П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2019 року м. Київ

Справа № 22-3274 Головуючий у1-й інстанції - Котлярова І. Ю.

Унікальний №363/2082/18 Доповідач - Пікуль А. А.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Пікуль А. А.

суддів Гаращенка Д. Р.

НевідомоїТ. О.

розглянувши в порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 16 листопада 2018 року за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

у с т а н о в и л а:

01 червня 2018 року ПАТ КБ "ПриватБанк" пред'явив в суд позов до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02 лютого 2007 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № б/н, згідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 1 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та позивачем Договір, про що свідчить підпис ОСОБА_3 у заяві. Через неналежне виконання умов кредитного договору, станом на 31 березня 2018 року виникла заборгованість по кредиту у сумі 11 264 грн 59 коп., яка складається з заборгованості за кредитом - 2 047 грн 62 коп., заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 6 680 грн 01 коп., заборгованість за пенею та комісією - 1 524 грн 36 коп., а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 512 грн 60 грн.

Добровільно відповідач заборгованість не сплачує, у зв'язку із чим позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом та просив стягнути з відповідача заборгованість у загальній сумі 11 264 грн 59 коп. та витрати по сплаті судового збору у сумі 1 762 грн.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 16 листопада 2018 року позовні вимоги залишені без задоволення за спливом позовної давності, про застосування якої було заявлено відповідачем.

Не погодившись з рішенням суду, Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк", яке є правонаступником ПАТ КБ "ПриватБанк", через свого представника, Литвиненко О. Л., подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, якими задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с.55-57).

У відзиві (запереченні) на апеляційну скаргу відповідач, ОСОБА_3, заперечував проти її задоволення та вказав, що рішення Вишгородського районного суду Київської області від 16 листопада 2018 року ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права. Зазначив, що суд першої інстанції вірно встановив обставину спливу позовної давності за позовними вимогами, а платежі, на які посилається представник позивача в апеляційній скарзі, здійснені банком самовільно шляхом списання з іншого рахунку відповідача, відкритого в ПАТ КБ "ПриватБанк". Тому відповідач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін (а.с.74-75).

За правилами ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга АТ КБ "ПриватБанк" на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 16 листопада 2018 року розглядається апеляційним судом у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А. А., з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія доходить висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

В рамках даної справи сторонами не оспорюються наступні обставини, встановлені районним судом.

02 лютого 2007 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, згідно з умовами якого банк відкрив позичальнику картковий рахунок, видав кредитну картку Універсальна, строком дії до 12.2009 року та надав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з кредитним лімітом на картці в сумі 1 000 грн., базовою процентною ставкою по кредитному ліміту - 36 % на місяць з розрахунку 360 днів у році, погашенням заборгованості по кредитному ліміту щомісячними платежами в розмірі 7 % від суми заборгованості.

Відповідно до умов пункту 6.5 цього договору відповідач зобов'язався погашати заборгованість по кредитному ліміту, процентах за його використання, перевитратах платіжного ліміту, а також сплачувати комісію на умовах, передбачених цим договором.

Через неналежне виконання умов кредитного договору, станом на 31 березня 2018 року виникла заборгованість по кредиту у сумі 11 264 грн 59 коп., яка складається з заборгованості за кредитом - 2047 грн 62 коп., заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 6680 грн 01 коп., заборгованість за пенею та комісією - 1524 грн 36 коп., а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 512 грн 60 коп.

Відмовляючи у задоволенні позову за спливом позовної давності, про що заявлено відповідачем, суд першої інстанції виходив з того, що строк дії картки закінчився у вересні 2009 року, натомість позивач звернувся до суду з позовом у червні 2018 року. Належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що термін дії платіжної картки продовжено позивачем надано не було. При цьому, районний суд зазначив, що позивачем не доведено наявності обставин, які б свідчили про переривання строку позовної давності.

При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги представника позивача апеляційний суд виходить з наступного.

В апеляційній скарзі представник АТ КБ "ПриватБанк" посилається на те, що позивач звернувся із позовом в межах строку позовної давності, оскільки останні платежі за кредитним договором виконані відповідачем 11 березня 2015 року, 12 квітня 2015 року та 28 квітня 2015 року, що свідчить про переривання строку позовної давності.

Як убачається з наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості за договором №б/н від 02 лютого 2007 року, останні платежі за кредитним договором ОСОБА_3 виконав 11 березня 2015 року у розмірі 1310 грн 54 коп., 12 квітня 2015 року у розмірі 20 грн, 13 квітня 2015 року у розмірі 10 грн та 28 квітня 2015 року у розмірі 10 грн (а.с.4-7).

Водночас, відповідно до наявної в матеріалах справи виписки з зарплатного рахунку ОСОБА_3 №980124 за період з 01 лютого 2015 року по 30 квітня 2015 року, платежі 11 березня 2015 року у розмірі 1310 грн 54 коп., 12 квітня 2015 року у розмірі 20 грн, 13 квітня 2015 року у розмірі 10 грн були виконані не відповідачем, а банком в автоматичному режимі для погашення простроченої заборгованості (а.с.46-47).

Так 11 березня 2015 року, 12 квітня 2015 року та 13 квітня 2015 року мало місце автоматичне списання коштів, яке не може бути розцінене судом дією боржника, яка свідчить про визнання свого боргу.

Щодо платежу, виконаного 28 квітня 2015 року у розмірі 10 грн слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Отже застосовуючи позовну давність у даному спорі районний суд допустив неповне з'ясування обставин, а саме щодо переривання відповідачем строку позовної давності.

Водночас, наведене не може бути підставою для скасування оскаржуваного рішення з огляду на таке.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята цієї статті).

Оскільки договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16.

За правилом ч.3 ст.264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Оскільки останній платіж здійснений відповідачем 28 квітня 2015 року, то трирічний строк (загальна позовна давність до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) тривав з 29 квітня 2015 року по 28 квітня 2018 року.

З матеріалів справи убачається, що позовна заява складена 27 травня 2018 року та подана до суду 01 червня 2018 року (а.с.1), тобто з пропуском строку позовної давності.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, зокрема, про стягнення неустойки.

Отже висновок районного суду про сплив позовної давності за вимогами позивача по суті є правильним.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться в площину укладання та виконання умов кредитного договору, що з огляду на пропуск строку позовної давності не має правового значення при вирішенні спору.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374-375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" залишити без задоволення.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 16 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий А. А. Пікуль

Судді Д. Р. Гаращенко

Т. О. Невідома