Справа № 126/2283/18
Провадження № 2/126/181/2019
"30" вересня 2019 р. м. Бершадь
Бершадський районний суд Вінницької області
в складі головуючого судді Гуцола В.І.
із секретарем Притуляк І.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,
Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом з тих підстав, що як стверджує згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.11.2016 року йому на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1 . В зазначеному будинку він проживав разом з дружиною ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . 10.01.2003 року за адресою по АДРЕСА_1 були зареєстровані (прописані): дочка його дружини ОСОБА_2 та її син ОСОБА_3 , які являються відповідачами по справі. Вони в даному будинку ніколи постійно не проживали, не приймали участі в утриманні будинку, оплаті комунальних послуг. Згідно договору купівлі-продажу від 03.06.2003 року на ім`я ОСОБА_2 в м. одеса була придбана квартира і з цього часу відповідачі постійно проживають там. В зв`язку з тим, що відповідачі зареєстровані в будинку, який належить йому на праві приватної власності, він позбавлений можливості оформити субсидію та розпоряджатись своєю власністю на свій розсуд. Відповідачі не бажають добровільно оформити зняття з реєстрації місця проживання в його будинку, а тому він змушений звернутись з даним позовом до суду. Просить визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим будинком, розташованим по АДРЕСА_1 .
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просить розглянути справу в його відсутність, позов підтримує, не заперечує проти винесення заочного рішення.
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, причин неявки суд не повідомили.
Відповідно до ст. 280 ч.1 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи вищезазначене, приймаючи до уваги, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не з`явились в судове засідання без поважних причин, без повідомлення причин, не подали відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів, постановивши заочне рішення.
Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 14.11.2016 року, зареєстрованим в реєстрі за № 366, що видане приватним нотаріусом Бершадського районного нотаріального округу Вінницької області Полуденко М.Ф.
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла дружина позивача ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .
Згідно домової книги для прописки (реєстрації) громадян, які проживають у будинку АДРЕСА_1 , за зазначеною адресою прописані (зареєстровані) позивач ОСОБА_1 та відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3
Відповідно письмових заяв ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , їм відомо, що ОСОБА_2 не проживає по АДРЕСА_1 .
Встановленим обставинам відповідають цивільні правовідносини, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням власністю, які регулюються, зокрема Цивільним кодексом України (далі ЦК України).
Частиною 1 ст. 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно із ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно вимог ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право.
Частиною 3 цієї ж статті також передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Статтею 3 Закону України «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що реєстрація - це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Частиною 1 ст.7 цього ж Закону передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою; 5) виселення.
Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані зі зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Відповідно до ст.ст. 12, 76-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Згідно зі статтями 13 та 89 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Враховуючи наведене, суд вважає, що оскільки позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, а відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 права власності на будь-яку частину будинку не мають, не є членами сім`ї позивача, іншої домовленості між ними та позивачем немає, а реєстрація відповідачів у будинку чинить позивачу перешкоди у вільному користуванні та розпорядженні належним йому на праві власності майном, тому відповідачі підлягають визнанню такими, що втратили право користування житловим будинком.
На підставі ст. 3, ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україні», ч.ч. 2,3 ст. 16, ч.1 ст. 316, ст. 317, ч.1 ст. 321, ч.1 ст. 383, ст. 391, ч.2 ст. 405 ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2 , 1972 року народження та ОСОБА_3 , 1990 року народження такими, що втратили право користування житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, розташованим по АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів здня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду через Бершадський районний суд Вінницької області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В. І. Гуцол