РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2019 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Бородіна Н.М..,

за участю секретаря Кострової В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Державний ощадний банк України» про визнання боргу, повернення банківського вкладу, відсотків, відшкодування збитків та моральної шкоди,-

встановив:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся у суд із позовом до відповідача, ПАТ «Державний ощадний банк України», про зобов'язання сплатити стягнення кошти в сумі 12735 грн. 75 коп. по вкладу на розрахунковому рахунку НОМЕР_2, НОМЕР_3 відкритому нею у 1997р. відділенні Ощадбанку, відсотків в сумі 12608 грн., посилаючись на положення ст.ст.1058, 1060, 1064 ЦК України, а також на підставі ст. 625 ЦК України інфляційних та 3% річних в сумі 40780 грн., збитків в сумі 10000 грн, стягнути неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ та моральну шкоду в сумі 50000 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що у неї в Ощадбанку мається два рахунки на загальну суму 12608 грн., що підтверджується ощадними книжками, які банк не виплачує, чи завдає їй збитки та моральні страждання.

Відповідач у відзиві на позов та представник відповідача у судовому засіданні, проти позову заперечував, зазначаючи у позивача маються компенсаційні рахунки на вклади відкриті позивачем в період СРСР, тому в даному випадку підлягає застосуванню положення Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України" , а не положення ЦК України про банківській вклад. Згідно вказаного Закону компенсації підлягають грошові кошти, які визначаються в Державному бюджеті України окремою статтею. У 2018р. та 2019р. ЗУ Про Державний бюджет не передбачали виплату вказаних коштів, тому підстави для задоволення позову -відсутні.

Ухвалою суду провадження у справі відкрито, призначено судове засідання, замінений відповідач його правонаступником.

Суд заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги по справі задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Судом встановлено, що у філії № 6112/0296 Київського відділення в м. Харкові ПАТ «Державний ощадний банк України» позивач має компенсаційні рахунки.

З компенсаційного рахунку № НОМЕР_3 було здійснено повернення компенсаційних коштів 23.12.2002 р. у сумі 50,00 грн. та списувались кошти в рахунок сплати комунальних послуг в наступних розмірах:

26.10.2005 р. - 159,58 грн.;

26.10.2005 р. - 373,26 грн.;

26.10.2005 р. - 396,50 грн.

З компенсаційного рахунку № НОМЕР_1 було здійснено повернення компенсаційних коштів 13.06.2012 р. у сумі 1 000,00 грн.

На компенсаційних рахунках ОСОБА_1 маються залишки коштів в розмірі 4 283,26 грн. на рахунку № НОМЕР_3 та 8452,50 грн. на рахунку № НОМЕР_1 відповідно, що підтверджується ощадними книжками та не оспорюється сторонами.

Вказані грошові кошти не є депозитним вкладом, а є компенсаційними коштами за вкладом, що відкритий позивачем в Ощадбанку СРСР, обов'язок з виплати якої взяла на себе Держава Україна.

Відповідно ч.1 ст. 1 Закон України "Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України" на підставі цього Закону встановлюються зобов'язання держави перед громадянами України, які внаслідок знецінення втратили грошові заощадження, поміщені в період до 2 січня 1992 року в установи Ощадного банку СРСР та державного страхування СРСР, що діяли на території України, а також у

державні цінні папери, придбані в установах Ощадного банку СРСР, що діяли на території України, у тому числі облігації Державної цільової безпроцентної позики 1990 року, облігації Державної внутрішньої виграшної позики 1982 року, державні казначейські зобов'язання СРСР, сертифікати Ощадного банку СРСР.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до ст. 6 Закону України "Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України" компенсація громадянам України втрат від знецінення грошових заощаджень проводиться в грошовій формі за рахунок Державного бюджету України починаючи з 1997 року та інших формах відповідно до діючого законодавства. Кошти для компенсації заощаджень громадян визначаються в Державному бюджеті України окремою статтею.

Відповідно до статті 2 Закону держава зобов'язується забезпечити збереження та відновлення реальної вартості заощаджень громадян і гарантує їх компенсацію у встановленому порядку.

Установи Ощадного банку України на виконання вимог статті 5 Закону провели одноразову індексацію вкладів громадян і на проіндексовані суми, що знаходяться на позабалансовому рахунку Ощадного банку України, видали вкладникам ощадні книжки, на підставі яких виникає право на отримання компенсаційних сум в майбутньому за рахунок Державного бюджету, в тому числі і позивачу.

Суми, зафіксовані в ощадних книжках (компенсаційних рахунках), вкладниками, у тому числі і позивачем, фактично на зберігання до Ощадного банку України не вносились, зазначені суми держава планує виплатити поступово, у якості компенсації втрат від знецінення заощаджень на виконання статті 1 Закону.

У Законі передбачено, що кошти для компенсації заощаджень визначаються в Державному бюджеті України окремою статтею.

Відповідно до статті 7 Закону заощадження підлягають поверненню поетапно, залежно від суми вкладу у межах коштів, передбачених для цього Державним бюджетом України на поточний рік.

Перелік груп вкладників і порядок проведення виплат проіндексованих грошових заощаджень встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» та Законом України «Про Державний бюджет на 2019 рік» статтю видатків для проведення компенсаційних виплат не передбачено.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 жовтня 2001 року №13-рп/2001 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України окремих положень Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» установлено, що виплата громадянам України грошових заощаджень в обмежуваному розмірі та поетапно є правом держави, що не суперечить статтям 13, 41, 64 Конституції України.

Установивши при розгляді справи, що Ощадний банк України провадить виплату проіндексованих заощаджень в межах передбачених для цього Державним бюджетом України і перерахованих з нього грошових сум, у 2018 та 2019р. статтю видатків для проведення компенсаційних виплат не передбачено, суд приходить до висновків про відмову в задоволенні позову. Вказана позиція узгоджується із практикою ВС викладеної у постановах №№ 398/3100/16, 201/1158/16.

За відсутності підстав для стягнення коштів на компенсаційних рахунках позивача, підстави для стягнення процентів, 3% річних, індексу інфляції, пені, збитків та моральної шкоди - відсутні, враховуючи їх похідний характер.

Наданий суду договір банківського продута «Національна карта», судом при розгляді даної справи не враховуються, оскільки відношення до компенсаційних рахунках позивача не має.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що до спірних відносин не застосовуються положення ЦК України про банківський вклад, що виходить із роз'яснень Верховного суду України від 15.03.1999 року №1-5/117 «Про деякі питання застосування Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України».

При цьому посилання позивача на положення ст.ст. 549-552, 610-612, 614, 621-625, 1058-1060 ЦК України, якими врегульовані положення щодо правових наслідків порушення зобов'язання, щодо банківського вкладу не регулюють спірні відносини між сторонами, оскільки у даному випадку мова йде не про відповідальність за невиконання чи неналежне виконання укладеного між вкладником та Банком договору, а про повернення відновлених в установленому порядку заощаджень.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 43, 81, 82, 258, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

вирішив :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до ПАТ «Державний ощадний банк України» (01001, м.Київ, вул.Госпітальна,б.12Г, ) про визнання боргу, повернення банківського вкладу, відсотків, відшкодування збитків та моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Харківського апеляційного суду, через суд першої інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення виготовлений 15.03.2019р.

Суддя Бородіна Н.М.