Постанова

Іменем України

10 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 522/4788/16-ц

провадження № 61-12884св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Мартєва С.Ю., Петрова Є.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Державне підприємство "Адміністрація морських портів України",

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі філії „Морська пошуково-рятувальна служба" на рішення Апеляційного суду Одеської області від 28 листопада 2016 року у складі суддів: Варикаші О.Д., Станкевича В.А., Бабія А.П.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту першого розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 році ОСОБА_1 звернулася з позовом до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (далі - ДП «АМПУ» в особі філії «Морська пошуково-рятувальна служба» (далі - філія «МПРС») про скасування наказу ДП «АМПУ» філії «МПРС» № 44-к від 5 лютого 2016 року; скасування наказу ДП «АМПУ» філії «МПРС» № 62-к від 19 лютого 2016 року; та просить поновити її на посаді заступника головного бухгалтера бухгалтерії філії «МПРС» ДП «АМПУ»; стягнути з ДП «АМПУ» філії «МПРС» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20 лютого 2016 року до дня поновлення на роботі.

Позов мотивовано тим, що вона працювала заступником головного бухгалтера філії «МПРС» ДП «АМПУ». Наказом ДП «АМПУ» філії «МПРС» № 44-к від 5 лютого 2016 року, в який було внесено зміни наказом ДП «АМПУ» філії «МПРС» № 62-к від 19 лютого 2016 року її було незаконно звільнено з роботи за пункту 2 статті 36 КЗпП України, у зв`язку з закінченням строку дії трудового договору.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27 липня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково: скасовано наказ ДП «АМПУ» філії «МПРС»

№ 44-к від 5 лютого 2016 року; скасовано наказ ДП «АМПУ» філії «МПРС» № 62-к від 19 лютого 2016 р. Звільнено ОСОБА_1 з посади заступника головного бухгалтера бухгалтерії філії «МПРС» ДП «АМПУ» на підставі пункту першого частини першої статті 40 КЗпП України внаслідок скорочення штату працівників, зобов`язавши ДП «АМПУ» в особі філії «МПРС» внести відповідні зміни в трудову книжку ОСОБА_1 Стягнуто з ДП «АМПУ» в особі філії «МПРС» на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн. 20 коп. В іншій частині позову відмовлено.

Задовольняючи частково вимоги про скасування оскаржуваних наказів, суд першої інстанції виходив з того, що позивачку було звільнено 20 лютого 2016 року, у зв`язку із закінченням строку трудового договору, на підставі пунктом другим статті 36 КЗпП України., але формулювання причини звільнення ОСОБА_1 має бути змінена. Суд першої інстанції посилаючись на положення статей 40, 49-2, 240-1 КЗпП України виходив з того, що позивачка підлягає звільненню з посади заступника головного бухгалтера бухгалтерії філії «МПРС» ДП «АМПУ» з 20 лютого 2016 року на підставі пункту першого частини першої статті 40 КЗпП України, внаслідок скорочення штату працівників. За таких обставин, суд першої інстанції відмовив в задоволенні вимог щодо поновлення позивачки на посаді та в частині вимог щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Короткий зміст рішення апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 28 листопада 2016 року скасовано рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 липня 2016 року та постановлено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Скасовано накази ДП «АМПУ» в особі філії «МПРС» № 44-к від 5 лютого 2016 року та № 62-к від 19 лютого 2016 року. Поновлено позивачку на посаді заступника головного бухгалтера бухгалтерії філії «МПРС» ДП «АМПУ». Стягнуто з ДП «АМПУ» на користь позивачки середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 134338 грн. 56 коп. Стягнуто з ДП «Адміністрація морських портів України» на користь держави судовий збір в розмірі 12936 грн.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та постановляючи нове рішення апеляційний суд виходив із того, що відповідачем не дотримано порядку звільнення позивачки бо професійна спілка працівників морської пошуково-рятувальної служби не дала згоди на звільнення позивачки за пунктом першої частини першої статті 40 КЗпП України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У поданій касаційній скарзі ДП «АМПУ», посилаючи на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано з Приморського районного суду м. Одеси вищезазначену цивільну справу № 522/4788/16-ц.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У березні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не встановив всі фактичні обставини справи та скасував законе рішення суду першої інстанції. Зазначає, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив матеріали справи та правильно застосував норми матеріального права установив, що позивачку, було ознайомлено під особистий підпис з оригіналом наказу ДП «АМПУ»

від 12 листопада 2015 року № 383-к «Про внесення змін до штатного розпису філії «МПРС» ДП «АМПУ» та було надано копію вказаного наказу і список вакантних посад по ДП «АМПУ». Крім того, посилався на те, що 02 лютого 2016 року

ОСОБА_1 було запропоновано працевлаштування на посаді бухгалтера відділу зведеної звітності централізованої бухгалтерії апарату управління

ДП «АМПУ» тимчасово на період відпустки по догляду за дитиною до 3-х років ОСОБА_2 , проте позивачка відмовилася від працевлаштування. Тому профспілка працівників морської пошуково-рятувальної служби необґрунтовано не надала згоди на звільнення працівників, посади яких виведені із штатного розпису відповідно до наказу.

Короткий зміст заперечень на касаційну скаргу

Заперечень на касаційну скаргу від відповідача до суду не надходило.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що згідно наказу філії «МПРС» ДП «АМПУ» від 29 листопада 2013 року № 31-к «З особового складу» ОСОБА_2 прийнято на посаду заступника головного бухгалтера бухгалтерії філії з 1 грудня 2013 року.

Пунктом 2 наказу філії «МПРС» ДП «АМПУ» від 19 травня 2014 року № 424-к «Про переведення» ОСОБА_1 , економіста 1 категорії сектору економічного планування та прогнозування бухгалтерії, переведено тимчасово, за її згодою з 20 травня 2014 року на посаду заступника головного бухгалтера бухгалтерії, на період відпустки по вагітності та пологам ОСОБА_2 , з посадовим окладом згідно зі штатним розписом.

Як встановлено судами, наказом філії «МПРС» ДП «АМПУ» від 4 липня 2014 року № 171 «Про надання відпустки по догляду за дитиною» Гогіалурі О.А., заступнику головного бухгалтера бухгалтерії філії з 5 липня 2014 р. надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Наказом ДП «АМПУ» від 12 листопада 2015 року № 383-к «Про внесення змін до штатного розпису філії «МПРС» ДП «АМПУ» зі штатного розпису філії «МПРС» виключено у повному складі, структурний підрозділ бухгалтерії.

Судом першої інстанції встановлено, що 13 листопада 2015 року п`ятнадцять працівників філії «МПРС», в тому числі й позивачка, була ознайомлена під особистий підпис з оригіналом наказу ДП «АМПУ» від 12 листопада 2015 року

№ 383-к та їй було надано копію вказаного наказу та список вакантних посад по ДП «АМПУ».

Також, судами встановлено, що до позивачки під особистий підпис було доведено попередження про виведення зі штатного розпису філії «МПРС» ДП «АМПУ» посади заступника головного бухгалтера. ОСОБА_1 на підставі ст.49-2 КЗпП України запропоновано працевлаштування в ДП «АМПУ» згідно зі списком вакантних посад, а у разі відмови, трудовий договір буде припинено відповідно до пункту першого частини першої статті 40 КЗпП України 13 січня 2016 року з виплатою згідно зі статтею 44 КЗпП України вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку.

Судами першої і апеляційної інстанції встановлено, що згідно заяви ОСОБА_1 від 25 грудня 2015 року на ім`я голови ДП «АМПУ» позивачка повідомляє про те, що вважає накази від 5 жовтня 2015 року № 327-к та наказ від 12 листопада 2015 року № 383-к незаконними, а тому відкликає свій підпис з Попередження від 13 листопада 2015 року про припинення трудового договору на підставі пункту першого частини першої статті 40 КЗпП України з 13 січня

2016 року.

14 січня 2016 року до Профспілки МПРС направлено подання за № 01-03/31 за підписом Голови ДП «АМПУ», начальника філії «МПРС» та начальника служби управління персоналом з проханням розглянути на своєму засіданні та надати згоду на звільнення ОСОБА_1 відповідно до пункту першого статті 40 КЗпП України у разі її відмови від запропонованих посад.

Судами першої і апеляційної інстанції встановлено, листами за підписом голови Профспілки працівників морської пошуково-рятувальної служби № 03/2016 від 14 січня 2016 року та № 05/2016 від 29 січня 2016 року повідомлено Голову ДП «АМПУ», про те, що розглянуто подання про надання згоди на звільнення працівників, посади яких виведені із штатного розпису відповідно до наказу ДП «АМПУ» від 12 листопада 2015 року № 383-к. Зазначений термін звільнення працівників, яким було вручено повідомлення з конкретною датою звільнення сплинув, тому керівництво ДП «АМПУ» має дотримуватися порядку вивільнення працівників, передбаченого статті 49-2 КЗпП України.

16 січня 2016 року ОСОБА_1 було отримано список вакантних посад станом на 11 січня 2016 року.

Як встановлено судами, листом Служби управління персоналом від 29 січня 2016 року № 01-03/62 на виконання вимог Наказу 383-к запропоновано ОСОБА_2 , заступнику головного бухгалтера бухгалтерії філії «МПРС» посаду бухгалтера відділу зведеної звітності централізованої бухгалтерії апарату управління ДП «АМПУ». ОСОБА_2 надано згоду та відповідну заяву про наступне переведення.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що на підставі заяви ОСОБА_2 видано наказ від 3 лютого 2016 року наказом № 34-к «По особовому складу», переведено ОСОБА_2 , заступника головного бухгалтера філії «МПРС» ДП «АМПУ», з 5 лютого 2016 року постійно на посаду бухгалтера відділу зведеної звітності централізованої бухгалтерії апарату управління ДП «АМПУ» згідно зі статті 32 КЗпП України з посадовим окладом згідно з штатним розписом.

Другого лютого 2016 року ОСОБА_1 було запропоновано працевлаштування на посаді бухгалтера відділу зведеної звітності централізованої бухгалтерії апарату управління ДП «АМПУ» тимчасово на період відпустки по догляду за дитиною до 3-х років ОСОБА_2 Як зазначено в графі «Рішення працівника» позивачкою зазначено: Не згодна, дам свою відповідь 03 лютого 2016 року.

Отже, між позивачкою та відповідачем укладено строковий трудовий договір на визначений строк, на період перебування ОСОБА_2 у відпустці в зв`язку з вагітністю та пологами.

Наказом №44-к від 5 лютого 2016 року «Про звільнення» ОСОБА_1 , заступника головного бухгалтера бухгалтерії, звільнено із займаної посади 16 лютого 2016 року у зв`язку із закінченням строку трудового договору, пунктом другим статті 36 КЗпП України.

Як встановлено судами, наказом №62-к від 19 лютого 2016 року «Про внесення змін до наказу від 5 лютого 2016 року №44 «Про звільнення» ОСОБА_1 , заступника головного бухгалтера бухгалтерії звільнено із займаної посади з 20 лютого 2016 року у зв`язку із закінченням строку трудового договору, пункту другового статті 36 КЗпП України.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Так, відповідно до частини другої статті 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів, відповідно до суспільних потреб.

Частина друга статті 24 Конституції України, а також стаття 2 Кодексу Законів про працю України проголошують, що всі громадяни рівні у трудових правах незалежно від походження, кольору шкіри, соціального чи майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, роду і характеру занять, місця проживання та інших обставин.

Згідно із статтею 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема - вільний вибір виду діяльності.

Закріпивши гарантії права на працю, законодавство України про працю встановлює порядок прийому на роботу, порядок переведення, вичерпний перелік підстав розірвання трудового договору з ініціативи власника (або уповноваженого ним органу) тощо.

Відповідно до пункту другого статті 36 КЗпП України, підставою припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2та 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Згідно пунктів другого та третього статті 23 КЗпП України, трудовий договір може бути: на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Тобто, підставою для звільнення позивачки з посади заступника головного бухгалтера бухгалтерії відповідно до пункту 2 статті 36 КЗпП України, у зв`язку із закінченням строку трудового договору, враховуючи строк на який він укладався, має бути закінчення відпустки по вагітності та пологам ОСОБА_2 та вихід її на роботу.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що, підставою для звільнення позивачки з посади заступника головного бухгалтера бухгалтерії відповідно до пункту 2 статті 36 КЗпП України, у зв`язку із закінченням строку трудового договору, враховуючи строк на який він укладався, має бути закінчення відпустки по вагітності та пологам ОСОБА_2 та вихід її на роботу.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, в матеріалах справи відсутні та суду апеляційної інстанції не надані докази того, що відпустка по вагітності та пологам ОСОБА_2 закінчилася та остання вийшла на роботу, в зв`язку з чим закінчився укладений між позивачкою та відповідачем строковий трудовий договір.

З наведеного вище вбачається, що апеляційний суд дійшов до обґрунтованого висновку, що відсутні будь які докази того, що відпустка по вагітності та пологам

ОСОБА_2 закінчилася та остання вийшла на роботу, в зв`язку з чим закінчився укладений між позивачкою та відповідачем строковий трудовий договір.

Крім того, надання згоди ОСОБА_2 на переведення до апарату управління

ДП «АМПУ», як зазначено в наказі про звільнення позивачки, не свідчить про закінчення укладеного між сторонами строкового трудового договору, враховуючи на який строк його було укладено.

В частині зміни підстав звільнення позивачки на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України, апеляційний суд дійшов наступних висновків, з якими погоджується і суд касаційної інстанції виходячи з такого.

Зміна формулювання причин звільнення можлива у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі (відповідно до частини 3 статті 235 КЗпП України).

Положення частини 1 статті 43 КЗпП України визначають, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1(крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40і пунктами 2і 3 статті 41КЗпП України, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Як встановлено судами та підтверджується матеріалами справи, професійна спілка працівників морської пошуково-рятувальної служби не дала згоди на звільнення позивачки з роботи відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України (а. с. 32, 54-55) згідно з поданням адміністрації (а. с. 35), чітко обґрунтувавши відмову в наданні згоди.

Тому, правильним є висновок апеляційного суду щодо необґрунтованості посилання суду першої інстанції, що власник має право звільнити працівника без згоди профспілкового органу за відсутності обґрунтування профспілковим органом такої відмови, оскільки такий висновок спростовується матеріалами справи (а. с. 54-55).

Отже, скасовуючи рішення суду першої інстанції та постановляючи нове судове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , апеляційний суд дійшов обґрунтованих висновків, що у відповідача не було правових підстав для звільнення позивачки відповідно до пункту 2 статті 36 КЗпП України у зв`язку із закінченням строкового трудового договору.

За таких обставин, враховуючи вище наведене, судова колегія погоджується із висновками апеляційного суду та вважає, що позивачку звільнено з роботи у зв`язку із закінченням строкового трудового договору, без законної на те підстави та з порушенням закону (відповідно до пункту 2 статті 36 КЗпП України).

Ураховуючи наведене, апеляційний суд дійшов обґрунтованих висновків, щодо задоволення позовних вимог позивачки про поновлення її на роботі відповідно до частини 1 статті 235 КЗпП України та про скасування, як незаконних наказів про її звільнення № 44-к від 05 лютого 2016 року та про внесення змін до наказу про звільнення № 62-к від 19 лютого2016 року.

Крім того, відповідно до частини 2 статті 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більше як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Виходячи з наведеного Верховний Суд погоджується із висновками апеляційного суду щодо задоволення вимог про стягнення на користь позивачки з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу (відповідно до частини 2 статті 235 КЗпП України).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

З огляду на наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів вважає, що під час дослідження доказів та встановлення фактичних обставин у справі, судом апеляційної інстанції не були порушені норми процесуального права та правильно застосовані норми матеріального права, зокрема Кодексу Законів про Працю, тому рішення суду апеляційної інстанції є законними та обґрунтованими.

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного судувважає, що доводи касаційної скарги ДП «Адміністрація морських портів України» не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, не ґрунтуються на нормах права та зводяться до незгоди з оскаржуваним судовим рішенням.

Щодо судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки рішення суду апеляційної інстанції залишено без змін, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Одеської області від 28 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді В. М. Сімоненко

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров