ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 березня 2019 року

м.Харків

справа № 624/752/17

провадження № 22-ц/818/1643/19

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Кегичівська районна організація Українського Товариства Мисливців і Рибалок

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кегичівської районної організації Українського Товариства Мисливців і Рибалок про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сахновщинського районного суду Харківської області від 27 грудня 2018 року, постановлене під головуванням судді Нестеренко О.С., в залі суду в смт Сахновщина Харківської області, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Кегичівської районної організації Українського Товариства Мисливців і Рибалок про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії.

Рішенням Сахновщинського районного суду Харківської області від 27 грудня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Позивач зазначає, що підставою для виключення його з членів Чапаєвського первинного мисливського колективу стало ніби то грубе порушення правил полювання при відстрілі хижаків, що мало наслідком смерть мисливської собаки. Однак зазначені обставини не доведені належними доказами, експертиза собаки проведена не була. Крім того, вважає, що при виключенні його з членів Товариства Мисливців і Рибалок була порушена процедура та порядок прийняття рішення, оскільки на зборах первинної організації 23.04.2008 року не було кворуму. Тому рішення президії Кегичівської районної організації Українського Товариства Мисливців і Рибалок від 21.06.2008 року є неправомочним та незаконним.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для визнання рішення президії Кегичівської районної організації Українського Товариства Мисливців і Рибалок від 07.06.2016 року про відмову позивачу у членстві у громадській організації, - незаконним, а також відсутні підстави для прийняття позивача в члени громадської організації Українського Товариства Мисливців і Рибалок.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 має посвідчення мисливця, виданого 10.07.1997 року Державним лісогосподарським об'єднанням «Харківліс» (а.с.16).

03 травня 2008 року на засіданні президії Кегичівської районної організації Українського Товариства Мисливців і Рибалок прийнято рішення про виключення ОСОБА_1 із членів товариства за грубе порушення правил полювання (а.с.48)

Не погодившись з прийнятим рішення, ОСОБА_1 звернувся до Харківської обласної організації і Всеукраїнської Ради Українського Товариства Мисливців і Рибалок з клопотанням про відновлення його в членах товариства. Вказані клопотання позивача були розглянуті 22.09.2015 року та 18.02.2016 року і ОСОБА_1 було відмовлено у відновленні в членах Українського Товариства Мисливців і Рибалок (а.с.24, 30).

Листом віл 12 травня 2016 року Голова президії Всеукраїнської ради Українського Товариства Мисливців і Рибалок роз'яснив, що для об'єктивної та всебічної оцінки ситуації щодо поновлення ОСОБА_1 у члени товариства, вказане питання доручене до розгляду члену президії Всеукраїнської ради Українського Товариства Мисливців і Рибалок, голові президії Дніпропетровської обласної ради Українського Товариства Мисливців і Рибалок Тибану В.Ф. (а.с.23).

07 червня 2016 року відбулося засідання президії Кегичівської районної організації Українського Товариства Мисливців і Рибалок на якому був присутній голова президії Дніпропетровської обласної ради Українського Товариства Мисливців і Рибалок Тибан В.Ф. (а.с.31). Рішенням президії одноголосно було відмовлено ОСОБА_1 в поновленні у членах товариства.

За результатами перевірки Тибан В.Ф., повідомив Всеукраїнську Раду Українського Товариства Мисливців і Рибалок, що ОСОБА_1, було ігнорувано та категорично несприйнято всіх зауважень та відсутній конструктивний діалог з членами президії Кегичівської районної ради Українського Товариства Мисливців і Рибалок. У зв'язку з чим, ОСОБА_1 роз'яснено, що підстави для розгляду даного питання на президії Всеукраїнської ради Українського Товариства Мисливців і Рибалок та перегляд рішень місцевих осередків товариства, - відсутні (а.с.22).

Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 посилався на те, що він не погоджується з таким рішенням. Вважає, що його безпідставно було позбавлено членства в Чапаєвському первинному мисливському колективі. 07 червня 2016 року рішенням Кегичівської районної організації Українського Товариства Мисливців і Рибалок йому було відмовлено в членстві у вказаній громадській організації. Позивач просив суд визнати незаконним рішення президії Кегичівської районної організації Українського Товариства Мисливців і Рибалок від 07.06.2016 року про відмову йому в членстві вказаного товариства, а також зобов'язати президію Кегичівської районної організації Українського Товариства Мисливців і Рибалок прийняти рішення про прийняття його в члени громадської організації «Українське товариство мисливців і рибалок».

Відповідно до ст.36 Конституції України, громадяни України мають право на свободу об'єднання у політичні партії та громадські організації для здійснення і захисту своїх прав і свобод та задоволення політичних, економічних, соціальних, культурних та інших інтересів, за винятком обмежень, встановлених законом в інтересах національної безпеки та громадського порядку, охорони здоров'я населення або захисту прав і свобод інших людей. Ніхто не може бути примушений до вступу в будь-яке об'єднання громадян чи обмежений у правах за належність чи неналежність до політичних партій або громадських організацій. Усі об'єднання громадян рівні перед законом.

Згідно ст. 1 Закону України «Про громадські об'єднання» громадське об'єднання - це добровільне об'єднання фізичних осіб та/або юридичних осіб приватного права для здійснення та захисту прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема економічних, соціальних, культурних, екологічних, та інших інтересів.

Частинами 1, 2, 3 ст. 3 Закону України «Про громадські об'єднання» передбачено, що громадські об'єднання утворюються і діють на принципах: 1) добровільності; 2) самоврядності; 3) вільного вибору території діяльності; 4) рівності перед законом; 5) відсутності майнового інтересу їх членів (учасників); 6) прозорості, відкритості та публічності.

Добровільність передбачає право особи на вільну участь або неучасть у громадському об'єднанні, у тому числі в його утворенні, вступі в таке об'єднання або припиненні членства (участі) в ньому. Самоврядність передбачає право членів (учасників) громадського об'єднання самостійно здійснювати управління діяльністю громадського об'єднання відповідно до його мети (цілей), визначати напрями діяльності, а також невтручання органів державної влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування в діяльність громадського об'єднання, крім випадків, визначених законом.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.11 ЗУ «Про громадські об'єднання» порядок набуття і припинення членства (участі) у громадському об'єднанні, права та обов'язки його членів (учасників) містяться у Статуті громадського об'єднання.

Матеріали справи свідчать про те, що Українське Товариство Мисливців і Рибалок є громадською організацією, яка об'єднує громадян на основі спільності інтересів своїх членів для реалізації мети та завдань, передбачених Статутом.

Предметом спору у даній справі є рішення президії Всеукраїнської ради Українського Товариства Мисливців і Рибалок від 07 червня 2016 року, яким ОСОБА_1 було відмовлено в поновленні у членах товариства.

При цьому рішення Кегичівської районної організації Українського Товариства Мисливців і Рибалок від 03 травня 2008 року про виключення ОСОБА_1 із членів товариства за грубе порушення правил полювання, позивачем до суду не оскаржувалося.

Таким чином суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку про безпідставність заявлених позивачем вимог, оскільки рішення про виключення ОСОБА_1 із членів товариства позивачем до суду не оскаржувалося, а доказів наявності підстав для поновлення позивача у членах Кегичівської районної організації Українського Товариства Мисливців і Рибалок матеріали справи не містять.

Крім того вимоги про зобов'язання президію Кегичівської районної організації Українського Товариства Мисливців і Рибалок прийняти рішення про прийняття позивача в члени громадської організації «Українське Товариство Мисливців і Рибалок» також є безпідставними, оскільки таке рішення приймається на засіданні Товариства усіма його членами згідно Статуту.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

У відповідності до ст. 4 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з'ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.

Рішенням Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року №1-10/2004, визначено, що охоронюваний законом інтерес треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони для задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності та іншим загально-правовим засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що він наразі є членом Полтавської організації Українського Товариства Мисливців і Рибалок. Проте вважає свої права порушеними рішенням президії Кегичівської районної організації Українського Товариства Мисливців і Рибалок від 07.06.2016 року. Проте жодного доказу на підтвердження своїх вимог позивачем суду не надано.

Висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Сахновщинського районного суду Харківської області від 27 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук

Повне судове рішення виготовлено 14.03.2019 року.