Справа № 497/891/19
Провадження № 2/520/5187/19
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого - судді Калініченко Л.В.
при секретарі Кириковій О.О.,
представника позивача Головного управління Держгеокадастру в Одеській області - Карапиш Кароліни Владиславівни,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою
Головного управління Держгеокадастру в Одеській області
про відшкодування шкоди, завданої самовільним зайняттям земельної ділянки,
В обґрунтування позову позивач посилався на те, що державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель у Белградському, Ізмаїльському, Кілійському, Ренійському районах та м. Ізмаїл Одеської області складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки від 11.09.2018 року за №657-ДК/603/АП/09/01/-18.
З акту вбачається, що в ході перевірки встановлено, що земельна ділянка сільськогосподарського призначення державної власності, площею 50,00 га, розташована на території Городненської сільської ради Болградського району Одеської області (за межами населеного пункту) засіяна сільськогосподарською культурою - соняшником та використовується ОСОБА_1 .
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав, відомості щодо наявних прав власності на вказану земельну ділянку у ОСОБА_1 відсутні.
ОСОБА_1 надав пояснення, в якому вказав, що саме він використовував вказану земельну ділянку без будь-яких правовстановлюючих документів.
У зв`язку з чим, позивач вважає, що ОСОБА_1 фактично використовував земельну ділянку сільськогосподарського призначення державної власності, площею 50,00 га, яка розташована на території Городненської сільської ради Болградського району Одеської області без правовстановлюючих документів. Рішення щодо передачі вказаної земельної ділянки у власність чи користування фізичним чи юридичним особам органами виконавчої влади чи місцевого самоврядування не приймались, що є самовільним зайняттям земельної ділянки.
По вказаному факту, державним інспектором відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення від 18.09.2018 року за №657-ДК/0201П/07/01/-18 та 27.09.2018 року, винесено постанову про накладення адміністративного стягнення №657-ДК/0199По/08/01/-18 за вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 531 КпАП України.
Зазначена постанова, відповідачем оскаржена не була, адміністративне стягнення сплачене у повному обсязі.
Розрахунок заподіяної шкоди проведено відповідно до Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 25 липня 2007 року за № 963 (Методика).
За порушення земельного законодавства, зокрема пункту «б» статті 211 ЗК України (самовільне зайняття земельних ділянок), громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну та кримінальну відповідальність відповідно до законодавства.
Статтею 1166 ЦК України, визначено загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, зокрема, майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Однак, вказана вимога відповідачем залишилась поза увагою, на теперішній час вказану шкоду відповідачем в добровільному порядку не відшкодовано, у зв`язку з чим, позивач був вимушений звернутись до суду з цим позовом.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.06.2019 року, справу за вказаним позовом було розподілено судді Кодінцевій С.В.
Ухвалою судді Болградського районного суду міста Одеси від 20.06.2019 року вказану справу було передано до Київського районного суду міста Одеси за підсудністю.
22 липня 2019 року зазначена цивільна справа надійшла до Київського районного суду міста Одеси.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.07.2019 року, справу за вказаним позовом було розподілено судді Калініченко Л.В.
Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 23.07.2019 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, на підставі якої відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасником процесу та визначено дату, час і місце проведення судового засідання.
В судовому засіданні 09.10.2019 року представник позивача позов підтримав, просив суд задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце проведення якого повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не надав.
Відповідно до п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Частиною 3 та частиною 4 ст. 130 ЦПК України передбачено, що якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії. У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення.
Згідно з відповіддю відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Одеській області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 14.01.2009 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та саме на вказану адресу судом направлялась судова кореспонденція на ім`я відповідача.
Згідно з ч. 2 ст. 282 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Судом також враховується, що відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").
При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.
З урахуванням викладеного, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності відповідача по справі та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України, Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи.
Заслухавши пояснення представника позивача по справі, дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про відшкодування шкоди, завданої самовільним зайняттям земельної ділянки підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідно до пункту 1 «Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 15 від 14.01.2015 року, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.
Пунктом 3 Положення про Головне управління Держгеокадастру в Одеській області, затвердженого наказом Держгеокадастру від 17.11.2016 року за №308 (Положення), встановлено, що завданням Головного управління є реалізація повноважень Держгеокадастру на території Одеської області.
Згідно підпункту 30 пункту 4 вказаного Положення, Головним управлінням відповідно до покладених завдань здійснюється державний нагляд/контроль за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності.
Так, Головним управління Держгеокадастру в Одеській області 30.07.2018 року було винесено наказ за №657-ДК «Про здійснення державного контролю за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності», яким наказано відповідно до Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», здійснити державний контроль за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів шляхом проведення перевірки дотримання вимог земельного законодавства під час використання земель сільськогосподарського призначення державної власності, які не надані у власність, користування (оренду) на території Городненської міської ради Болградського району Одеської області.
Судом встановлено, що на виконання вказаного наказу, державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель у Болградському, Ізмаїльському, Кілійському, Ренійському районах та м. Ізмаїл Одеської області Шевченко А.М. 11 вересня 2018 року у відповідності до вимог статей 6 і 10 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», було проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства під час використання земель сільськогосподарського призначення державної власності, які не надані у власність, користування (оренду) на території Городненської сільської ради Болградського району Одеської області.
Під час зазначеної перевірки державним інспектором було встановлено, що на території Городненської сільської ради Болградського району Одеської області (за межами населеного пункту) розташовані земельні ділянки, площами 50,00 га, 26,60 га, 2,00 га та 3,00 га, державної форми власності, категорія земель - землі сільськогосподарського призначення.
Встановлено, що вказана земельна ділянка, площею 50,00 га, ліворуч від автошляху «Городне-Олександрівка» вздовж лісосмуги, засіяна сільськогосподарською культурою - соняшником.
Перевіркою також встановлено, що відповідно до пояснень землевпорядника Городненської сільської ради Болградського району Одеської області - Семкова І.В. , земельна ділянка площею 50,00 га, не надана у власність, користування (оренду) та використовується ОСОБА_4 без правовстановлюючих документів.
Також державним інспектором засвідчено, що згідно даних Державного земельного кадастру, правовстановлюючі документи та документація із землеустрою в Державному фонді документації із землеустрою на вищевказану земельну ділянку відсутні, дана земельна ділянка не надана у користування.
У зв`язку з викладеним, державний інспектор дійшов висновку, що дії ОСОБА_4 свідчать про самовільне зайняття земельної ділянки, що є порушенням п. «б» ч.1 ст.211 ЗК України, за наслідком чого складено відповідний акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 11.09.2018 року за №657-ДК/503/АП/09/01/18.
Судом встановлено, що надалі ОСОБА_4 надала пояснення до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області в яких засвідчила, що вказану земельну ділянку, площею 50,00 га, яка розташована на території Городненської сільської ради Болградського району Одеської області самовільно використовує її син - ОСОБА_1 .
18.09.2018 року ОСОБА_1 надав пояснення до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області в яких особисто зазначив, що у 2018 році, він як фізична особа почав використовувати земельну ділянку, площею 50,00 га, на території Городненської сільської ради Болградського району Одеської області, яку засіяв соняшником. Одночасно ОСОБА_1 у вказаних поясненнях підтвердив, що будь-яких правовстановлюючих документів на зазначену земельну ділянку він не має, та почав її використовувати самовільно. Провину свою усвідомлює та готов понести адміністративну відповідальність /а.с.25/.
За наслідком вказаного факту, державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель у Болградському, Ізмаїльському, Кілійському, Ренійському районах та м. Ізмаїл Одеської області Шевченко А.М. 18 вересня 2018 року було складено протокол про адміністративне правопорушення за №657-ДК/0201П/07/01/-18 стосовно ОСОБА_1 , за що передбачена відповідальність ст.53-1 КпАП України.
18.09.2018 року ОСОБА_1 надав до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області заяву, в якій зазначив, що просить справу про адміністративне правопорушення стосовно нього, яка призначена на 27.09.2018 року о 11:00, розглянути за його відсутності.
27 вересня 2018 року заступником Головного державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель в Одеській області Задорожна Н.В. розглянуто вказану справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення за №657-ДК/0199По/08/08/-18, якою визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, за ст. 53-1 КпАП України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень 00 копійок.
22 жовтня 2018 року ОСОБА_1 на виконання вказаною постанови сплачено штраф у розмірі 510 гривень 00 копійок, що підтверджується копією квитанції №ПН772 від 22.10.2018 року.
Зазначена постанова не оскаржувалась та є чинною, виконаною відповідачем по справі.
Підпунктом 34 пункту 3 Положення про Головне управління Держгеокадастру в Одеській області, затвердженого наказом Держгеокадастру від 17.11.2016 року за №308, визначено, що Головне управління Держгеокадастру в Одеській області розраховує розмір шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, та вживає заходів щодо її відшкодування в установленому законом порядку.
Зазначений розрахунок перевірений заступником Головного державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель в Одеській області Задорожна Н.В., що підтверджуються підписом останнього у вказаному розрахунку.
Як вбачається та повідомлено позивачем, вказана вимога відповідачем залишилась поза увагою, на теперішній час вказану шкоду відповідачем в добровільному порядку не відшкодовано, у зв`язку з чим, позивач був вимушений звернутись до суду з цим позовом.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Згідно приписів ч.ч.1,2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) шкоди; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; 4) вини.
При цьому, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність всіх складових правопорушення.
Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.
Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода це не тільки обов`язкова умова, але й міра відповідальності, оскільки за загальним правилом статті, завдана шкода відшкодовується у повному обсязі. Мова йде про реальну шкоду та упущену вигоду.
Виходячи з загальних принципів цивільного права для застосування такої міри відповідальності, як стягнення шкоди потрібна наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.
Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Тобто відсутність у діях особи умислу або необережності звільняє її від відповідальності, крім випадків, коли за нормами ЦК відповідальність настає незалежно від вини.
Тобто, для застосування такої міри відповідальності як стягнення шкоди, є необхідним доведення наявності шкоди (її розмір), протиправність дій відповідача, та причинний зв`язок між шкодою позивача та протиправними діями відповідача.
Статтею 13 Конституції України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності українського народу. Від імені українського народу права власника здійснюють органи державної влади та місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Відповідно до ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну та кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за самовільне зайняття земельних ділянок (ч.1 ст.211 ЗК України).
Нормами статей 152, 156 Земельного кодексу України закріплено, що: власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Згідно з ст.1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - це будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено факт самовільного зайняття відповідачем - ОСОБА_1 земельної ділянки сільськогосподарського призначення, площею 50,00 га, розташованої на території Городненської сільської ради Болградського району Одеської області, яку самовільно було засіяно соняшником, без відповідної правової підстави, про що засвідчено в акті перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 11.09.2018 року за №657-ДК/503/АП/09/01/18, за наслідком чого відповідач був притягнутий до адміністративної відповідальності на підставі постанови за №657-ДК/0199По/08/08/-18 від 27.09.2018 року.
Докази звільнення відповідачем самовільно зайнятої земельної ділянки в матеріалах справи відсутні та суду не надані.
Крім того, відповідно до ст.168 ЗК України (в редакції, чинній на момент здійснення перевірки) ґрунти земельних ділянок є об`єктом особливої охорони. Власники земельних ділянок та землекористувачі не мають права здійснювати зняття та перенесення ґрунтового покриву земельних ділянок без спеціального дозволу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі. При здійсненні діяльності, пов`язаної з порушенням поверхневого шару ґрунту, власники земельних ділянок та землекористувачі повинні здійснювати зняття, складування, зберігання поверхневого шару ґрунту та нанесення його на ділянку, з якої він був знятий (рекультивація), або на іншу земельну ділянку для підвищення її продуктивності та інших якостей.
Судом встановлено, що відповідач не є ні власником ні користувачем вказаної земельної ділянки сільськогосподарського призначення, площею 50,00 га, розташованої на території Городненської сільської ради Болградського району Одеської області, що особисто визнано останнім у поданій 18.09.2018 року заяві до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області.
Вказане підтверджується матеріалами перевірки, зокрема, актами обстеження та перевірки, протоколом про адміністративне порушення та постановою про накладення адміністративного стягнення.
Визначення розміру шкоди, заподіяної державі, територіальним громадам, юридичним та фізичним особам, на всіх категоріях земель внаслідок самовільного зайняття
земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу регулюється Методикою визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України №963 від 25 липня 2007 року.
Так, відповідно до п.4 вказаної Методики розмір шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, визначається: для всіх категорій земель (крім земель житлової та громадської забудови) за такою формулою: «Шс = Пс x Нп x Кф x Кі (формула 1)», де Шс - розмір шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, гривень; Пс - площа самовільно зайнятої земельної ділянки, гектарів; Нп - середньорічний дохід, який можна отримати від використання земель за цільовим призначенням, визначений у додатку 6, з урахуванням переліків, наведених у додатках 5; Кф - коефіцієнт функціонального використання земель, визначений у додатку 6; Кі - коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель, який дорівнює добутку коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки земель за 2007 та наступні роки, що визначаються відповідно до Порядку проведення індексації грошової оцінки земель, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2000 р. №783.
Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.
Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Одночасно судом враховується, що підпунктом 5 пункту 51 Положення про Головне управління Держгеокадастру в Одеській області, затвердженого наказом Держгеокадастру від 17.11.2016 року за №308, передбачено повноваження посадових осіб Держгеокадастру звертатися до суду з позовом щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно зайнятих чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився.
За частиною 7 статті 45 Бюджетного кодексу України, змісту постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання ведення обліку податків, зборів, платежів та інших доходів бюджету» від 16 лютого 2011 року №106 Держгеокадастр включено до переліку органів, що контролюють справляння надходжень бюджету за кодом бюджетної класифікації 24062200 «кошти за шкоду, що заподіяна на земельних ділянках державної та комунальної власності, які не надані у користування та не передані у власність, внаслідок їх самовільного зайняття, використання не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу».
Відповідно до статей 167, 170 ЦК України держава, як самостійний суб`єкт цивільних правовідносин, набуває та здійснює свої права та обов`язки через органи державної влади в межах їхньої компетенції, встановленої законом.
Таким чином, суд вважає, що Держгеокадастр є державним органом, який має повноваження щодо звернення до суду з таким позовом в інтересах держави Україна.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.
Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
У зв`язку з вищевикладеним, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позов Головного управління Держгеокадастру в Одеській області є обгрунтованим та підлягає до задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір в сумі 1921 гривня 00 копійок.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1, 2, 5, 12, 13, 76-82, 89, 141, 263-265, 268, 280-282, 352, 354 ЦПК України, п. 15.5 Перехідних положень Розділу ХІІІ ЦПК України, суд,
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржено позивачем до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий Калініченко Л. В.