Справа № 752/8786/18
Провадження № 2/752/1615/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26.02.2019 року Голосіївський районний суд міста Києва

у складі головуючого по справі судді - Шкірай М.І.

за участю секретаря - Безверхої К.В.

розглянувши в судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головне управління юстиції у місті Києві про визнання права власності на спадкове майно, суд -

Встановив:

Представник позивачів звернулась до суду із вказаним позовом, в якому просили суд визнати за нею право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 60,1 кв. м., житлової площі 30,5 кв. м. у порядку спадкування за законом після смерті померлої матері ОСОБА_2 11.12.1997 року.

В обґрунтування позову представник позивачів вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла бабуся позивача ОСОБА_3. Після смерті свого чоловіка ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_3 успадкувала житловий будинок, що розташований за адресою АДРЕСА_1. ОСОБА_3, прийняла спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_4 шляхом звернення до Першої Київської Державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини протягом строку встановленого статтею 549 ЦК УРСР 1964 року. Реалізуючи своє право на отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_1 10 січня 2018 року звернулась із заявою до Першої київської державної нотаріальної контори, де була заведена спадкова справа № 22/2018. 27 березня 2018 року державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори було винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, у зв'язку з ненаданням правовстановлюючого документу на житловий будинок, не встановленням місця відкриття спадщини та пропуску 6-ти місячного строку для прийняття спадщини.

Враховуючи викладене, позивач вважаючи порушеним своє право звернулись до суду із позовом про визнання права власності у порядку спадкування.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 07.05.2018 року у даній справі було призначено її до розгляду в підготовчому судовому засідання.

В підготовчому засіданні 18.06.2018 року було ухвалено закрити підготовче провадження у справі та призначити її до розгляду по суті в загальному позовному провадженні.

Позивач та представник позивача в судове засідання не з'явились. Представник позивача подала до суду заяви про розгляд справи без їх участі в яких зазначили, що вимоги позову підтримують у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату і час судового розгляду повідомлений належним чином. У відзиві просив вирішити спір на підставі наявних у справі доказів, а також розглянути справу без участі свого представника.

Представник Головного територіального управління юстиції у м. Києві Кривовяз О.В. подала до суду заяву про розгляд справи без її участі.

Враховуючи те, що у справі достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, справа розглянута у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами.

Всебічно і повно з'ясувавши обставини справи та дослідивши відповідні докази, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що будинок АДРЕСА_1 було побудовано в 1958 році, що підтверджується матеріалами інвентарної справи Київського міського БТІ.

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно з ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Згідно з ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4, що підтверджується Свідоцтвом про смерть НОМЕР_2 виданим Ленінським відділом РАГС м. Києва 19.10.1981 року.

Як вбачається зі Свідоцтва про одруження № 24, виданим 12 вересня 1946 року ОСОБА_4 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3.

Згідно Свідоцтва про народження НОМЕР_3 від 19 лютого 1991 року, виданого відділом ЗАГС Харьківського РВК м. Києва, матір'ю ОСОБА_2 є ОСОБА_3.

Як встановлено судом ОСОБА_3 фактично вступила в управління та володіння будинком АДРЕСА_1, а тому набула право власності на нього в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4, але право власності на спадщину не оформила, оскільки на будинок були відсутні правовстановлюючі документи.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_4 від 13.04.1990 року, виданим відділом ЗАГС Ленінського райвиконкому м. Києва.

Після смерті ОСОБА_3 в спадщину вступила ОСОБА_2 - мати позивача.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_2, що підтверджується Свідоцтвом про смерть від 12 грудня 1997 року НОМЕР_5 виданим Харківським відділом РАГС м. Києва.

Після смерті ОСОБА_2, відкрилась спадщина, до складу якої ввійшли всі права та обов'язки ОСОБА_2, що належали їй на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті, а саме право на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 60,1 кв. м, житловою площею 30,5 кв.м..

Виникнення права власності на будинки, що побудовані до 1992 року регулювалось положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат».

Відповідно до Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних будівельні споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 19 березня 2013року N 95 , документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

Крім того, така правова позиція підтверджується у розділі 3.2 роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4/13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», порядком оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН АЗ. 1-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів», а також в Листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23.03.1999 року № 12/5-126, в якому зокрема роз'яснюється, що по об'єктам, які збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 05.08.1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із таких документів є технічний паспорт, складений БТІ.

Оскільки житловий будинок загальною площею 60,1 кв. м. в тому числі житловою площею 30,5 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 був збудований в 1958 році, тобто до 05.08.1992 року, визнання права власності на нього, можливо без складання акту про прийняття житлового будинку в експлуатацію.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

У відповідності до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Позивач звернулася до Першої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та видачу Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 на майно, яке складається з житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Праведник Н.О. винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 27.03.2018 року, відповідно до якої позивачу відмовлено у видачі Свідоцтва про право власності на спадкове майно, в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нього.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відмова у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом порушує права позивача на оформлення своїх спадкових прав і здійснення відповідної реєстрації цього права у визначений чинним законодавством спосіб.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини, якими обґрунтовуються вимоги позивача підтверджуються дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи.

Задовольняючи позов суд також керувався принципами справедливості, добросовісності та розумності відповідно до вимог ст. 3 ЦК України з урахуванням балансу інтересів сторін.

Судові витрати суд розподіляє відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 264, 265, 280-282 ЦПК України, суд -

Вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головне управління юстиції у місті Києві про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 60,1 кв. м., житлової 30,5 кв. м. у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 померлої ІНФОРМАЦІЯ_4.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя