Постанова

Іменем України

09 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 553/4048/16-ц

провадження № 61-23059св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - Шевченко Станіслав Миколайович ,

відповідач - Полтавський науково-дослідний експертно-криміналістичний центр Міністерства внутрішніх справ України,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 10 лютого 2017 року у складі судді Парахіної Є. В. та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 04 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Лобова О. А., Абрамова П. С., Хіль Л. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом доПолтавського науково-дослідного експертно-криміналістичного центра Міністерства внутрішніх справ України (далі - Полтавське НДЕКЦ МВС України) про захист честі, гідності та ділової репутації фізичної особи та відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що у характеристиці від 25 липня 2016 року щодо його ділових та особистих якостей як колишнього працівника, наданої керівництвом Полтавського НДЕКЦ МВС України на запит його адвоката, міститься недостовірна та образлива інформація, яка принижує не лише його честь та гідність, а й ділову репутацію, є наслідком особистих неприязних стосунків та упередженого ставлення до нього з боку керівництва Полтавського НДЕКЦ МВС України.

Поширенням недостовірної інформації, яка принижує його честь, гідність та ділову репутацію, йому завдана моральна шкода, яка виразилася у душевних стражданнях через протиправну поведінку керівництва Полтавського НДЕКЦ МВС України. Інформація, викладена у характеристиці, мала негативні для нього наслідки при подальшому працевлаштуванні - листом Кременчуцького комунального автотранспортного підприємства від 26 жовтня 2016 року йому відмовлено у прийнятті на роботу на посаду інженера із впровадження нової техніки та технологій. Внаслідок цього він змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя, щоб утримувати свою родину.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просив суд визнати інформацію, викладену у характеристиці від 25 липня 2016 року, недостовірною та такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію, зобов`язати відповідача спростувати недостовірну інформацію шляхом видачі нової характеристики із зазначенням у ній достовірної інформації про ділові та особисті якості та стягнути на його користь 100 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 10 лютого 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, щопід час судового розгляду справи не доведено факт поширення Полтавським НДЕКЦ МВС України інформації, зазначеної у характеристиці ОСОБА_1 від 25 липня 2016 року, як і того факту, що вона є недостовірною і такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 04 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 10 лютого 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що характеристика ОСОБА_1 від 25 липня 2016 року не містить викладу фактичних даних, які принижують честь, гідність позивача та його ділову репутацію. Зазначена у характеристиці інформація є відображенням оціночних суджень керівництва Полтавського НДЕКЦ МВС України щодо особистих та ділових якостей колишнього працівника ОСОБА_1 , тобто викладені у ній відомості сформовані на підставі суб`єктивного аналізу ставлення відповідача до виконання позивачем службових обов`язків. Крім того, оспорювана характеристика надана на запит адвоката, представника ОСОБА_1 , і жодній іншій особі вказаний документ відповідачем не направлявся, до відому не доводився, а Кременчуцькому комунальному автотранспортному підприємству 1628 характеристика надана для ознайомлення особисто ОСОБА_1 .

У справі також відсутні належні і допустимі докази, які б підтвердили факт того, що керівництво Полтавського НДЕКЦ МВС України діяло з метою принизити честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 .

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просив скасувати указані судові рішення та залишити позовну заяву без розгляду.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не було надано правильної та об`єктивної оцінки наявним у справі доказам, а саме: характеристиці, яка була направлена голові експертно-кваліфікаційної комісії державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центра МВС України 15 лютого 2016 року за підписом директора Полтавського НДЕКЦ МВС України, листу начальника Кременчуцького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Полтавській області від 28 вересня 2016 року за вих. № 72/АЗ за підписом заступника начальника Кременчуцького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Полтавській області. Також суди неправильно надали оцінку тій обставині, що характеристика була видана особисто позивачеві через його адвоката, тому відповідач своїми діями не здійснив поширення недостовірної інформації про нього іншим особам, оскільки вказане суперечить пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідно до якого судам необхідно врахувати, що повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої воно стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 червня 2017 року було відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано із Ленінського районного суду м. Полтави зазначену цивільну справу.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У червні 2019 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді-доповідачу.

Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 з 25 липня 2005 року працював на посаді експерта відділення автотехнічної експертизи та оцінювальної діяльності відділу інженерно-технічної, економічної експертизи та впровадження криміналістичної техніки НДЕКЦ при управлінні МВС України в Полтавській області, де проходив службу до 06 листопада 2015 року.

У зв`язку із реорганізацією системи МВС України ОСОБА_1 з 07 листопада 2015 року працював на посаді старшого експерта сектору автотехнічних досліджень відділу інженерних, економічних, товарознавчих видів досліджень та оціночної діяльності НДЕКЦ МВС України, з якої звільнений 29 березня 2016 року за власним бажанням.

25 липня 2016 року на запит адвоката Шевченка С. М . в інтересах ОСОБА_1 керівництвом Полтавського НДЕКЦ МВС України останньому видано характеристику ділових та особистих якостей колишнього працівника Полтавського НДЕКЦ МВС України, у якій, зокрема, вказано: «За час роботи в займаній посаді зарекомендував себе посередньо, потребував постійного контролю за якістю виконання вказівок, несумлінний при їх виконанні. Проявляв слабкий інтерес до нового та передового досвіду, прихильник старих методів роботи, нововведень не підтримував. Прихильник традиційних методів роботи. Згідно інформації керівництва Кременчуцького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Полтавській області стало відомо, що ОСОБА_1 значний обсяг робочого часу проводив поза межами робочого місця. Після прийняття рішення керівництвом Полтавського НДЕКЦ МВС України щодо переведення ОСОБА_1 до м. Полтави у зв`язку з відсутністю навантаження на працівника у м. Кременчук, останній почав поводити себе неадекватно, виражаючи обурення та незгоду з усталеними методами роботи керівництва. Виконувати покладені на нього обов`язки відмовлявся, і як наслідок написав заяву про звільнення за власним бажанням, після чого оформив листок непрацездатності і 29 березня 2016 року був звільнений» (а. с. 12).

На думку позивача, наведені у характеристиці твердження принижують його честь, гідність та ділову репутацію, за своїм змістом є неправдивими, недостовірними, негативними, образливими та такими, що порочать його ділову репутацію.

Відповідно до листа Кременчуцького комунального автотранспортного підприємства 1628 управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 26 жовтня 2016 року за вих. № 01-06/1293 ОСОБА_1 відмовлено у прийнятті на роботу на посаду інженера із впровадження нової техніки й технологій на підставі аналізу характеристики його ділових та особистих якостей як колишнього працівника Полтавського НДЕКЦ МВС України (а. с.17).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

У статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до Конституції України життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.

Згідно з частиною першою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Статтею 297 ЦК України визначено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Відповідно до пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Судам необхідно враховувати, що повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшли обґрунтованого висновку про те, що спірна характеристика позивача від 25 липня 2016 року не містить викладу фактичних даних, які принижують честь, гідність останнього та його ділову репутацію. Зазначена у характеристиці інформація є відображенням оціночних суджень керівництва Полтавського НДЕКЦ МВС України щодо особистих та ділових якостей колишнього працівника ОСОБА_1 , тобто викладені у ній відомості сформовані на підставі суб`єктивного аналізу ставлення відповідача до виконання позивачем службових обов`язків.Крім того, у справі відсутні належні і допустимі докази, які б підтвердили факт того, що керівництво Полтавського НДЕКЦ МВС України діяло з метою принизити честь, гідність і ділову репутацію ОСОБА_1 .

Посилання позивача на подання-характеристику на ім`я голови експертно-кваліфікаційної комісії державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центра МВС України від 15 лютого 2016 року є безпідставними, оскільки цей документ підписаний директором Полтавського НДЕКЦ МВС України Бойком Т. Ф., тоді як оспорювана характеристика підписана завідувачем відділу інженерних, економічних, товарознавчих видів досліджень та оціночної діяльності Полтавського НДЕКЦ МВС України Тітовим О. В., безпосереднім керівником ОСОБА_1 .

Також суд не бере до уваги посилання позивача на лист Кременчуцького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Полтавській області від 28 вересня 2016 року за вих. № 72/А3, оскільки з його змісту вбачається, що станом на 2016 рік ОСОБА_1 у штаті Кременчуцького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Полтавській області не перебував, а, отже, керівництвом Кременчуцького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Полтавській області будь-яка інформація щодо виконання ним своїх обов`язків або інші характеризуючи дані надаватися не могли.

Інші доводи касаційної скарги висновки судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

При вирішенні справи суди правильно визначили характер правовідносин між сторонами, правильно застосували закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідили матеріали справи та надали належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 10 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 04 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

Є. В. Синельников

В. В. Шипович