Провадження №22-ц/812/1732/19
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 жовтня 2019 року м. Миколаїв

справа № 487/6476/18

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Данилової О.О., Шаманської Н.О.

із секретарем судового засідання Гавор В.Б.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції Миколаївської області, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Бєліка Сергія Валерійовича на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва, постановлену 19 серпня 2019 року суддею Карташевою Т.А. у приміщенні цього суду, повний текст якої складений 27 серпня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

01 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даною скаргою, яку обґрунтовував тим, що 21 вересня 2018 року його представник адвокат Бєлік С.В. - ознайомившись у Заводському відділі державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (далі Заводський ВДВС) з матеріалами зведеного виконавчого провадження № 44901536 (боржник ОСОБА_1 ) дізнався, що 22 січня 2016 року державний виконавець Заводського ВДВС Іванова Є.М. винесла постанову про відкриття виконавчого провадження №49888945 з виконання виконавчого листа, виданого Заводським районним судом м. Миколаєва 07.05.2008 р. №2-257/2008 на підставі рішення цього суду від 13.03.2008 р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» кредитної заборгованості.

ОСОБА_1 вважає дану постанову неправомірною та такою, що порушує його права, оскільки виконавче провадження відкрито за виконавчим документом, строк пред`явлення якого до виконання закінчився, а тому у державного виконавця не було підстав для відкриття виконавчого провадження.

Також заявник зазначає, що постанова про відкриття виконавчого провадження винесена з порушенням вимог ст. ст. 20, 26 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки на момент відкриття виконавчого провадження місцем реєстрації боржника є АДРЕСА_1 , що є територією Центрального району міста, тобто виконання рішення повинно здійснюватися Центральним ВДВС, а не Заводським ВДВС.

Крім того, на думку ОСОБА_1 , відсутні підстави для відкриття провадження за вищевказаним виконавчим документом, оскільки його борг перед АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» повністю погашений шляхом списання Банком в односторонньому порядку з його депозитного рахунку належних йому коштів.

Посилаючись на викладене ОСОБА_1 просив визнати дії державного виконавця Заводського районного відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції Іванової Є.М. по відкриттю

виконавчого провадження №49888945 неправомірними; визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Заводського районного відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції Іванової Є.М. від 22.01.2016 р. про відкриття виконавчого провадження №49888945 з виконання виконавчого листа Заводського районного суду м. Миколаєва № 2-257/2008 від 07.05.2008 р.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 серпня 2019 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Бєлік С.В. - посилаючись на порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати ухвалу та постановити нову, якою скаргу задовольнити. Апелянт зазначав, що суд першої інстанції не дав належної правової оцінки доводам скаржника щодо того, що орган ДВС порушив принцип територіальності та перевищив надані йому ч 1. ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» повноваження відкривши виконавче провадження не за місцем реєстрації боржника, та не дослідив докази пов`язані з цією вимогою скаржника.

У відзиві на апеляційну скаргу Заводський ВДВС вказував, що приймаючи рішення про відкриття виконавчого провадження, державний виконавець діяв у межах своєї компетенції та відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», виходячи з того, що адресою боржника як у виконавчому листі, так і у заяві стягувача про відкриття виконавчого провадження зазначено: АДРЕСА_2 , що є підвідомчою територією Заводського ВДВС. За такого, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 адвокат Бєлік С.В. підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги.

Представник Заводського ВДВС заступник начальника Заводського ВДВС Щербатюк А.І. просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити та залишити оскаржувану ухвалу суду без змін як законну і обґрунтовану.

Представник стягувача в судове засідання не з`явився, про причину неявки не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до апеляційного суду надійшли письмові пояснення, в яких стягувач вказував на правомірність дій державного виконавця при винесенні 22.01.2016 року оскаржуваної ОСОБА_1 постанови про відкриття виконавчого провадження, та зазначав, що даною постановою права та свободи боржника не порушуються. Посилаючись на викладене, Банк просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на нижчевикладене.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 13.03.2008 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 556756грн. 29, з яких: заборгованість по кредиту - 100084,56 доларів США, що еквівалентно 505427грн. 03 коп., заборгованість по простроченому кредиту - 890,73 доларів США, що еквівалентно 4498 грн. 19 коп.; заборгованість по відсоткам - 913,16доларів США, що еквівалентно 4611 грн. 46 коп.; заборгованість по простроченим відсоткам - 5795,12 доларів США, що еквівалентно 29265грн.32коп., заборгованість по комісії 200,17 доларів США, що еквівалентно 1010 грн. 86 коп.; заборгованість по простроченій комісії - 1200,00 доларів США, що еквівалентно 6060 грн. оо коп., пеня - 1165,03 доларів США, що еквівалентно 5583 грн. 40 коп. Окрім того, з ОСОБА_1 стягнуто витрати пов`язані з розглядом судової справи, а саме витрати на правову допомогу в сумі 50 000 грн. витрати по оплаті судового збору в сумі 1700 грн. та витрати сплачені на інформаційне-технічне забезпечення у розмірі 30 грн.

07.05.2008 року Заводським районним судом м. Миколаєва на виконання вказаного судового рішення було видано виконавчий лист № 2-257/2008. Даний виконавчий лист неодноразово пред`являвся стягувачем до Заводського ВДВС до виконання про що свідчать відповідні відмітки на цьому виконавчому документі (а.с. 64).

Так, 11 вересня 2015 року державним виконавцем Заводського ВДВС винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 5, 7, 9 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

20 січня 2016 року стягувач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» повторно пред`явив виконавчий документ до виконання, подавши відповідну заяву, на підставі чого державний виконавець Заводського ВДВС Іванова Є.М. 22 січня 2016 року винесла постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП № 49888945) (а.с. 126-128, 130).

05 квітня 2016 року державний виконавець Іванова Є.М. винесла постанову про приєднання виконавчого провадження № 49888945 з примусового виконання виконавчого листа № 2-257/2008 до зведеного виконавчого провадження № 44901536 щодо боржника ОСОБА_1 , яке перебуває на виконанні у Заводському ВДВС (а.с. 137).

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що оскаржувана постанова державного виконавця Іванової Є.М. була прийнята правомірно, дії вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця і право скаржника при цьому порушено не було.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду виходячи з наступного.

Так, частинами 1, 2 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і далі в редакції на час винесення державним виконавцем оскаржуваної постанови) передбачений обов`язок державного виконавця прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Постанову про відкриття виконавчого провадження державний виконавець повинен винести протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа.

Відповідно до частини 1 статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Такий строк встановлюється для виконання судових рішень з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

Згідно з вимогами статті 23 Закону України «Про виконавче провадження» строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються: 1) пред`явленням виконавчого документа до виконання; 2) частковим виконанням рішення боржником; 3) наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

Відповідно до частини 5 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час пред`явлення банком виконавчого листа до виконання) повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

За такого, судом першої інстанції правильно встановлено, що повторне пред`явлення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 20 січня 2016 року виконавчого листа до виконання відбулось у межах передбаченого законом відповідного строку.

Також є вірним висновок суду про те, що на час винесення оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження у державного виконавця були відсутні підстави вважати, що пред`явлений ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» виконавчий документ поданий до Заводського ВДВС не за місцем виконання рішення, оскільки як у виконавчому листі, так і у заяві стягувача зазначено місцем проживання боржника ОСОБА_1 адреса: АДРЕСА_2 , що є територією, яка підвідомча саме Заводському ВДВС.

Відомостей щодо іншого місця проживання боржника при пред`явленні виконавчого листа до виконання стягувачем не було надано, а тому у державного виконавця були відсутні підстави відмовити у відкритті виконавчого провадження з підстав неналежної територіальної підвідомчості.

Отже, перевіряючи відповідність дій державного виконавця під час винесення оскаржуваної постанови приписам закону, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що такі дії узгоджуються з вимогами ч. 1 ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження», згідно яким виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна, право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу.

Відповідно до ч. 3 ст. 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановлює ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

За такого, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував положення вищенаведених норм Закону та дійшов обґрунтованого висновку про те, що державний виконавець Заводського ВДВС Іванова Є.М. при винесенні 22 січня 2016 року постанови про відкриття виконавчого провадження (ВП № 49888945) діяла в межах Закону, а тому відсутні підстави для задоволення скарги ОСОБА_1 .

З огляду на вищевикладені вимоги закону та встановлені судом обставини, посилання апеляційної скарги на те, що фактично на час відкриття виконавчого провадження ОСОБА_1 був вже зареєстрований та проживав за іншою адресою, яка знаходиться у Центральному районі м. Миколаєва не свідчить про неправомірність дій державного виконавця під час винесення оскаржуваної постанови, що призвели до порушення прав боржника ОСОБА_1 .

До того ж, частиною 5 ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла до 05.10.2016р.) передбачено у разі якщо у процесі виконавчого провадження державним виконавцем отримано документальне підтвердження про зміну або встановлення місця проживання, перебування чи місцезнаходження боржника, його майна, місця його роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, та з`ясувалося, що майно боржника, на яке можна звернути стягнення, відсутнє на території, на яку поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець не пізніше наступного дня з моменту, коли йому стали відомі зазначені обставини, надсилає виконавчий документ за новим місцем проживання чи місцезнаходженням боржника, місцем його роботи чи місцезнаходженням майна боржника, про що повідомляє стягувачу.

Посилання апеляційної скарги на те, що судом не було надано належної оцінки тому факту, що стягувачу ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та державному виконавцю було відомо про те, що ОСОБА_1 вже не проживає та не зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 олегія суддів вважає безпідставними. Так, обізнаність Банку про ці обставини не стосується оцінки правомірності дій державного виконавця, а наявність у інших виконавчих чи судових провадженнях відомостей про інше місце проживання не доводить того, що державний виконавець Заводського ВДВС Іванова Є.М. при винесенні оскаржуваної постанови про це була обізнана. До того ж законодавством не передбачений обов`язок державного виконавця вирішуючи питання про відкриття виконавчого провадження перевіряти правильність відомостей щодо адреси боржника, які зазначені у виконавчому документі та заяві стягувача.

За такого, доводи апеляційної скарги щодо неправомірності дій державного виконавця при винесення постанови про відкриття виконавчого провадження є необґрунтованими, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону, а тому підлягає залишенню без змін на підставі ст. 375 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.367,375,381,382ЦПК України,суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Бєліка Сергія Валерійовича - залишити без задоволення.

Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 серпня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий: В.В. Коломієць

Судді О.О. Данилова

Н.О. Шаманська

Повний текст постанови складено 18 жовтня 2019 року