Справа № 404/5512/15-ц
Номер провадження 2/404/40/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 року м. Кропивницький

Кіровський районний суд м.Кіровограда в складі:

головуючої судді Панфілової А.В.

при секретарі - Проскурні О. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної та моральної шкоди , неодноразово подавав заяви відповідно до яких збільшував розмір позовних вимог , згідно останньої заяви від 11.12.17 року визначив розмір 1 млн.грн., в т.ч. 300000грн. матеріальної шкоди та 700000грн. моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначав, що 15 листопада 2007 року між ним і відповідачем було укладено угоду згідно з умовами якої ОСОБА_2 зобов'язаний був вирішувати будь-яке питання, що стосуватиметься позивача при розгляді справ в судах . 10 жовтня 2011 року позивачем по справі з ОСОБА_2 укладено іншу угоду, відповідно до якої ОСОБА_2 зобов'язується захищати його права в усіх справах. Протягом строку дії цих угод відповідач дійсно представляв його інтереси в судах. Проте, оцінивши результати виконання доручення відповідачем по справі, позивач вважає, що відповідачем обрано було неправильний спосіб захисту його порушених прав, чим заподіяно йому матеріальну та моральну шкоду, що підтверджується судовими рішеннями Верховного Суду України і Європейського суду з прав людини, а тому просить стягнути матеріальну та моральну шкоду в сумі один мільйон гривень.

В судовому засіданні позивачем позов підтримано повністю, зазначив, що Верховним Судом дано частково оцінку обставинам, пов»язаним з наданням послуг відповідачем позивачу, але в своєму рішенні касаційним судом вказано на недоведеність обставин позивачем і тому відмовлено в задоволенні його позову.

Зазначив, що саме відмова в задоволенні його клопотань судом при розгляді його позову в першій інстанції позбавило його права на відшкодування йому , заподіяної відповідачем шкоди.

Звернувшись до суду з даним позовом зазначив, що вирок у кримінальній справі, та матеріали цивільної справи за його позовом не були витребувані та не були оцінені судом як належні докази , що в сукупності з іншими доказами підтверджує факт заподіяння йому вказаної шкоди відповідачем.

Розмір шкоди обґрунтовує незаконним позбавленням його права на житло, вартістю майна , що знаходилось у житлі при його виселенні, розміром середнього заробітку у зв»язку з втратою ним можливості працювати та збільшенням мінімальної заробітної плати та необхідності у зв»язку з цим докладення додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідач в судове засідання не з»явився, до суду надано заяву про розгляд справи у його відсутність та про безпідставність і необґрунтованість вимог позивача з посиланням на наявність рішення , що набрало законної сили з подібних вимог, що позбавляє права позивача на звернення з даним позовом повторно.

Згідно ст.223 ЦПК України, суд вирішує справу розглядати за даної явки і наявних матеріалів у справі.

Судом встановлено, що 10.10.2011 року між сторонами укладено договір доручення на участь та ведення справ у кримінальному та адміністративному провадженні, відповідно до якого відповідач повинен був надати позивачу консультативні та юридичні послуги щодо захисту інтересів позивача у всіх адміністративних, слідчих та судових інстанціях, у тому числі й з правом оскарження з питання притягнення позивача до кримінальної або адміністративної відповідальності.

Позивач акцентує увагу на тому, що на підставі даного договору відповідач представляв його інтереси в інших справах . Вказує , що пунктом 2.2 Договору між сторонами визначено , що закінчення робіт визначається, коли досягнуто позитивного рішення та отримано позитивний результат чи моментом підписання акту прийняття виконаних робіт. Оскільки акт не підписувався, позитивний результат не досягнутий, рішення судів на його користь не були прийняті , представник позбавив його права на належний судовий захист , чим заподіяв йому відповідно до позову шкоду.

У відповідності до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода,завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Тобто, для покладання на відповідача обов'язку відшкодувати позивачу заподіяну майнову шкоду необхідно встановити, що шкоду йому заподіяно саме діями відповідача і між його діями та заподіяною шкодою існує причинний зв'язок.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи позивача та його представника , оцінивши докази в їх сукупності , суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позову повністю .

Відповідно до ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Позивач , подаючи даний позов вказує, що Верховним Судом дано частково оцінку обставинам , пов»язаним з наданням послуг відповідачем позивачу, але в своєму рішенні касаційним судом вказано на недоведеність обставин позивачем і тому відмовлено в задоволенні його позову.

Зазначив, що саме відмова в задоволенні його клопотань судом при розгляді його позову в першій інстанції позбавило його права на відшкодування йому , заподіяної відповідачем шкоди.

Звернувшись до суду з даним позовом зазначив, що вирок у кримінальній справі, та матеріали цивільної справи за його позовом не були витребувані та оцінені судом як належні докази , що в сукупності з іншими доказами підтверджує факт заподіяння йому вказаної шкоди відповідачем.

Розмір шкоди обґрунтовує незаконним позбавленням його права на житло, вартістю майна , що знаходилось у житлі при його виселенні, розміром середнього заробітку у зв»язку з втратою ним можливості працювати та збільшенням мінімальної заробітної плати та необхідності у зв»язку з цим докладення додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно ухвали Вищого спеціалізованого суду України від 09.12.15 року по справі № 405/4530/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04.08.2015 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 16.09.2015 року залишено без змін.

Суд касаційної інстанції у своїй ухвалі вказав , що відмовляючи у задоволенні позову , суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивачем не було доведено, як самого факту заподіяння відповідачем майнової і моральної шкоди позивачу так і вини відповідача .

Згідно рішення Ленінського районного суду від 04.08.15 року встановлено, що позивач вказував на ту ж угоду з відповідачем від 10.10.11 року, згідно з якою відповідач мав вирішувати будь-яке питання , яке буде стосуватися позивача, але відповідачем не було належним чином захищено права та інтереси позивача у зв»язку з чим він просив стягнути моральну та матеріальну шкоду.

Суд, враховуючи позицію позивача, дослідив матеріали цивільної справи № 2-5260/11 Кіровського районного суду м. Кіровограда за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права на користування житловим приміщенням та встановив , що дійсно відповідач представляв інтереси позивача у даній справі , але на підставі іншого договору , іншого змісту , оригінал якого знаходиться у цій справі ( а.с. 20) та стосується надання юридичної допомоги саме у справі по захисту права користування житловим приміщенням та довіреності від 09.12.2011 року ( а.с. 21 - оригінал) на ведення справи в суді з визначеним переліком повноважень.

Крім того , на вимогу позивача оглянуто фотознімки ( а.с. 190-200) , якими підтверджував втрату майна .

Судом на вимогу позивача як доказ залучено вирок Кіровоградського обласного суду від 07.05.1997 року у кримінальній справі.

При цьому , судом встановлено, що ні в сукупності , ні окремо один від одного жоден з доказів , наданих та заявлених у суді позивачем не доводить факту заподіяння позивачу відповідачем матеріальної та моральної шкоди , та перебування у причинному зв»язку дій відповідача з наслідками , які настали для позивача .

Натомість, оглянуті матеріали цивільної справи № 2-5260/11 Кіровського районного суду м. Кіровограда за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права на користування житловим приміщенням спростовують доводи позивача, щодо неналежного виконання зобов»язань відповідачем, оскільки останній у вказаній справі представляв його інтереси на підставі інших договору та доручення ніж той на який вказує позивач ( а.с. 17 т. 1) у розглядуваній справі.

Таким чином , позов є необґрунтованим та безпідставним і задоволенню не підлягає повністю.

Згідно ст. ст.134,142 ЦПК України , у зв»язку з відмовою в задоволенні позову , суд вирішує судові витрати залишити по фактично понесеним сторонами.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст . 23, 1166,1167 ЦК України , ст. ст. ст.134-142, 263,265,268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( 25015, АДРЕСА_1, ІПН-не встановлено) до ОСОБА_2 ( 25015, АДРЕСА_2, ІПН- не встановлено ) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, відмовити повністю.

Судові витрати залишити по фактично понесеним сторонами.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення рішення .

Суддя Кіровського А. В. Панфілова

районного суду

м.Кіровограда