Провадження № 6/522/512/19
УХВАЛА

07 жовтня 2019 року Приморський районний суд м. Одеси:

під головуванням судді Єршової Л.С.

за участю секретаря судового засідання Радзімовської Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулася ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 з заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якій просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист №2-11837/11, виданий 11.08.2014 року Приморським районним судом м. Одеси на підставі рішення Приморського районного суду м.Одеси від 06.02.2012 року, залишеного ухвалою апеляційного суду Одеської області від 19.05.2014 року без змін, про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором №0 від 28.04.2007 року у розмірі 105141,55 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 838577,46 грн. та судового збору у розмірі 1820,00 грн.

Заява обґрунтована тим, що 06.02.2019 року на виконання вищевказаного виконавчого листа №2-11837/11 від 11.08.2014 року Другим Київським відділом державної виконавчої служби м. Одеса ГТУЮ в Одеській області було відкрито виконавче провадження №58296521.

При цьому, як зазначає заявник, відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року, який діяв на момент ухвалення рішення, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання складав 1 рік з дати набрання судовим рішенням законної сили, тобто міг бути пред`явлений до виконання до 19 травня 2015 року.

10.10.2014 року державним виконавцем було відмовлено ПАТ «УкрСиббанк» у відкритті виконавчого провадження за зазначеним виконавчим листом, на підставі чого згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження» строк пред`явлення виконавчого листа було поновлено до 10 жовтня 2015 року.

У проміжок часу з 10.10.2014 року до 10.10.2015 року зазначений виконавчий лист ПАТ «УкрСиббанк» не було пред`явлено до виконання, а тому, на думку заявника, позивач пропустив строк для його пред`явлення, що є підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

13.06.2019 року представником боржника ОСОБА_2 адвокатом Огороднійчуком М.І. до суду надано письмові пояснення щодо заяви ОСОБА_1 , у якій він зазначає про її необґрунтованість та просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на те, що ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17.04.2019 року, яка набрала законної сили 22.04.2019 року, залишено без задоволення скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Кіптікова І.О. та встановлено, що строк пред`явлення вищевказаного виконавчого листа №2-11837/11 від 11.08.2014 року становить до 24 березня 2020 року.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, сповіщалися належним чином, про причини неявки суду не повідомили, що згідно з ч. 3 ст. 432 ЦПК України є підставою для розгляду заяви ОСОБА_1 за відсутності сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Суд встановив, що заочним рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 06.02.2012 року, залишеним ухвалою апеляційного суду Одеської області від 19.05.2014 року без змін, було задоволено позовну заяву ПАТ «УкрСиббанк» та стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №0 від 28.04.2007 року у розмірі 105141,55 доларів США, що в еквіваленту по курсу НБУ становить 838577,46 грн. та судового збору у розмірі 1820,00 грн.

11 серпня 2014 року Приморським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист № 2-11837/11 на виконання заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06.02.2012 року.

З копії виконавчого листа вбачається, що його було пред`явлено до виконання та повернуто державним виконавцем неодноразово, а саме 10.10.2014 року на підставі п. 4 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», 24.06.2016 року на підставі ч. 19 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», 03.08.2016 року на підставі п. 4 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» та 24.03.2017 року на підставі ч. 1 п. 9 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження».

Постановою від 06.02.2019 року головним державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси ГТУЮ в Одеській області Кіптіковим І.О. було відкрито виконавче провадження №58296521 на виконання виконавчого листа №2-11837/11 виданого Приморським районним судом м. Одеси 11.08.2014 року.

Згідно з ст. 431 ЦПК України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Тобто, закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, однак наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» є закінчення виконавчого провадження.

Вирішуючи питання щодо визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, суд вважає, що під іншими причинами, про які йдеться в ч. 2 ст. 432 ЦПК України, слід розуміти не припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Так, наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Обов`язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав. Підстави припинення цивільно-правових зобов`язань, зокрема, містить глава 50 розділу І книги п`ятої ЦК України.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню, у разі скасування або визнання не чинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід`ємною частиною «права на суд», а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення (пункт 41 рішення від 19 березня 1997 року в справі «Горнсбі проти Греції»).

Європейський суд з прав людини вказує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним стосовно однієї зі сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 63 рішення від 28 липня 1999 року в справі «Іммобільяре проти Італії»).

У пункті 28 рішення Європейського суду з прав людини від 11 грудня 2008 року в справі «Антонюк проти України» зазначено, що відповідальність держави за виконання судових рішень щодо приватних осіб зводиться до участі державних органів у виконавчому провадженні.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Однак, судом з матеріалів справи не встановлено, передбачених діючим законодавством підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а саме, що виконавчий лист було видано помилково або обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, або добровільне виконання зобов`язання боржником чи іншою особою, або з інших причин, а зазначена заявником підстава як пропуск стягувачем строку пред`явлення виконавчого листа до виконання не може бути такою.

Суд вважає за необхідне зазначити, що заявник з вищевказаних підстав має право звернутися до суду зі скаргою в порядку, передбаченому Розділом VII ЦПК України.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, заявник ОСОБА_1 звертався до суду зі скаргою на дії державного виконавця Кіптікова І.О. та згідно з ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 17.04.2019 року, яка набрала законної сили 22.04.2019 року, скаргу ОСОБА_1 , за участі заінтересованих осіб Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», ОСОБА_2 , на неправомірні дії головного державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Кіптікова І.О. щодо відкриття виконавчого провадження №58296521 у зв`язку з тим, що стягувач пропустив строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, залишено без задоволення.

У зв`язку з вищевикладеним суд вважає вимоги заяви необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 260, 261, 263, 353, 354, 432 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з дня її підписання, проте може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання її копії.

Суддя Л.С. Єршова