У Х В А Л А

про повернення скарги

15 липня 2019 року місто Київ

Суддя Подільського районного суду м.Києва Ларіонова Н.М., розглянувши матеріали скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особи: державний виконавець Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м.Києві на дії державного виконавця Гладищенка В.А., -

В С Т А Н О В И В :

Заявник ОСОБА_1 , інтереси якої представлені адвокатом Топчієм С.М . , як боржник у виконавчому провадженні ВП № 59176995, відкритому на підставі рішення Подільського районного суду м.Києва від 11.12.2018 р. у справі № 758/10423/17 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дитину та дружину. У скарзі просить визнати неправомірними дії державного виконавця Подільського РВ ДВС м.Києва Гладищенка В.А. щодо неврахування до суми фактично сплачених аліментів грошові кошти в розмірі 62 112,87 грн. та зобов`язати державного виконавця провести перерахунок заборгованості боржника з урахуванням даної суми.

Розглядаючи питання про прийняття скарги до провадження, вважаю, що її слід повернути за таких підстав.

Вищевказана скарга підписана адвокатом Топчієм С.М. як представником заявника. На підтвердження своїх повноважень адвокатом доданий оригінал ордеру від 03.072019 р.

Відповідно до ст.4 ч.1 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Таким чином, право особи на звернення до суду кореспондується з її обов`язком дотримуватися встановлених процесуальним законом механізмів (процедур), в тому числі, вимог стосовно оформлення позовних заяв, скарг та інших документів, що подаються до суду.

На підставі ст.58 ч. ЦПК України заявник може брати участь в судовому процесі як особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Згідно з позицією Великої Палати Верховного Суду реалізація права на звернення до суду є процесуальною дією, яка має здійснюватися самою особою у порядку самопредставництва або її процесуальним представником (постанови від 13 березня 2018 року у справі № 914/2772/16; від 21 березня 2018 року у справі № 914/2771/16).

У рішенні Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року № 3-рп/99 зроблено висновок, що за правовою природою представництво в суді є правовідносинами, в яких одна особа (представник) на підставі певних повноважень виступає від імені іншої особи (довірителя) і виконує процесуальні дії в суді в її інтересах, набуваючи (змінюючи, припиняючи) для неї права та обов`язки.

Таким чином, обов`язок суду перевірити належність доказів наявності у представника права вчиняти конкретну процесуальну дію зумовлений, головним чином тим, що такий представник виступає самостійно в суді від імені довірителя (особи, яка відмовилася захищати в суді свої права в порядку самопредставництва) і виконує процесуальні дії виключно в інтересах довірителя, набуваючи (змінюючи, припиняючи) для нього права та обов`язки.

Взаємовідносини між довірителем та представником, як правило, мають договірний характер.

Згідно з частинами першою та третьою статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє; представництво виникає на підставі договору, закону, акту органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Таким чином, суд зобов`язаний перевірити щонайменше дві складові представництва, а саме, факт наявності повноважень на представництво інтересів певної особи та, окремо, обсяг таких повноважень, а саме: право на звернення з відповідним процесуальним документом до відповідного суду (інстанції) у конкретний момент часу.

Таке право представника на звернення від імені довірителя може бути підтверджено лише документом, який демонструє дійсне волевиявлення учасника справи на надання повноважень конкретному адвокату, та є належним доказом, що дозволяє суду перевірити весь обсяг наданих повноважень.

Згідно з позицією Верховного Суду, сформованою у постанові від 18 жовтня 2018 року у справі № 811/1507/18, повноваження представника, яким є адвокат, повинні бути підтверджені оригіналом ордеру, виданого на ведення справи в суді або довіреністю; по-друге, ордер, на відміну від довіреності, не вказує обсяг повноважень, наданих адвокату; повноваження адвоката, зокрема, в даному випадку щодо підписання апеляційної скарги, повинно підтверджуватись домовленістю сторін у договорі про надання правової допомоги, який засвідчує існування між клієнтом та адвокатом домовленості стосовно об`єму наданих йому повноважень, шляхом окремого визначення такої дії у договорі.

Таким чином, суд може виконати імперативну вимогу процесуального закону та перевірити наявність права в довірителя на підписання конкретного документу лише за умови, якщо разом з ордером додано завірену належним чином копію договору про надання правової допомоги (витягу з договору), про який зазначено у такому ордері.

Як вбачається з матеріалів скарги, копія відповідного Договору на надання правничої допомоги представником не надано. Більш того, у долученому на підтвердження своїх повноважень взагалі відсутнє посилання на такий договір, на підставі якого саме у видається ордер на надання правової допомоги.

А відтак, вищевказана скарга підписана особою, яка не має право на його підписання.

Відповідно до ст.185 ч.4 п.1 ЦПК України заява повертається у випадку, якщо заяву підписано особою, яка не має права її підписувати.

В зв`язку з чим, виходячи з вищевказаної імперативної норми, вищевказана скарга підлягає поверненню.

Відповідно до ст.185 ч.7 ЦПК України повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення. А тому сам ОСОБА_1 або його представник (в разі підтвердження повноважень саме на підписання процесуального документу) має право повторно звернутись з вищевказаною скаргою у встановленому законом порядку.

Також варто взяти до уваги практику Європейського суду з прав людини, сформульовану в рішеннях від 20 травня 2010 року у справі "Пелевін проти України" (пункт 27), від 30 травня 2013 року у справі "Наталія Михайленко проти України" (пункт 31), де зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою: регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Таким чином, повернення скарги не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду, оскільки після усунення вказаних вище невідповідностей вимогам закону, позивач має право повторного звернення до суду із позовом.

Крім того, слід звернути увагу представника заявника на те, що звертаючись до суду зі скаргою на дії (рішення, бездіяльність) державного виконавця заявникові необхідно подати до суду копію скарги з додатками і для ОСОБА_4 , яка, як стягувач у виконавчому провадженні, підлягає залученню до участі в справі як заінтересована особа відповідно до вимог п.17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах».

На підставі викладеного, керуючись ст.185 ч.4 п.1, 258-260 ЦПК України, п.15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: державний виконавець Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м.Києві на дії державного виконавця Гладищенка В.А. - повернути особі, що подала скаргу.

Ухвала може бути оскаржена заявником до Київського апеляційного суду з подачею апеляційної скарги через Подільський районний суд м.Києва протягом 15 днів з дня складання ухвали.

Учасник справи, якому копія ухвали не була вручена в день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяН. М. Ларіонова