РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/12599/18

Провадження № 22-ц/4815/293/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструк С.В., Шимківа С.С .

секретар судового засідання: Тхоревський С.О.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1,

відповідач: Виконавчий комітет Рівненської міської ради,

третя особа без самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 07 грудня 2018 року, ухваленого в складі судді Тимощука О.Я.., повний текст якого складено 10 грудня 2018 року, у справі № 569/12599/18,

в с т а н о в и в :

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Виконавчого комітету Рівненської міської ради, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин та визначення додаткового строку для подання заяви для прийняття спадщини.

Позовна заява мотивована тим, що 08 вересня 2008 рокуу помер ОСОБА_4, який являвся її рідним дядьком. Після смерті якого відкрилась спадщина на все належне йому майно в тому числі на грошові вклади в Ощадбанку. Спадкоємців першої черги немає. Оскільки у 2017 році із повідомлення нотаріуса ОСОБА_5 їй стало відомо про відсутність інформації про відкриття спадкової справи після смерті ОСОБА_4, вона звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Проте у прийнятті такої заяви їй було відмовлено, оскільки вона пропустила встановлений законом шестимісячний строк на прийняття спадщини, а також розяснено, що для оформлення спадкових прав необхідно встановити факт родиних відносин між нею та померлим ОСОБА_4

Вказує,що строк на прийняття спадщини пропустила з поважних причин так як з 2009 року по 2015 рік проживала в Російській Федерації та хворіла, тому у шестимісячний строк не подала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини.

З урахуванням викладеного, просила суд встановлення факту родинних відносин та визначити додатковий строк, для подання заяви про прийняття спадщини.

Рішенням позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Рівненської міської ради, третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин та визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - задоволено.

Встановлено юридичний факт, що ОСОБА_4, який помер 08 вересня 2008 року є рідним дядьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2.

Визнано поважними причини пропуску строку ОСОБА_1 на прийняття спадщини за законом після смерті її дядька ОСОБА_4, померлого 08 вересня 2008 року.

Визначено ОСОБА_1 додатковий строк у 3 (три) місяці для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті її дядька ОСОБА_4, померлого 08 вересня 2008 року з дня набрання рішенням суду законної сили.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, позивачем доведено факт родинних відносин із спадкодавцем, а також що наведені позивачем обставини підтверджують існування об'єктивних та непереборних труднощів для реалізації свого права на прийняття спадщини протягом встановленого статтею 1270 ЦК України строку.

В апеляційній скарзі на судове рішення, треття особа ОСОБА_2 посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в частині визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд безпідставно прийняв як належний доказ показання свідка ОСОБА_6 співмешканця позивача, оскільки він особисто заінтересований у позитивному вирішенні справи. Окрім того, зазначає, що суд в порушення вимог п.2 ч. 4 ст. 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення не зазначив мотивів відхилення доказу, яким спростовуються показання свідка ОСОБА_6, а саме: довідки Рівненського міського відділу Управління Державної міграційної служби України від 13.06.2018 за № 5610/14-2941, у якій вказано, що за адресою: АДРЕСА_1 в період з 27.12.2005 по 13.01.2015 (тобто разом з померлим - ОСОБА_7М.) проживав і був зареєстрований ОСОБА_8.

Скаржник звертає увагу суду на те, що, саме ОСОБА_8 піклувався і доглядав за ОСОБА_4 на підставі договору довічного утримання від 26.06.2006 року, займався його поховання, отримував довідку для отримання допомоги на поховання № 1487 від 08.09.2008 року, яку йому було виплачено, що підтверджується копіями відповіді Відділу державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Рівненській області від 22.12.2018 № 7643/04.1-06-83; Рівненського обєднаного управління ПФУ Рівненської області від 28.12.2018 № 12140/03. Крім того, вказані обставини підтвердили в суді першої інстанції свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10

Також, скаржник вказує, що судом не встановлено будь яких поважних причин пропуску позивачем строку для прийняття спадщини з 08.08.2008 року (дати смерті ОСОБА_4О.) і до 08.03.2009 року часу можливого звернення із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини .

Вказує, що не заслуговують на увагу твердження позивача про те, що про нявність коштів на банківських рахунках дізналася лише у 2018 році, оскільки проживаючи з ОСОБА_4 повинна була знати про наявність іншого спадкового майна, крім квартири.

Крім того, судом першої інстанції, в порушення вимог п. 2 ч. 4 ст. 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення не зазначено мотивів відхилення доказів, наданих представником третьої особи.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує доводи апеляційної скарги, просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Рішення суду в частині встановлення юридичного факту учасниками справи не оскаржується, а тому апеляційним судом не перевіряється.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Статтею 352ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду таким вимогам не відповідає.

Установлено, що ОСОБА_4, який помер 08.09.2008 року є рідним дядьком позивача ОСОБА_1 .

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на банківський грошовий вклад. Спадкоємців першої черги немає.

Спадкоємцями за законом щодо спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_4 є ОСОБА_1 та ОСОБА_8, який помер 01.12.2014 року.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини ( частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо:

1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви;

2) ці обставини визнані судом поважними.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 81 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях .

Зміст статті 89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З пояснень позивача вбачається, що вона проживала в квартирі з дядьком до дня його смерті 08.09.2008. Стверджує, що разом зі своїм цивільним чоловіком хоронила дядька ОСОБА_4, однак з 25.06.2009 року вона виїхала до Російської Федерації на лікування де проживала до 08.04. 2015 року.

Отже, позивач проживаючи на території України ще девять місяців після смерті спадкодавця мала можливість у встановлений законо шестимісячний строк подати заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Будь-яких доказів поважності пропуску цього строку позивач суду не надала і судом їх не здобуто.

При цьому, підставою для визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини вказує на своє перебування в Російській Федерації на лікуванні у період з 2009 по 2015 роки.

Пунктом 3.11.3 Положення про порядок вчинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства закордонних справ України від 27 грудня 2004 року № 142/5/310, передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати консулу заяву про прийняття спадщини.

Позивач не була позбавлена можливості звернутися із відповідною заявою про прийняття спадщини до консула консульської установи України в Російській Федерації або до нотаріуса на території України. Доказів, які б свідчили про перешкоду подання такої заяви, позивачем не надано.

Крім того, судом встановлено, що позивач повернулась у 2015 році до України. проте із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, ОСОБА_1 не зверталась. Лише у 23.10.2017 року отримала відповідь нотаріуса проте, що інформація про відкриття спадкової справи після смерті ОСОБА_4 у Спадковому реєстрі відсутня.

Із позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини позивач звернулася лише 05.07.2018, більш ніж через девять років з моменту смерті ОСОБА_4, що є досить тривалим проміжком часу.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку що позивачем не доведено належними та допустимими доказами того, що вона, з незалежних від неї обставин, не мала можливості у передбачений законом строк звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця і що її тривале перебування за кордоном об'єктивно перешкоджало поданню такої заяви в тому числі після повернення до України у 2015 році.

Крім того, обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

П.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України - якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Крім того, з врахуванням положень ст. 141 ЦПК України, у зв'язку із відмовою у задоволенні позовних вимог у справі, враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору як інвалід другої групи на підставі п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», скаржнику за рахунок державного бюджету слід компенсувати 1057,20 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 384, 389 ЦПК України,ст.ст. 1220, 1222, 1270, 1272 ЦК України апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 07 грудня 2018 року в частині визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини скасувати.

В позові ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Рівненської міської ради, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви для прийняття спадщини відмовити.

Повернути з Державного бюджету України на користь на користь ОСОБА_2 (33013, АДРЕСА_2, РНОКПП - НОМЕР_1) судовий збір в сумі 1057,20 грн сплачений за подачу апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 березня 2019 року.

Головуючий : Гордійчук С.О.

Судді : Боймиструк С.В.

ОСОБА_11