відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Chevrolet Lacetti, державний номер НОМЕР_4 страховик звернувся до суб'єкта оціночної діяльності ОСОБА_12

Порядок оцінки колісних транспортних засобів регламентовано Наказом Міністерства юстиції України 142/5/2092 від 24 листопада 2003 року «Про затвердження «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних експортних засобів». Згідно п 8.2 Методики, вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, визначається такою, що дорівнює ринковій вартості колісного транспортного засобу на момент пошкодження за наявності умови, якщо, незважаючи на принципи внеску та найбільш ефективного використання, вартість відновлювального ремонту КТЗ не менша за його ринкову вартість. У випадку, якщо вартість відновлювального ремонту автомобіля перевищує ринкову вартість автомобіля до ДТП, відновлювальний ремонт автомобіля є економічно не обґрунтованим.

Згідно п. 1 ст. 30 Закону, транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно не обгрунтованим. Ремонт вважається економічно не обгрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Звітом № 258 від 07 жовтня 2017 року про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу встановлено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 171 750,63 грн., ринкова вартість автомобіля в непошкодженому стані складає 159 379,81 грн., тобто вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість автомобіля, а тому відновлювальний ремонт автомобіля є економічно необґрунтованим, вартість транспортного засобу з урахуванням пошкоджень (вартість залишків) складає 61 692,44 грн. (т.1 а.с.113-127).

Законом встановлено порядок виплати страхового відшкодування у випадку фізичного знищення транспортного засобу. Згідно п. 2 ст. 30 Закону, якщо транспортний засіб вважається фізично знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ст. 988 Цивільного кодексу України, страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно з п. 12.1 ст. 12 Закону, страхове відшкодування, визначене відповідно до законодавства завжди зменшується на суму франшизи.

Відповідачем розраховано на підставі ст. ст. 12, 30.2, 36.3 Закону розмір страхового відшкодування, що становить: 159 379,81 грн. (вартість до ДТП) - 61 692,44 грн. (вартість після ДТП) /2 - 1 000,00 грн. (франшиза) = 47 843,69 грн. і 12 березня 2018 року страховик здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 47 843,69 грн. на рахунок позивача, що підтверджується відповідним платіжним дорученням та не оспорюється позивачем (т. 1 а.с. 136).

Відповідно до вимог ст. 36.3. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі, якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов'язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Судовими рішеннями встановлена безпосередня вина ОСОБА_5 в ДТП, а розміщення дорожніх знаків 5.7.1 «Виїзд на дорогу з одностороннім рухом» та 2.1. «Дати дорогу» зліва, а не справа, які є завчасно видимими для водія, не свідчить, що в такому випадку за правилами ст.36.3 Закону розмір страхового відшкодування повинен бути зменшений вдвічі.

Таке зменшення не ґрунтується на нормах матеріального права щодо повного відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, за наявності встановленої постановою суду вини особи, яка на відповідній правовій підставі володіла транспортним засобом на час ДТП і відповідальність якої була застрахована, суперечить меті обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності частині забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також порушує принцип пропорційності цивільного судочинства, не відповідає засадам справедливості.

За таких обставин відповідач повинен був відшкодувати позивачу в межах встановленого ліміту страхове відшкодування в розмірі 96 687 грн. 37 коп. (159 379,81 грн. (вартість до ДТП) - 61 692,44 грн. (вартість після ДТП) - 1 000,00 грн. (франшиза), проте відшкодував лише 47 843 грн. 69 коп., недоплачена сума становить 48844 грн. 37 коп., які підлягають стягненню із відповідача на користь позивача.

Колегія суддів, оцінюючи за правилами ст.89 ЦПК України, не приймає наданий позивачем звіт №18-037 про експертну оцінку автомобіля позивача станом на 22 лютого 2018 року, в якому визначено ринкова вартість автомобіля в непошкодженому стані в розмірі 173574 грн.61 коп., а не 159 379,81 грн., як у звіті № 258 від 07 жовтня 2017 року, та погоджується з доводами відповідача, що такий звіт не в повній мірі відповідає Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних експортних засобів. У висновку від 22 лютого 2018 року ринкова вартість автомобіля визначалася на день заподіянні шкоди, а на день складення висновку з урахуванням величини пробігу при строку експлуатації 11.15 років, середньорічному нормативному пробігу 22.6 з визначенням коефіцієнту 2.20 (т.1 а.с.9), в той же час у висновку від 07 жовтня 2017 року встановлена величина пробігу при строку експлуатації 10,261 років, середньорічному нормативному пробігу 19,5 км, тому процент коригування ринкової вартості в залежності від перепробігу складає 9,6, (т.1 а.с.116,10-131). Застосування різних коефіцієнтів вплинуло на визначення ринкової вартості автомобіля в неушкодженому стані, тому правомірним є визначення вартості автомобіля у висновку від 07 жовтня 2017 року.

Наведене свідчить, що понесені позивачем 23 лютого 2018 року витрати на експертну оцінку в сумі 3000 грн. відшкодуванню не підлягають.

Статтею 29 Закону передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані, зокрема, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем в день ДТП 30 вересня 2017 року понесені витрати в розмірі 500 грн. на транспортування пошкодженого автомобіля з вулиці Покровської на вулицю Полтавська 1а в м.Кіровограді (т.1 а.с.41), саме за місцем стоянки автомобіля на вулиці Полтавській 1а оцінювач страховика оглянув пошкоджений автомобіль, про що зазначив в акті та звіті про оцінку (т.1 а.с.115,128).

За таких обставин понесені витрати в сумі 500 грн. підлягають відшкодуванню відповідачем, а його доводи про відсутність підстав для відшкодування зазначених витрат є безпідставними.

Наведене свідчить, що відповідач, як страховик, повинен відшкодувати позивачу заподіяну майнову шкоду в сумі 49344 грн.37 коп. (48844.37 + 500).

У частині першій статті 59 Конституції України закріплено право кожного на правову допомогу (професійну правничу допомогу). Положеннями статті 131-2 Конституції України визначено, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Незалежність адвокатури гарантується. Засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом. Виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення. Враховуючи, що правову допомогу позивачу в суді першої інстанції було надано адвокатом, то наявні правові підстави для віднесення до судових витрат сум, сплачених позивачем за послуги, пов'язані із розглядом справи, надані їй особою, яка є адвокатом.

На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано договір від 19 березня 2018 року про надання адвокатських послуг,акт виконаних робіт із зазначення вартості правової допомоги та витраченого часу, квитанцію про оплату послуг в сумі 1000 грн., ордер , свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю (т.1 а.с.38,39,40, 191,192), участь адвоката в судових засіданнях підтверджується протоколами судових засідань від 14 травня 2018 року, 21 січня 2009 року (т.1 а.с.194-195, т.2 а.с.99-100). Колегія суддів вважає, що ці витрати є обґрунтованими та підлягають стягненню на користь позивача.

Рішення суду першої інстанції не можна визнати законним і обґрунтованим, тому відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

За правилами ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви 704 грн.80 коп., за подання апеляційної скарги 1057 грн. грн., всього 1761 грн.80 коп., позов задовольняється частково на 95,5 %, тому пропорційно до задоволеної частини позову відповідач повинен відшкодувати витрати по сплаті судового збору в сумі 1682 грн. 52 коп.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376,382,384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та її представника адвоката Бабкова Олександра Олександровича задовольнити .

Скасувати рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21 січня 2019 року.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (місце знаходження: 03056, м. Київ, вул. Борщагівська, 154, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_5) на відшкодування майнової шкоди 49344 грн. 37 коп., витрати на правову допомогу 1000 грн. та судовий збір в сумі 1682 грн. 52 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України .

Повний текст постанови складено 12 березня 2019 року.

Головуюча суддя Т. М. Авраменко

Судді: Л. В. Суровицька

В. В. Черненко