Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2019 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Ларіонової Н.М.,

при секретарі судового засідання Гальчинській А.О.,

за участю: представника позивача - адвоката Татунця В.В.,

представників відповідача - Тракала А .В . та Сабірова Р. Ф .,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Національної поліції України, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, заподіяної незаконними діями органу досудового розслідування, -

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2017 року позивач ОСОБА_4 , інтереси якої представлені адвокатом Татунцем В.В. , звернулась до суду з позовом до Головного слідчого управління НП України, ДКС України, в якому просила стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України компенсацію матеріальної шкоди в розмірі 258 412,5 грн., спричиненої їй в результаті протиправних дій та тривалої незаконної бездіяльності Головного слідчого управління Національної поліції України, та стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України компенсацію моральної шкоди в розмірі 200 000,0 грн., спричиненої їй в результаті протиправних дій та тривалої незаконної бездіяльності Головного слідчого управління Національної поліції України.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 24.12.2016 року Територіальним сервісним центром № 8041 Регіонального сервісного центру МВС в м. Києві було здійснено реєстрацію транспортного засобу FORD TRANSIT, д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 за ОСОБА_4 .. 07.03.2017 року ухвалою Печерського районного суду м. Києва клопотання старшого про арешт майна у кримінальному провадженні № 0013137 було накладено арешт на автомобіль FORD TRANSIT, д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є позивач. Зазначає, що ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14.06.2017 року скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 07.03.2017 року, а саме автомобіль FORD TRANSIT, д.н.з. НОМЕР_1 , належний на праві власності позивачу в частині заборони користування транспортним засобом. 06.07.2017 року адвокат Татунець В.В. в інтересах позивача звернувся до старшого слідчого в особливо важливих справах ГС УНП України Зінорука М.М. з клопотанням про повернення транспортного засобу на підставі ухвали суду від 14.06.2017 року, однак йому було відмовлено у поверненні транспортного засобу. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15.08.2017 року тимчасово вилучене майно, а саме транспортний засіб FORD TRANSIT, д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 зобов`язано старшого слідчого негайно повернути особі, у якої він був вилучений, а саме ОСОБА_4 .. Вказує, що 09.10.2017 року адвокат Татунець В.В. в інтересах позивача подав клопотання старшому слідчому в особливо важливих справах ГС УНП України Зіноруку М.М. про повернення транспортного засобу у користування, але слідчий вдруге проігнорував та не виконав ухвалу суду.

Відповідно п.11 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.) застосуванню при розгляді даної справи підлягають норми чинного з 15.12.2017 р. ЦПК України (2017 р.).

Провадження у справі відкрито ухвалою від 18.01.2018 р. з призначенням розгляду в порядку загального позовного провадження.

В квітні 2018 р. представником відповідача Державної казначейської служби України - Тимофєєвою Т.М. поданий відзив на позовну заяву, в якому сторона відповідача-2 просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що задоволення ухвалою судді Печерського районного суду м. Києві від 15.08.2017 року скарги позивачки на бездіяльність старшого слідчого в ОВС ГСУ НП України Зінорука М.М. щодо неповернення тимчасово вилученого майна не свідчить про протиправність дій слідчого та завдання позивачу шкоди, оскільки дії старшого слідчого регулюються КПК України, який передбачає спеціальний процесуальний порядок оскарження дій або бездіяльності слідчого. Зазначає, що відомості про знищення або втрату транспортного засобу FORD TRANSIT, д.н.з. НОМЕР_1 відсутні, а тому позовні вимоги позивачки щодо стягнення з Державного бюджету України відшкодування матеріальної шкоди є необґрунтованими та безпідставними.

В квітні 2018 р. представником позивача була подана відповідь на відзив на позовну заяву представника Державної казначейської служби України, в якому зазначено про те, що на сьогоднішній день, позивачу не відомо, де та в якому стані перебуває автомобіль марки FORD TRANSIT, д.н.з. НОМЕР_1 і чи взагалі він є в наявності, так як старший слідчий ГСУ НП України Зінорук М.М., свідомо перешкоджає будь-якого доступу до даного автомобіля, а тому Головне слідче управління Національної поліції України своїми діями/бездіяльності завдало ОСОБА_4 матеріальної шкоди в розмірі 258 412,50 грн. Зазначає, що моральна шкода за спричинені душевні страждання позивачу діями/бездіяльністю слідчого ОВС ГСУ НП України Зінорука М.М., оцінена в 200 000,0 грн.

В судовому засіданні 31.07.2019 р. замінений відповідач-1 - ГСУ НП України, яке не має статусу юридичної особи, на належного - Національну поліцію України.

В серпні 2019 р. представником відповідача Національної поліції України - Тракало А.В. поданий письмовий відзив на позовну заяву, в якому сторона відповідача просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0013137 від 21.11.2014 року за фактами вчинення незаконних заволодінь транспортними засобами, підробки документів щодо реєстрації транспортних засобів, заміни номерів вузлів та агрегатів транспортного засобу, а також незаконних заволодінь заставним майном, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289, ст. 290, ч. 3 ст. 358, ч.ч. 2,4 ст. 190 КК України. Зазначає, що на виконання ухвали Печерського районного суду м. Києві від 15.08.2017 року, старшим слідчим в ОВС ГСУ НПУ Костецьким Є.Й., 26.10.2017 року складено та надано на підписання ОСОБА_4 акт прийому-передачі на відповідальне зберігання, відповідно до якого 26.10.2017 року о 16.00 год. за адресою: м . Київ, вул. Набережне шосе, 25 слідчий передав, а ОСОБА_4 отримала на відповідальне зберігання речовий доказ у кримінальному провадженні № 0013137 від 21.11.2014 року, а саме автомобіль FORD TRANSIT, д.н.з. НОМЕР_1 , свідоцтво про його реєстрацію та ключ від замка запалювання даного автомобіля. Проте позивачка відмовилась отримувати зазначений транспортний засіб на відповідальне зберігання, посилаючись на те, що акт прийому-передачі на відповідальне зберігання від 26.10.2017 року її не стосувався. Вказує, що згідно постанови старшого слідчого в ОВС ГСУ НПУ Зінорука М.М. від 02.03.2017 року автомобіль марки FORD TRANSIT, д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0013137. Постановою старшого слідчого в ОВС ГСУ НПУ Костецьким Є.Й. від 03.02.2017 року до кримінального провадження № 0002625 від 16.04.2015 року залучено потерпілого ПАТ «Укрсоцбанк». 26.10.2017 року Регіональним сервісним центром МВС в Київській області № 31/10-4649 повідомлено, що перереєстрацію автомобіля марки FORD TRANSIT, д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 від 06.11.2015 року скасовано. Однак з метою забезпечення збереження речових доказів у справі, старшим слідчим в ОВС ГСУ НПУ Костецьким Є.Й., 26.10.2017 року і було складено акт прийому - передачі на відповідальне зберігання, від підпису якого позивач відмовилась.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі з підстав, наведених у позові, та надав пояснення, аналогічні викладеним в позові та відповіді на відзив обставинам.

Представник відповідача НП України в судовому засіданні проти позовних вимог заперечили в повному обсязі, просили суд відмовити у їх задоволенні з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву, зазначивши, що непрвомріності в діях слідчих немає.

Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, у відзиві міститься клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що 24.12.2016 року Територіальним сервісним центром № 8041 Регіонального сервісного центру МВС в м. Києві було здійснено реєстрацію транспортного засобу марки «FORD TRANSIT», д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 за ОСОБА_4 , про що видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_3 .

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 07.03.2017 року у справі № 757/12752/17-к було задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС ГСУ НП України Зінорука М.М. про накладення арешту на автомобіль марки FORD TRANSIT, д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_4

03.02.2017 року старшим слідчим в ОВС ГСУ НП України Костецьким Є.Й. прийнято постанову, якою залучено до кримінального провадження № 0002625 від 16.04.2015 року потерпілого ПАТ «Укрсоцбанк» та представника потерпілого ПАТ «Укрсоцбанк» - Бовкун О.Г.

02.03.2017 року старшим слідчим в ОВС ГСУ НП України Зіноруком М.М. прийнято постанову про визнання речовим доказом у кримінальному провадженні № 00113137 автомобіль марки FORD TRANSIT, 2008 року випуску, кузов № НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_4 .

Як вбачається з вищевказаної ухвали слідчого судді, дане клопотання слідчим подано в межах кримінального провадження № 0013137 від 21.11.2014 р., досудове розслідування якого проводиться ГСУ НП України за фактами вчинення незаконних заволодінь транспортними засобами, підробки документів щодо реєстрації транспортних засобів, заміни номерів візлів та агрегатів транспортного засобу, а також незаконних заволодінь заставним майном за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.289 ч.3, 290, 358 ч.3, 190 ч.4 КК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києві від 14.06.2017 року у справі № 757/28220/17-к було скасовано арешт, накладений зазначеною вище ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 07.03.2017 року у справі № 757/12751/17-к, а саме на автомобіль марки FORD TRANSIT, д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_4 в частині заборони користування транспортним засобом та дозволено ОСОБА_4 користуватися автомобілем марки FORD TRANSIT, д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_4

06.07.2017 року адвокат Татунець В.В. в інтересах ОСОБА_4 звернувся до старшого слідчого в ОВС ГСУ НП України Зінорука М.М. з клопотанням про повернення транспортного засобу у користування.

Листом від 19.07.2017 року № 24/Т-210д старший слідчий в ОВС ГСУ НП України Зінорук М.М. повідомив, що станом на 19.07.2017 року ухвала слідчого судді Печерського районного суду м. Києві від 14.06.2017 року до Головного слідчого управління не надходила, а тому правові підстави для задоволення клопотання адвоката Татунця В.В. про повернення транспортного засобу відсутні.

20.07.2017 року адвокат Татунець В.В. в інтересах ОСОБА_4 направив на адресу Печерського районного суду м. Києва скаргу на бездіяльність старшого слідчого в ОВС ГСУ НП України Зінорука М.М., яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 15.08.2017 року у справі № 757/42660/17-к скарга адвоката задоволена, і автомобіль марки FORD TRANSIT, ідентифікаційний код НОМЕР_2, д.н.з. НОМЕР_1 , зобов`язано негайно повернути особі, у якої він був вилучений, - ОСОБА_4

09.10.2017 року адвокат Татунець В.В. в інтересах ОСОБА_4 повторно звернувся до старшого слідчого в ОВС ГСУ НП України Зінорука М.М. з клопотанням про повернення транспортного засобу у користування.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.10.2017 р. ОСОБА_4 відмовилась від підпису акту прийому-передачі вищевказаного автомобіля на відповідальне зберігання.

Листом Регіонального сервісного центру МВС в Київській області від 26.10.2017 року повідомлено, що перереєстрацію автомобіля марки FORD TRANSIT, 2008 року випуску, кузов № НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_1 від 06.11.2015 року було скасовано.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 28.11.2017 року у справі № 757/71246/17-к було накладено арешт на транспортний засіб FORD TRANSIT, 2008 року випуску, кузов № НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_4 , який на праві власності належить ОСОБА_6 у вигляді заборони користування, розпорядження та відчуження на користь третіх осіб вказаного майна.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01.02.2019 року у справі № 757/2724/19-к було передано транспортні засоби: Skoda Octavia, що згідно висновку експерта має ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , Mazda 3, що згідно висновку експерта має ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , Ford Transit, що згідно висновку експерта має ідентифікаційний номер НОМЕР_2 в управління Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів для здійснення заходів з управління цим нерухомим майном з метою забезпечення його збереження або збереження його економічної вартості, у порядку та на умовах, визначених Законом України « Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів».

При цьому, згідно відповіді Прокуратури міста Києві від 30.06.2015 №04/2/2-3323-14, Шевченківським районним судом міста Києва за скаргою ОСОБА_1 24.07.2014 скасовано постанову слідчого від 23.06.2014 про закриття кримінального провадження №0014216.

Наданими представником відповідача документами підтверджено, що на теперішній час ГСУ НП України проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0013137 від 21.11.2014 р., за якими у слідчого є достатні та обгрунтовані підстави вважати, що засіб автомобіль FORD TRANSIT, 2008 року випуску, кузов № НОМЕР_2 , є речовим доказом (постанова слідчого від 02.03.2017 р.), відповідно до постанови слідчого судді Печерського районного суду м.Києва від 01.02.2019 р. (справа № 757/2724/19-к) переданий в управління Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (акт прийому-передачі від 16.09.2019 р.).

Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану посадовою або службовою особою органу державної влади, визначені ст.ст.1174, 1176 ЦК України. Такі підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб вказаних вище органів, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є безумовною підставою покладення цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду саме на державу в особі Державної казначейської служби України, незалежно від вини такої особи.

Згідно ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативну-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Таким чином, виходячи із характеру спірних правовідносин, останні регулюються спеціальним нормативно-правовим актом Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду».

Шкода відшкодовується у випадках, прямо передбачених Законом.

Проте, право громадянина на відшкодування матеріальної та моральної шкоди виникає у випадках, передбачених ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» (надалі Закон), якщо шкода завдана внаслідок постановления виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; закриття справи про адміністративне правопорушення, тобто нею визначені правові підстави відшкодування шкоди, визначальною ознакою яких є незаконність дій посадових осіб.

При цьому, вказані статті знаходяться між собою в причинно-наслідковому зв`язку. Таким чином, право на відшкодування шкоди, завданої громадянинові діями органів, зокрема досудового розслідування, дає лише встановлена незаконність дій посадових осіб.

Шкода, завдана юридичній чи фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів ст.1173 ЦК України.

Таким чином, на відміну від загальної норми ст. 1166 Цивільного кодексу України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювана шкоди), спеціальна норма ст. 1173 Цивільного кодексу України допускає можливість відшкодування шкоди незалежно від вини державних органів.

За таких обставин, необхідною підставою для притягнення органу державної влади (у даному випадку відповідача) до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій них державних органів, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Причому, неправомірність рішення, дій або бездіяльності органу державної влади має підтверджуватись відповідним рішенням суду, яке буде мати преюдиційне значення для справи про відшкодування шкоди.

Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. В спірних деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки відповідача та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою полягає у тому, що наслідки у вигляді шкоди настають лише в результаті неправомірної поведінки відповідача. Таким чином, позивач повинен довести, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювана є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

За умовами ч.3 ст.12, ч.1 ст.13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі.

Оцініючи докази в їх сукупності, суд вважає, що саме по собі задоволення ухвалою слідчого суді скарги позивачки на бездіяльність слідчого ГСУ НП України Зінорука М.М. та зобов`язання повернути тимчасово вилучене майно, що на той час значилось зареєстрованим за позивачем, безспірно не свідчить про протиправність дій органу досудового розслідування та завдання цими діями шкоди позивачу, оскільки дії слідчого регулюються нормами КПК України, глава 26 якого передбачає спеціальний процесуальний порядок оскарження дій або бездіяльності слідчого.

Надана позивачем роздруківка з мережі Інтернет на підтвердження розміру матеріальної шкоди є неналежним та недопустимим доказом, оскільки розмір матеріальної шкоди підтверджується висновком експерта або письмовим доказом.

Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що позовні вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди є безпідставними та незаснованими на законі, а тому не підлягають до задоволення.

Підстави для відшкодування моральної шкоди визначені ст.1167 ЦПК України, частина 1 якої визначає обов`язковість вини, крім випадків, встановлених частиною 2, а саме: моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

До випадків, встановлених даною правовою нормою обставини позивача, не належать.

А відтак, оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди, то і в задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди також слід відмовити.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки є безпідставними, незаконними на законі та не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

Оскільки позивачем не сплачувався судовий збір при подачі позову відповідно до ст.3 ч.2 п.13 Закону України «Про судовий збір», а суд дійшов висновку про відмову в позові, то відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати слід віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1166, 1167, 1172, 1173, 1176 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», керуючись керуючись ст.ст.4, 10, 12, 13, 76-80, 81, 89, 141, 258-259, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, п.9, 15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.), -

УХВАЛИВ:

В позові ОСОБА_4 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ) до Національної поліції України (місцезнаходження за адресою: 01601, м.Київ, вулиця Богомольця, буд.10; ), Державної казначейської служби України (01601, м.Київ, вул.Бастіонна, буд.6) про відшкодування шкоди, заподіяної незаконними діями органу досудового розслідування відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Подільський районний суд м.Києва протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому копія повного судового рішення не була вручена в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н. М. Ларіонова