КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 373/1258/18 Головуючий 1 інстанція -Керекеза Я.І.
Провадження № 22-ц/824/9075/2019 Доповідач 2 інстанція - Суханова Є.М.
П О С Т А Н О В А

іменем України

07 жовтня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Таргоній Д.О., Олійника В.І.

за участю секретаря: Климчук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 16 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2018 року позивач звернувся до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області з позовом про поділ спільного майна подружжя.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що в період перебування у шлюбі з відповідачемОСОБА_2 спільно на підставі договору купівлі продажу від 13 травня 2005 року придбали квартиру АДРЕСА_1 .

Просив з урахуванням уточнених позовних вимог від 11 жовтня 2018 року, визнати спільною сумісною власністю його та відповідача ОСОБА_2 квартиру (реєстраційний номер майна: 16015657), розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 37,50 кв. м, житловою - 18,50 кв. м та визнати за ним право власності на 1/2 частину вказаної квартири.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 16 квітня 2019 року взадоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 , 11 травня 2019 року подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржуване рішення є необґрунтованим і незаконним, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також з неповним з`ясуванням судом обставин справи, що мають значення для справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на те, що суд першої інстанції не надав правової оцінки доказам наявних в матеріалах справи, крім того зазначив, що судом першої інстанції не було застосовано презумпцію спільності майна подружжя, хоча спірне майно набуте під час шлюбу, що визнавалося обома сторонами та підтверджено матеріалами справи.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом першої інстанції встановлено, що 06 лютого 1999 року ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .(а.с.10).

З договору купівлі-продажу від 13 травня 2005 року вбачається, що ОСОБА_2 придбала у власність 4/100 частини приміщення гуртожитку, що знаходиться у будинку під АДРЕСА_3 , які складаються із житлової площі 18,50 кв. м. та мають загальну площу - 37,50 кв. м.(а.с.45).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 37,50 кв. м., житловою площею 18,50 кв. м., на підставі свідоцтва про право власності б/н від 19 вересня 2006 року виданого Переяслав-Хмельницькою міською радою, реєстраційний номер майна 16015657. (а.с.51).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, суд першої інстанції посилався на недоведеність вимог, та те, що придбані на підставі договору купівлі-продажу 4/100 частини приміщення гуртожитку є тим самим об`єктом нерухомого майна, що і зареєстрована в державному реєстрі на ім`я ОСОБА_2 квартира АДРЕСА_1 , право власності на яку у відповідача виникло на підставі свідоцтва про право власності б/н від 19 вересня 2006 року.

Натомість, з такою процесуальною позицією суду першої інстанції не може погодитись колегія суддів, бо вона зроблена без урахування дійсних обставин справи.

Зі змісту ст. 4 ЦПК України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорювальних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої передбачено, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За змістом статті 70 СК України, статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України(частини 1, 2, 4 статті 71 СК України).

Згідно із частинами другою та третьою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

З матеріалів справи вбачається, що за час шлюбу позивач та відповідач набули квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Зокрема вказана квартира 13 травня 2005 року придбана подружжям за спільні кошти шляхом укладення договору купівлі-продажу.

Згідно до договору купівлі-продажу від 13 травня 2005 року ОСОБА_2 придбала у власність 4/100 частини приміщення гуртожитку, що знаходиться у будинку під АДРЕСА_3 , які складаються із житлової площі 18,50 кв. м. та мають загальну площу - 37,50 кв. м. (а.с.45)

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 та ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів приходить до висновку, що при вирішенні спору судомпершої інстанції не було встановлено обставин, передбачених частинами другою, третьою статті 70 СК України, для відступу від засад рівності часток подружжя.

Колегія суддів вважає, що вказані докази не дають підстав для беззаперечного висновку про придбання спірної квартири за особисті кошти відповідачки, а відтак спірна квартира є спільним майном подружжя, яке відповідно до положень ст.69 СК України підлягає поділу між сторонами у рівних частках.

За викладених обставин, колегія суддів скасовує рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання права власності на 1/2 частину квартири по АДРЕСА_2 , та ухвалює в цій частині нове рішення про задоволення цих вимог та визнання цієї квартири спільною сумісною власністю подружжя і у порядку її поділу визнає за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири за кожним.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 309, 313-314,316,317 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 16 квітня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру (реєстраційний номер майна: 16015657), що знаходиться у будинку під АДРЕСА_3 які складаються із житлової площі - 18,50 кв. м. та мають загальну площу 37,50 кв. м.

У порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири (реєстраційний номер майна: 16015657), що знаходиться у будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 37,50 кв. м, житловою - 18,50 кв. м.

Стягнути з ОСОБА_2 судовій збір у розмір 4, 255 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Є.М. Суханова

Судді: Д.О. Таргоній

В.І. Олійник