Постанова

Іменем України

18 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 761/23424/15-ц

провадження № 61-24688св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С., Усика Г. І., Яремка В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 23 червня 2016 року у складі судді Притули Н. Г. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 04 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Болотова Є. В., Білич І. М., Поліщук Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог та рішень судів

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк», банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування своїх вимог зазначало, що 10 листопада 2006 року між ним та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 91 000 дол. США, строком до 10 листопада 2027 року, зі сплатою відсотків у розмірі 10,3 % річних, та зобов`язався повернути кредитні кошти і сплатити відсотки за його користування. Відповідач належним чином не виконував свої зобов`язання за кредитним договором, станом на 04 серпня 2015 року утворилась заборгованість: 60 698,35 дол. США - за кредитом та відсотками, 24 468,00 грн - пеня. В забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором між банком та ОСОБА_3 10 листопада 2006 року укладений договір поруки. За цим договором відповідач зобов`язувалася відповідати перед позивачем за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором в повному обсязі. Відповідальність відповідачів є солідарною. Банк просив суд стягнути солідарно зі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі: 60 698,35 дол. США - заборгованості за кредитом та відсотками, 24 468,00 грн - пеня.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 23 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 04 квітня 2017 року, позов банку задоволено. Стягнуто солідарно з відповідачів на користь банку заборгованість за кредитним договором від 10 листопада 2006 року, що станом на 04 серпня 2015 року становить 60 698,35 дол. США - заборгованість за кредитом та відсотками, 24 468,00 грн - пеня.

Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь банку судовий збір у розмірі 3 654,00 грн, тобто по 1 827,00 грн з кожного.

Задовольняючи позов банку, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що ОСОБА_1 належним чином не виконував свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка підлягає солідарному стягненню з боржника та поручителя, оскільки зобов`язання за кредитним договором забезпечено порукою.

Апеляційний суд зазначив, що підстав для застосування наслідків спливу позовної давності немає, оскільки відповідачі з відповідною заявою під час розгляду справи у суді першої інстанції не звертались. При цьому штрафні санкції судом стягнуто в межах передбаченої річної позовної давності.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги та позиції інших учасників

У травні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду із касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій, та ухвалити рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що в матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують факт видачі боржнику кредитних коштів, судами не встановлено детальний розрахунок кредитної заборгованості, не вказано розмір щомісячних платежів, позивач не дотримався процедури повідомлення боржника, щодо необхідності дострокового повернення усієї заборгованості, а також в порушення вимог статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» банком перед укладенням кредитного договору не було повідомлено про сукупну вартість кредиту. Позивачем в односторонньому порядку незаконно збільшено розмір відсотків за кредитним договором. Крім того, судом безпідставно не застосовано позовну давність до частини вимог.

У січні 2018 року до суду надійшов відзив на касаційну скаргу від банку, в якому він вказував, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, а тому просив залишити їх в силі.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 липня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній цивільній справі та зупинене виконання судових рішень.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 05 вересня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частини третьої статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечень на неї, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Судами встановлено, що 10 листопада 2006 року між банком та ОСОБА_1 укладений споживчий кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 91 000 дол. США, строком до 10 листопада 2027 року, зі сплатою відсотків у розмірі 10,3 % річних, та зобов`язався повернути кредитні кошти і сплатити відсотки за його користування.

В забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором, між банком та ОСОБА_3 10 листопада 2006 року укладений договір поруки.

За цим договором ОСОБА_3 зобов`язувалася відповідати перед позивачем за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором в повному обсязі (пункт 1.3 вказаного договору).

Пунктом 1.4 договору поруки передбачена солідарна відповідальність боржника та поручителя.

Відповідач належним чином не виконував свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 04 серпня 2015 року за розрахунками банку утворилась заборгованість: 60 698,35 дол. США - за кредитом та відсотками, 24 468,00 грн - пеня.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором боржник сплачував кошти на виконання умов договору, хоча і не в повному обсязі (а.с. 47-58).

Встановивши такі обставини, суди дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором.

Необґрунтованим є доводи заявника про те, що всупереч вимогам частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач не звертався до відповідачів з повідомленням щодо необхідності додаткового повернення всієї суми кредиту і про передчасність вимог позивача. Такі доводи спростовуються змістом письмової вимоги банку про необхідність належного виконання кредитних зобов`язань (а.с. 34-37) та копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_1 (а.с. 38).

У цьому аспекті необхідно зазначити, що відповідачі також не продемонстрували готовності сплачувати кошти після спливу строку попередження.

Такими, що спростовуються матеріалами справи є доводи заявника про наявність підстав для застосування судами наслідків спливу позовної давності.

Заявник посилається, що з 25 січня 2011 року мало місце перше прострочення сплати чергового платежу за кредитним договором, за умовами договору настав строк виконання основного виконання, а тому із зазначеного часу почався перебіг позовної давності, яка сплила на час пред`явлення позову. Такі доводи є необґрунтованими, оскільки, як вбачається з розрахунку заборгованості, що не спростовано відповідачами, позичальник періодично з 27 січня 2011 року вносив платежі в рахунок погашення заборгованості, не допускав перерви у платежах більше як три роки, а отже в силу статті 264 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) перебіг позовної давності переривався.

Також доводи заявника, що строк виконання основного зобов`язання змінений банком достроково та настав 26 січня 2011 року, тобто з початку прострочення сплати чергового платежу за кредитом, ґрунтується не на фактичних обставинах справи, а на неправильному тлумаченні змісту розділу 11 кредитного договору, за яким умовою настання терміну повернення кредиту, крім іншого, є направлення банком на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту.

Така письмова вимога банком надіслана у червні, а позов пред`явлено у серпні 2015 року.

Заявник посилається на незаконність нарахування банком в односторонньому порядку відсотків у більшому розмірі, ніж це передбачено кредитним договором. Проте, право банку нараховувати відсотки у більшому розмірі передбачено пунктом 9.2 кредитного договору. З цих же підстав відхиляються доводи заявника про припинення поруки внаслідок збільшення обсягу відповідальності.

Необґрунтованими є і доводи заявника про ненадання позичальнику, як споживачу, інформації про сукупну вартість кредиту, оскільки це, крім іншого, спростовується змістом пункту 9.13 кредитного договору, фактом сплати платежів за кредитним договором.

Водночас, зважаючи на доводи заявника про несвоєчасну сплату боржником окремих платежів за кредитним договором та зміст норми частини четвертої статті 559 ЦК України (тут і далі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), на часткове задоволення вимог касаційної скарги судові рішення підлягають зміні в частині визначення обсягу заборгованості відповідачів, зокрема ОСОБА_3 як поручителя.

Так відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України).

Зі змісту розрахунку заборгованості за кредитним договором, змісту пояснень представника позивача, неналежне виконання зобов`язань боржником в розрізі щомісячних платежів мало місце з липня 2014 року.

Відповідно до умов кредитного договору та графіку щомісячних платежів, як невід`ємного додатку до договору (а. с. 23-27), кредит має повертатися вказаними у графіку щомісячними платежами. Зважаючи, що порушення графіку погашення щомісячних платежів мало місце з липня 2014 року, а позов банком пред`явлено 13 серпня 2015 року, відповідно до норми частини четвертої статті 559 ЦК України, порука ОСОБА_3 за платежами, які мали бути сплачені до 13 лютого 2015 року припинилася.

Суди зазначеного до уваги не взяли та стягнули солідарно з поручителя та позичальника усю суму заборгованості.

Зважаючи, що порука за платежами до 13 лютого 2015 року припинилася, з ОСОБА_3 солідарно зі ОСОБА_1 підлягає стягненню сума боргу, за період після 13 лютого 2015 року.

Згідно з пунктом 11.1 кредитного договору сторони погодили, що у випадку настання обставин, визначених у пунктах 2.3, 4.9, 5.3, 5.5, 5.6, 5.8, 5.10, 7.4, 9.2, 9.14 договору та направлення банком на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов за цим договором протягом 31 календарного дня з дати одержання вищевказаного повідомлення (вимоги) від банку, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 32 календарний день з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку, при цьому у випадку неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) в результаті зміни позичальником адреси, без попереднього про це письмового повідомлення банку чи у разі неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) банку з інших підстав протягом 40 календарних днів з дати направлення повідомлення (вимоги) банком, вважати термін повернення кредиту таким що настав на 41 календарний день з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку.

У справі встановлено, що позичальник ОСОБА_1 допустив невиконання умов договору щодо сплати щомісячних платежів та відсотків за користування кредитом, вимогу банку, надіслану згідно з пунктом 11.1 договору, яка йому вручена 22 червня 2015 року (а.с. 34, 38), не виконав. Тому, строк дострокового повернення кредиту настав 24 липня 2015 року.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14 -10цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14 -318цс18).

Усупереч указаним нормам матеріального права, на що не звернули увагу суди, позивач пред`явив вимоги про стягнення відсотків та пені, нарахованих станом на 04 серпня 2015 року.

Отже, оскаржувані рішення підлягають зміні в частині розміру заборгованості, що підлягає стягненню з відповідачів, яку необхідно визначити без урахування відсотків та пені, нарахованих після 24 липня 2015 року.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною першою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

У зв`язку з наведеним Верховний Суд вважає за необхідне вийти за межі доводів касаційної скарги на підставі частини третьої статті 400 ЦПК України.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 23 червня 2016 року та ухвала Апеляційного суду міста Києва від 04 квітня 2017 року підлягають зміні в частині визначення розміру заборгованості. Зокрема, виходячи зі змісту розрахунку заборгованості та строку погашення кредиту, з обох відповідачів необхідно солідарно стягнути заборгованість за кредитним договором, яка нарахована за період з 13 лютого до 24 липня 2015 року, у такому розмірі: 55 972,33 дол. США - заборгованість за кредитом (56868,27-895,94); 2 768,06 дол. США - заборгованість за відсотками за користування кредитом (3298,11-530,05); 10 771,25 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, 6 930,16 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за відсотками.

Сума боргу, яка нарахована за період до 13 лютого 2015 року, підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 одноособово. Зокрема, з нього підлягає стягненню: 895,94 дол. США - заборгованість за кредитом; 530,05 дол. США - заборгованість за відсотками; 3 029 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 1 452,03 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за відсотками.

У решті судові рішення підлягають залишенню без змін з наведених вище підстав.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позивачем сплачено судовий збір за подання позову в сумі 3 654 грн. Загальна сума пред`явлених вимог позивачем становить 1 342 683,44 грн: заборгованість за кредитом - 56 868,27 дол. США, відсотки - 3 830,08 дол. США (що в гривневому еквіваленті становить 1 318 215,44 грн), пеня - 24 468 грн. Загальна сума задоволених вимог складає 1 328 844,83 грн: заборгованість за кредитом - 56 868,27 дол. США, відсотки - 3 298,11 дол. США (що в гривневому еквіваленті становить 1 306 662,39 грн), пеня - 22 182,44 грн. Отже, відсоток задоволених позовних вимог складає 98,97% (1 328 844,83*100/1 342 683,44).

Тому, в рахунок перерозподілу витрат зі сплати судового збору, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню 3 616,36 грн (3 654 *98,97/100).

Ці витрати підлягають стягненню з відповідачів пропорційно до розміру задоволення позовних вимог щодо кожного з них (так, з обох відповідачів стягується солідарно сума в еквіваленті - 1 296 423,88 грн, а з ОСОБА_1 окремо - 32 420,95 грн). Відповідно витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню: з ОСОБА_1 - 1 852,30 грн (51,22%), з ОСОБА_3 - 1 764,06 грн (48,78%)

Згідно з частиною третьою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки виконання оскаржуваних судових рішень було зупинене ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 липня 2017 року, то у зв`язку із завершенням касаційного провадження виконання рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 23 червня 2016 року та ухвали Апеляційного суду міста Києва від 04 квітня 2017 року у незмінній частині підлягають поновленню.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 419, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 23 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 04 квітня 2017 року змінити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором за період з 13 лютого до 24 липня 2015 року у розмірі: 55 972,33 дол. США - заборгованість за кредитом, 2 768,06 дол. США - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 10 771,25 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, 6 930,16 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором за період до 13 лютого 2015 року у розмірі: 895,94 дол. США - заборгованість за кредитом, 530,05 дол. США - заборгованість за відсотками, 3 029 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, 1 452,03 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за відсотками.

У решті судові рішення залишити без.

Розподіл судових витрат змінити.

В рахунок відшкодування витрат зі сплати судового збору стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк»: з ОСОБА_1 - 1 852,30 грн; з ОСОБА_3 - 1 764,06 грн.

Поновити виконання рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 23 червня 2016 року та ухвали Апеляційного суду міста Києва від 04 квітня 2017 року у незмінній частині.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

Г. І. Усик

В. В. Яремко