Провадження № 22-ц/801/1797/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Король О. П.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Войтка Ю.Б.,

суддів Міхасішина І.В., Стадника І.М.,

з участю секретаря судового засідання: Безрученко Н.Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 травня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Короля О.П. в м. Вінниці, зі складення його повного тексту 24 травня 2019 року,

у цивільній справі № 127/15271/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним,

встановив:

В липні 2017 року ОСОБА_1 звернулась в Вінницькій міський суд Вінницької області із позовом до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним.

Позов мотивований тим, що її сестра ОСОБА_3 під впливом обману зі сторони ОСОБА_4 04.10.2013 подарувала останній належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а позивач є її спадкоємицею відповідно до заповіту від 13.09.2013 року. Позивач вказує, що ОСОБА_4 , яка є матір`ю відповідача в справі ОСОБА_2 , знаючи, що на вказану квартиру претендує ОСОБА_5 (особа, в якої ОСОБА_3 винаймала певний час квартиру), психологічно тисне на неї, постійно нагадувала ОСОБА_3 про це та запропонувала на деякий час позбутися квартири, пообіцявши, що поверне їй квартиру при першій вимозі. 04.08.2015 року сестра запропонувала ОСОБА_4 переоформити квартиру назад, однак остання відмовилася. ОСОБА_3 звернулася до правоохоронних органів. Договір дарування вчинений ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 вчинений під впливом обману, так як остання навмисно, цілеспрямовано ввела сестру в оману щодо фактів, які впливали на укладення цього договору дарування. При цьому ОСОБА_4 знала про похилий вік ОСОБА_3 і вважала, що остання довго жити не буде. Позивач вважає, що умисел ОСОБА_4 доведено шляхом розслідування органами поліції кримінального провадження №0005224 від 07.09.2015, яке було закрите у зв`язку з смертю ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17 травня 2019 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним.

Не погодившись із судовим рішенням позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, необґрунтованість рішення суду просить скасувати рішення Вінницької області від 17 травня 2019 року, яким відмовлено в задоволенні позову.

При цьому вказується на ті ж підстави, що і в позовні заяві, а також на те, що суд першої інстанції надав перевагу показам свідків зі сторони відповідача, які по суті позовних вимог показів не надали. Суд не послався на досліджені судом докази, які були в кримінальному провадженні № 0005224. Упередженість суду полягає в тому, що суд визнав ОСОБА_2 спадкоємицею ОСОБА_6 , а позивача вважає особою, яка не може у відповідності до ст. 55 ЦПК України бути правонаступницею ОСОБА_3 .

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити, рішення Вінницького міського суду залишити без змін. Відзив мотивований тим, що позивач надавала суперечливі пояснення, не може бути визнане доказом прослухане в судовому засіданні інтерв`ю, оскільки не встановлено коли, ким та у кого вона бралося, а тому здобуто у непроцесуальний спосіб. Судом вірно надана оцінка показам, які надали допитані у судовому засіданні свідки.

Апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 є сестрою ОСОБА_3 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження № НОМЕР_1 від 16.07.1938 р. та серії НОМЕР_2 від 18.08.1978. 13.09.2013 ОСОБА_3 вчинила заповіт, яким все своє рухоме та нерухоме майно заповіла ОСОБА_1 , що підтверджено заповітом, посвідченим 13.09.2013 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гур`яновою Л.Г., зареєстрований в реєстрі за №2011.

03.10.2013 ОСОБА_3 видає довіреність, що посвідчена приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Юрченко С.В., зареєстровано в реєстрі за № 1370, на ім`я ОСОБА_7 , якою уповноважує останнього подарувати ОСОБА_6 , належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 . Ця квартира належала ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 26.08.2010 виконавчим комітетом Вінницької міської ради на підставі його рішення від 26.08.2010 № 1811. Право власності зареєстроване КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» 06.10.2010 в книзі 876, номер запису 1967.

04.10.2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 укладений договір дарування квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Юрченко С.В., зареєстрований в реєстрі за №1375. Право власності ОСОБА_6 на вказану квартиру зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 04.10.2013 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Юрченко С.В., номер запису 2716454.

Майже через два роки - 07.08.2015 ОСОБА_3 звернулася до Вінницького відділу поліції ГУНП у Вінницькій області із заявою щодо вжиття дій до ОСОБА_6 , яка шляхом обману, зловживаючи довірою заволоділа квартирою АДРЕСА_1 . За цим фактом розпочате досудове розслідування за №0005224 по факту шахрайських дій відносно ОСОБА_3

07.08.2015 ОСОБА_3 видає довіреність, якою уповноважує ОСОБА_8 , представляти її інтереси в усіх органах з усіма повноваженнями щодо управління та розпорядження всім її майном, в тому числі розірвати договір дарування, укладений між нею та ОСОБА_6 Довіреність посвідчена приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І.А. у зв`язку з хворобою заявника за адресою: АДРЕСА_2 .

З 01.10.2015 по 16.10.2016 ОСОБА_3 знаходиться на стаціонарному лікуванні в Міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги. З 26.10.2015 перебуває у відділенні реанімації цієї ж лікарні.

04.11.2015 представник ОСОБА_3 - ОСОБА_9 звертається до Вінницького міського суду Вінницької області із заявою про визнання договору дарування недійсними з підстав, передбачених ст. 223 ЦК України та ст. 229 ЦК України. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 04.12.2017 позовна заява повернута у зв`язку з не усуненням недоліків (ст.121 ЦПК України в редакції 2004 року). В матеріалах позовної заяви відсутні документи, що підтверджують повноваження представника ОСОБА_9

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 04.10.2016. ОСОБА_2 є спадкоємицею ОСОБА_6 , що підтверджується відомостями із спадкової справи, відкритої щодо майна померлої ОСОБА_6 ..

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 17.05.2017 року по справі №127/12685/16-к кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.190 КК України, закрито у зв`язку зі смертю обвинуваченого.

В судовому засіданні допитані свідки: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що при вчиненні правочину під впливом обману формування волі потерпілого відбувається не вільно, а вимушено, під впливом недобросовісних дій інших осіб, які полягають у навмисному створенні у потерпілого помилкового уявлення про обставини, які мають істотне значення: природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речей, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Внутрішня воля потерпілого на вчинення правочину відповідає його зовнішньому волевиявленню, однак її формування відбувається не вільно, а під впливом обману з боку інших осіб. Спонукати потерпілого до вчинення правочину повинна саме друга сторона. При цьому таке спонукання може бути як безпосередньо, так і через третіх осіб. Саме на стороні, яка введена в оману, лежить тягар доведення умислу.

За змістом ст.230 ЦК України з позовом про визнання недійсним договору під впливом обману повинна звернутися саме сторона правочину. Відповідну правову позицію висловив і Верховний Суд України (ухвала від 06.09.2006 року).

Як слідує з матеріалів справи померла з таким позов не зверталася. Натомість, вона виявляла волю розірвати договір, вчинивши довіреність на ім`я ОСОБА_8 , вказуючи таким чином на дійсність правочину, а також розглядала його як вчинений внаслідок своєї помилки та під впливом тяжких для неї обставин, що підтверджується зверненням до суду (справа №127/25371/15-ц).

Суд звернув увагу на те, що позивач по справі не є стороною оспорюваного договору і її доводи зводяться до власних пояснень про обман померлої. При цьому вказані твердження стосуються лише щодо мотивів правочину, зокрема щодо погроз ОСОБА_5 , щодо обіцянок про повернення квартири. За своєю правовою природою мотив правочину - це психологічна підстава його вчинення, але він знаходиться поза його межами і не є елементом змісту правочину. Мотив правочину дає лише відповідь: чому особа вчиняє правочин, однак вказане не має значення для визнання правочину недійсним з підстав, передбачених ст.230 ЦК України. Значення має лише: природа правочину (сутність правочину, яка дозволяє його відмежувати від інших правочинів), права та обов`язки сторін. Саме обман щодо цих обставин повинна довести сторона правочину. Однак, будь-яких доказів про обман щодо правової природи правочину чи прав та обов`язків сторін по договору позивач не надала. Не підтверджують вказане і свідки, допитані в судовому засіданні.

Щодо показань свідків, то суд зауважив, що вони ґрунтуються на їхньому сприйнятті повідомлення померлої, яка не може бути допитана судом. Відповідно до ст.90 ЦПК України, за відсутності можливості допитати особу, яка надала первинне повідомлення, показання з чужих слів не може бути допустимим доказом факту чи обставинам, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджується іншими доказами, визнаними допустимим згідно з правилами цього кодексу. При цьому суд зауважує, що жоден із вказаних свідків не підтверджує факт обману щодо природи правочину чи прав та обов`язки сторін по цьому договору.

Щодо посилання позивача на звернення померлої до правоохоронних органів та кримінальне провадження, то суд першої інстанції звернув увагу, що вказане провадження було закрите у зв`язку зі смертю ОСОБА_6 . При цьому закриття кримінального провадження з цих підстав не підтверджує факт обману. Суд відмічає, що закриття кримінального провадження у зв`язку зі смертю не є реабілітуючою обставиною, однак при розгляді даного кримінального провадження суд не встановлював винуватість особи, що підтверджується самим змістом ухвали. В той же час, відповідно до ст.81 ЦПК України лише ухвала суду про закриття кримінального провадження і звільнення особи від відповідальності мають обов`язкову силу для суду, що розглядає справу про правові наслідки дії особи стосовно якої постановлена ухвала лише в питанні, чи мали вони місце та чи вчиненні вони цієї особою.

Оцінку письмовим поясненням померлої ОСОБА_3 , наявним в матеріалах кримінального провадження, та її інтерв`ю з журналістом, суд здійснив з урахуванням того, що вказані пояснення померлої стосуються також лише мотивів правочину, а не його правової природи чи прав та обов`язків сторін по договору.

Інших доказів суду в обґрунтування своїх вимог позивачем не надано.

Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку, що позивачем не доведено навмисного введення померлої іншою стороною в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину, а тому відсутні підстави для визнання договору дарування від 04 жовтня 2013 року недійсним.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції, на підставі повного і всебічного дослідження матеріалів справи та надання належної правової оцінці доводам сторін і зібраним у справі доказам дійшов вірного висновку щодо відсутності законних підстав для задоволення позову.

Стаття 230 ЦК України передбачає, що у разі, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

З сукупного аналізу зазначених положень закону та наданих роз`яснень варто зробити висновок, що про обман, як підставу недійсності правочину, може заявляти лише сторона цього правочину, яка вважає, що її було введено в оману щодо обставин, які мають істотне значення.

ОСОБА_1 , яка не є стороною договору дарування квартири АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Юрченко С.В., укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 04.10.2013, не може стверджувати про те, яким чином вказані особи розуміли суть вчинюваного правочину та як усвідомлювали його обставини.

Суд апеляційної інстанції відхиляє аргументи апеляційної скарги про те, що упередженість суду полягає в тому, що суд визнав ОСОБА_2 спадкоємицею ОСОБА_6 , а позивача вважає особою, яка не може у відповідності до ст. 55 ЦПК України бути правонаступницею ОСОБА_3 , оскільки такі доводи є надуманими та не відповідають обставинам справи.

Європейський суд з прав людини зазначав, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» від 09 липня 1997 року). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії» від 20 травня 2010 року).

Оскільки в задоволенні позову відмовлено, судові витрати, пов`язані із сплатою судового збору за подання апеляційної скарги позивачем, слід залишити за ОСОБА_1 .

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновку суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 11 жовтня 2019 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді І. В. Міхасішин

І. М. Стадник