Постанова

Іменем України

09 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 757/67417/17-ц

провадження № 61-13608 св 19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Кривцової Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач -Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит»,

третя особа - уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2018 року у складі судді Матійчук Г.О. та постанову Київського апеляційного суду від 11 червня 2019 року у складі колегії суддів: Борисової О. В., Ратнікової В. М., Левенця Б. Б.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»), третя особа: Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» Валендюк Владислав Сергійович, про визнання договорів та зобов`язань за ними припиненими.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 28 лютого 2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладений договір про відкриття кредитної лінії № 388-08-Ил, за умовами якого банк відкрив невідновлювальну кредитну лінію в розмірі 5 050 000 грн з відсотковою ставкою 15 % та строком повернення до 27 лютого 2023 року.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між ОСОБА_2 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено договір поруки від 28 лютого 2008 року № 388-08-П та іпотечний договір.

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 30 жовтня 2012 року затверджено мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», за умовами якої ОСОБА_1 зобов`язався повернути банку у строк до 19 жовтня 2012 року отримані ним у фактичне користування кредитні ресурси в сумі 275 000 доларів США, а залишок кредитних ресурсів в сумі 3 326 477 грн 92 коп. після зазначеного погашення. Відповідно до пункту 1.4.2 мирової угоди позичальник в строк до 19 жовтня 2032 року зобов`язується повернути нараховані на дату проведення реструктуризації відсотки в розмірі не менше 370 000 грн.

Позивачі посилались на те, що на виконання пункту 1.1 мирової угоди ОСОБА_1 сплачено банку 275 000 доларів США, що підтверджується квитанцією від 18 жовтня 2012 року № 2767-20.

Вказували, що 16-17 жовтня 2013 року ОСОБА_1 також сплачено банку 561 000 грн, що підтверджується квитанціями: № 2035-5 на суму 470 000 грн та № 17-mundoc/1199023 на суму 91 000 грн.

Таким чином, ОСОБА_1 виконує умови мирової угоди добросовісно та в повному обсязі сплачує відсотки за користування кредитними ресурсами. Разом з тим, на початку жовтня 2017 року, їм стало відомо про продаж активів банку, зокрема права вимоги за кредитним договором від 28 лютого 2008 року № 388-08-Ил в сумі 12 278 880 грн 91 коп.

Зазначали, що 04 жовтня 2017 року, 05 жовтня 2017 року, 09 жовтня 2017 року вони звертались до уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку, з заявою про намір здійснити повний розрахунок та 19 жовтня 2017 року ОСОБА_1 достроково виконав умови мирової угоди шляхом погашення залишку заборгованості в сумі 2 765 477 грн 92 коп. та повернуто нараховані на дату проведення реструктуризації відсотки в розмірі 370 000 грн.

За таких обставин, вважали, що позичальник в повному обсязі виконав умови мирової угоди, а у відповідача виникло зобов`язання щодо прощення боргу позивача, а саме: 324729,16 доларів США, 1 096 872 грн 88 коп., 1 450 534 грн 18 коп.

19 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до уповноваженої особи Фонду на ліквідацію із заявою про здійснення повного розрахунку за кредитним договором від 28 лютого 2008 року № 388-08-Ил та про зняття з торгів прав вимоги за вказаним кредитним договором, проте, на дане звернення відповідач відповіді не надав, а право вимоги залишається дійсним.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили визнати договір про відкриття кредитної лінії від 28 лютого 2008 року № 388-08-Ил із наступними змінами та доповненнями до нього та з урахуванням умов укладеної мирової угоди, визнаної ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 30 жовтня 2012 року, укладеної між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та зобов`язання за ним припиненими у зв`язку з неможливістю їх виконання;

визнати договір поруки від 28 лютого 2008 року №388-08-П, укладений між ОСОБА_1 , як боржником, ОСОБА_2 , як його майновим поручителем та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» припиненим;

визнати іпотечний договір, укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» припиненим; стягнути з відповідача витрати на правову допомогу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2018 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено.

Визнано договір про відкриття кредитної лінії від 28 лютого 2008 року № 388-08-Ил, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» припиненим.

Визнано договір поруки від 28 лютого 2008 року № 388-08-П, укладений між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» припиненим.

Визнано іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Відутою О. В. 28 лютого 2008 року за реєстровим № 432, укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» припиненим.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ураховуючи те, що позичальником ОСОБА_1 виконано умови мирової угоди щодо сплати заборгованості в передбаченому розмірі та у визначені строки, тому наявні підстави про задоволення позовної вимоги про визнання договору про відкриття кредитної лінії від 28 лютого 2008 року № 388-08-Ил, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» припиненим. На підставі того, що зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором припинилось у зв`язку із належним його виконанням позичальником, тому порука та іпотека за договорами, якими забезпечувалось виконання кредитного договору, також є припиненими як похідні зобов`язання.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 11 червня 2019 року апеляційну скаргу АТ «Банк «Фінанси та Кредит» залишено без задоволення. Рішення Печерського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2018 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що оскільки позичальником ОСОБА_1 виконано умови мирової угоди щодо сплати заборгованості в передбаченому розмірі та у визначені строки, тому суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовної вимоги про визнання договору про відкриття кредитної лінії від 28 лютого 2008 року № 388-08-Ил, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» припиненим.

Крім того, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що вимоги про визнання договору поруки від 28 лютого 2008 року № 388-08-П, укладеного між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Відутою О. В. 28 лютого 2008 року за реєстровим № 432, укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» є припиненими.

Відповідно пункту 8 частини другої статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вбачається, що з дня початку процедури ліквідації банку забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов`язань за домовленістю сторін, прощення боргу, поєднання боржника а кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін. Таким чином, виконання зобов`язань банку щодо прощення боргу, яке виникло після отримання таких коштів є неможливим відповідно до вимог закону через розпочату відносно банка процедуру ліквідації за рішенням Правління Національного банку України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою судді Верховного Суду від 28 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У вересні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 26 вересня 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», третя особа - уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» Валендюк В. С., про визнання договорів та зобов`язань за ними припиненими призначено до судового розгляду в складі колегії з п`яти суддів.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки тому, що умови затвердженої ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 30 жовтня 2012 року мирової угоди, укладеної між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» не виконано. Крім того, укладенням зазначеної мирової угоди не скасовується чинність кредитного договору, договорів поруки, іпотеки.

Крім того, відповідно до статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання.

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подали до Верховного Суду заперечення на касаційну скаргу, в яких зазначено, що оскаржувані судові рішення є законними і обґрунтованими, суди попередніх інстанцій правильно застосували норми матеріального та процесуального права відповідно до встановлених фактичних обставин справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

28 лютого 2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено договір про відкриття кредитної лінії №388-08-Ил, з наступними змінами та доповненнями до нього, відповідно до умов якого банк відкрив позичальнику невідновлювальну кредитну лінію в розмірі 5 050 000 грн з відсотковою ставкою 15 % та строком повернення до 27 лютого 2023 року (т.1 а.с. 13-16).

30 квітня 2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено додаткову угоду № 2 до договору про відкриття кредитної лінії від 28 лютого 2008 року № 388-08-Ил, якою сторони виклали договір у новій редакції та зазначили, що валютою траншів в рамках даного договору є національна валюта - гривня та долар США з лімітом кредитування у базовій валюті договору незалежно від валют траншів (т.1 а.с. 20-27).

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 28 лютого 2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено договір поруки № 388-08-П, згідно з умовами якого позивач поручився відповідати за виконання боржником своїх зобов`язань (т.1 а.с. 37-39).

28 лютого 2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Відутою О. В. 28 лютого 2008 року, за реєстровим № 432, за умовами якого ОСОБА_2 передала в іпотеку відповідачу земельну ділянку площею 0,1000 г, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :82:248:0076 та житловий будинок, який розташований за вищевказаною адресою (т.1 а.с.43- 45).

04 березня 2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 укладено додатковий договір про внесення змін та доповнень до іпотечного договору від 28 лютого 2008 року, згідно якого сторони погодили викласти пункт 7.13 в новій редакції: «знесення існуючого будинку (що є предметом іпотеки) має здійснюватися виключно за попередньою письмовою згодою Банку».

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 вересня 2012 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про розірвання договору про відкриття кредитної лінії, визнання недійсним договорів іпотеки, поруки відмовлено. Зустрічний позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за невиконання договору про відкриття кредитної лінії від 28 лютого 2008 року № 388-08-Ил 500 000 доларів США.

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 30 жовтня 2012 року затверджено мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» згідно якої: станом на 18 жовтня 2012 року сторонами було визнано заборгованість у розмірі 500 000 доларів США - боргу за виданий кредитний ресурс, 324 729,16 доларів США - борг за відсотками, 1 528 052 грн 92 коп. борг у національній валюті за виданий кредитний ресурс, 1 096 872 грн 88 коп. - борг за відсотками, 1 450 534 грн 18 коп. - борг нарахованої пені за прострочення повернення виданих кредитних ресурсів.

Сторони домовилися про порядок реструктуризації вказаного боргу, а саме: позичальник зобов`язався повернути банку у строк до 19 жовтня 2012 року отримані ним у фактичне користування кредитні ресурси в сумі 275 000 доларів США, а залишок кредитних ресурсів в сумі 3 326 477 грн 92 коп. після зазначеного погашення (пункту 1.1.,1.2. мирової угоди).

Відповідно до п. 1.4.2 мирової угоди позичальник в строк до 19 жовтня 2032 року зобов`язався повернути нараховані на дату проведення реструктуризації відсотки в розмірі не менше 370 000 грн.

Також п.1.5.1 мирової угоди визначено, що у випадку дострокового виконання позичальником своїх зобов`язань, визначених п.п.1.3.1, 1.3.3, 1.4, 1.4.1, 1.4.2 мирової угоди, відсутності випадків прострочення позичальником строків погашення заборгованості за кредитом, нарахованими відсотками та комісією банком здійснюється прощення боргу, а саме: заборгованості за несплаченими відсотками станом на 18 жовтня 2012 року, пені та інших штрафних санкцій.

У пункті 6 мирової угоди сторонами визнано та підтверджено, що з укладенням цієї мирової угоди жодним чином не скасовується чинність договору про невідновлювальну мультивалютну кредитну лінію, договорів поруки, іпотеки. Зазначені порука та іпотека зберігають свою чинність до повного виконання відповідачем зобов`язань за цією мировою угодою.

ОСОБА_1 сплачено банку 275 000 доларів США, згідно з квитанцією від 18 жовтня 2012 року № 2767-20 (т.1 а.с.52).

Також 16-17 жовтня 2013 року ОСОБА_1 сплачено банку 561 000 грн, що підтверджується квитанціями: №2035-5 на суму 470 000 грн та № 17-mundoc/1199023 на суму 91 000 грн (т.1 а.с.53- 54).

Постановою Національного банку України від 17 грудня 2015 року № 898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення 18 грудня 2015 року № 230 «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку» (т.1 а.с.173-175).

У позовній заяві позивачі посилалися на те, що за їх підрахунками, станом на початок жовтня 2012 року заборгованість перед банком становить 2 765 477 грн 92 коп., проте їм стало відомо про продаж активів банку та зокрема вимоги за кредитним договором від 28 лютого 2008 року №388-08-Ил на суму 12 278 880 грн 91 коп., номер лоту Q80618b19168.

04 жовтня 2017 року, 05 жовтня 2017 року та 09 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку про намір здійснити повний розрахунок за наявною заборгованістю (а.с.119-123 т.1).

19 жовтня 2017 року ОСОБА_1 здійснив погашення заборгованості в розмірі 2 765 477грн 92 коп. та повернув нараховані на дату проведення реструктуризації відсотки в розмірі 370 000 грн, про що повідомив уповноважену особу Фонду на ліквідацію банку в заяві від 19 жовтня 2017 року та просив провести прощення його заборгованості та зняти з торгів продаж права вимоги за кредитним договором (а.с. 124 т.1).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно із частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Звертаючись до суду з позовом позивачі посилаючись на статтю 607 ЦК України просили суд зобов`язання за договором про відкриття кредитної лінії від 28 лютого 2008 року визнати припиненими у зв`язку з неможливістю їх виконання.

Відповідно до статті 607 ЦК України зобов?язання припиняється неможливістю його виконання у зв?язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

У пункті 1.5.1 мирової угоди визначено, що у випадку дострокового виконання позичальником своїх зобов`язань, визначених п.п.1.3.1, 1.3.3, 1.4, 1.4.1, 1.4.2 мирової угоди, відсутності випадків прострочення позичальником строків погашення заборгованості за кредитом, нарахованими відсотками та комісією банком здійснюється прощення боргу, а саме: заборгованості за несплаченими відсотками станом на 18 жовтня 2012 року, пені та інших штрафних санкцій.

У пункті 6 мирової угоди сторонами визнано та підтверджено, що з укладенням цієї мирової угоди жодним чином не скасовується чинність договору про невідновлювальну мультивалютну кредитну лінію, договорів поруки, іпотеки. Зазначені порука та іпотека зберігають свою чинність до повного виконання відповідачем зобов`язань за цією мировою угодою.

Відповідно до статті 208 ЦПК України виконання мирової угоди здійснюється особами, які її уклали, в порядку і в строки, передбачені цією угодою.

Ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження».

У разі невиконання затвердженої судом мирової угоди ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень.

Пунктом 1 мирової угоди затвердженої ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області 30 жовтня 2012 року укладеної між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» сторони домовились про порядок та умови реструктуризації боргу за кредитом, процентами за користування кредитними ресурсами, які надані позичальнику відповідно до кредитного договору від 28 лютого 2008 року № 388-08-Ил.

Пунктом 9 мирової угоди визначено, що сторони домовились, що у разі невиконання або неналежного виконання умов цієї мирової угоди з боку ОСОБА_1 , у тому числі при порушенні строків розрахунків, виконання ухвали суду, якою визнано цю мирову угоду, проводиться в порядку передбаченому чинним законодавством України.

Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов`язання». Норми цієї глави передбачають, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), переданням відступного (стаття 600 ЦК України), зарахуванням (стаття 601 ЦК України), за домовленістю сторін (стаття 604 ЦК України), прощенням боргу (стаття 605 ЦК України), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606 ЦК України), неможливістю виконання (стаття 607 ЦК України), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та 609 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилами статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець - це особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов`язання або зобов`язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель.

Майновий поручитель - це особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов`язання іншої особи-боржника.

Відповідно до положень статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

За частиною першою статті 575 ЦК України та частиною першою статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Правовідносини, що виникають з договору поруки, врегульовані § 3 розділу І книги п`ятої ЦК України, коли правовідносини, що виникли з договору іпотеки, врегульовані § 6 розділу І книги п`ятої ЦК України.

У постанові Верховного Суду України від 16 жовтня 2012 року у справі

№ 3-43гс12 зроблено висновок, що оскільки підстави припинення іпотеки, як окремого виду забезпечення виконання зобов`язання, безпосередньо врегульовані окремими нормами цивільного закону, суд не може вдаватися до аналогії закону і застосовувати норми, які регулюють підстави припинення інших видів забезпечення виконання зобов`язання незалежно від ступеня їх подібності в суті відносин чи найменуванні сторін. Крім того, сприйняття положення частини першої статті 583 ЦК України про те, що заставодавцем може бути боржник або третя особа (майновий поручитель), як підстави для застосування статті 559 ЦК України, суперечить змісту статті 8 ЦК України щодо аналогії закону. Правові статуси поручителя і майнового поручителя врегульовані окремо, з суттєвими видовими відмінностями, достатніми для їх розрізнення і для вирішення спорів з їх участю шляхом безпосереднього застосування відповідних норм цивільного закону.

Таким чином, до спірних правовідносин правила статті 559 ЦК України щодо умов припинення поруки не можуть бути застосовані.

Умови та підстави припинення іпотеки передбачені у спеціальному Законі України «Про іпотеку». У статті 17 цього Закону передбачено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до пункту 3.2 кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит до 27 лютого 2023 року.

Таким чином, умовами договору передбачено право позичальника на багаторазове користування грошовими коштами до закінчення строку кредитування, а тому доводи, що іпотека припинена у зв`язку із припиненням основного зобов`язання, є необґрунтованими.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтями 598 та 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином.

Вирішуючи справу суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки тому, що уклавши мирову угоду, затверджену надалі 30 жовтня 2012 року ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області 30 жовтня 2012 року не припинили своїх зобов`язань, які виникли за договором про відкриття кредитної лінії від 28 лютого 2008 року № 388-08-Ил, проте, встановили відповідний порядок та строки погашення заборгованості за цим договором.

Відповідно до пункту 5 мирової угоди затвердженої ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області 30 жовтня 2012 року укладеної між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» боржники у термін не пізніше трьох банківських днів з моменту затвердження мирової угоди ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області зобов`язані були укласти додаткову угоду до договору іпотеки. У разі невиконання вказаної умови, банк має право вимагати повернення виданих кредитних коштів та сплатити проценти за період користування кредитними коштами, при цьому проценти нараховуються з моменту настання права вимоги по процентній ставці 18,5 % річних та відповідно до умов договору про невідновлювальну мультивалютну кредитну лінію.

Разом з тим, позивачами не було укладено зазначену додаткову угоду до договору іпотеки у строки встановлені пунктом 5 мирової угоди.

Відповідно до постанови правління Національного банку України від 17 грудня 2015 року № 612 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 18 грудня 2015 року № 230 «Про початок» процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит», згідно з яким розпочато процедуру ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» строком до 17 грудня 2017 року.

Згідно з рішенням виконавчої дирекцієї Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05 квітня 2018 року № 993 «Про делегування повноважень ліквідатора АТ «Банк «Фінанси та Кредит» відбулась зміна уповноваженої особи на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Вирішуючи справу суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки запереченням уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» згідно яких затверджена мирова угода укладена між позивачами та відповідачем передбачає укладення додаткової угоди до договору іпотеки, проте дана умова не виконана. На підставі цього, АТ «Банк «Фінанси та Кредит» посилалось на наявну заборгованість за відсотками в розмірі 324 729, 16 доларів США та 723 922 грн 88 коп., пеня 1 450 534 грн 18 коп.

За таких обставин, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції дійшов передчасного висновку про те, що борг, який підлягає прощенню у ОСОБА_1 відсутній.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

За змістом частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У законодавстві закріплена конструкція позовного провадження як певна процедура розгляду і вирішення цивільних справ зі спорів про право цивільне (стаття 19 ЦПК України).

Позовному провадженню притаманна позовна форма як модельна, узагальнююча конструкція процедури позовного провадження. Для неї характерні такі ознаки, як наявність матеріально-правової вимоги, яка випливає із порушеного або оспорюваного права сторони і яка підлягає в силу закону розгляду в певному порядку, встановленому законом; наявність спору про суб`єктивне право; наявність двох сторін із протилежними інтересами, які наділені законом певними правомочностями щодо захисту своїх прав, свобод чи інтересів у суді.

Цивільні процесуальні правовідносини персоніфікують учасників цивільного судочинства, визначають їхні права і обов`язки відповідно до процесуальних функцій і гарантії справедливого судочинства.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд має ухвалити рішення. Ця вимога повинна мати правовий характер, тобто бути врегульованою нормами матеріального права.

Матеріально-правова вимога позивача повинна спиратися на підставу позову.

Підставою позову визнають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги (стаття 175 ЦПК України). Цими обставинами можуть бути лише юридичні факти, тобто такі факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки: виникнення, зміну чи припинення правовідносин. Тому до підстави позову не можуть входити обставини, що виступають доказами у справі. З ними закон не пов`язує виникнення, зміну або припинення прав чи обов`язків. Вони лише підтверджують наявність чи відсутність юридичних фактів, які входять у підставу позову.

У підставу позову може входити як один, так і декілька юридичних фактів. Однак для обґрунтування вимоги позивач повинен наводити завжди повний комплекс фактів. Відсутність одного з них може зробити вимогу необґрунтованою.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звертаючись до суду із позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», вважали правовідносини за договором іпотеки на та поруки на підставі частини першої статті 559 ЦК України припиненими у зв`язку з виконанням основного зобов`язання за умовами мирової угоди.

На обґрунтування своїх вимог вони навели виключно юридичні факти, які стосувалися виконання умов мирової угоди. Позивачі на власний розсуд визначили специфіку доказування цих фактів.

Таким чином, розглянувши позов за визначеними фактичними та правовими підставами, суди не врахували, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки правила статті 559 ЦК України до спірних правовідносин щодо визнання договору іпотеки припиненим не застосовуються, що доводить безпідставність вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Верховний Суд враховує, що на суд покладається обов`язок встановити спірні правовідносини й застосувати до них відповідні норми матеріального права.

Натомість такий обов`язок не може порушувати гарантію прав відповідача на захист проти позову в контексті правильного визначення судом підстав позову та меж його доказування.

Висновки судів попередніх інстанцій про припинення зобов`язань за кредитним договором у зв`язку з неможливістю їх виконання, про припинення іпотеки та поруки у зв`язку з припиненням основного зобов`язання, зроблені з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Оскільки у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому рішення судів першої й апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

За приписами пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

За таких обставин, рішення судів попередніх інстанцій з підстав, передбачених статтею 412 ЦПК України, необхідно скасувати, відмовивши в задоволенні позовних вимог.

Згідно з частинами першою, четвертою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії Першої судової палати суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 червня 2019 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», третя особа - уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» Валендюк Владислав Сергійович, про визнання договорів та зобов`язань за ними припиненимивідмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Г. В. Кривцова

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк