Справа № 296/3315/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" лютого 2019 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Сингаївського О.П.,

за участі секретаря судового засідання Четвертухи О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Житомира цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

26 квітня 2017 року АТ КБ "ПРИВАТБАНК" (ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК") звернулось до Корольовського районного суду м. Житомира із вказаним позовом, в якому його представник зазначив, що 24.05.2007 між позивачем та відповідачем укладено договір № б/н, відповідно якого ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Посилаючись на те, що відповідач умов договору належним чином не виконує і станом на 31.03.2017 у нього утворилась заборгованість в загальному розмірі 49 514,45 грн., представник позивача просить ухвалити рішення щодо стягнення з останнього вказаних грошових коштів на користь позивача.

Ухвалою судді від 12 травня 2017 року було відкрито провадження у справі за позовом АТ КБ "ПРИВАТБАНК" та призначено судове засідання.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав і просить його задовольнити повністю, відповідач визнав позов частково в частині заборгованості за кредитом (тіло кредиту).

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори.

Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За кредитним договором, згідно до ст.1054 ЦК України, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплачені відсотки.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема із копії заяви (а. с. 9), 05.06.2007 ОСОБА_1 складено та підписано Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Згідно інформації, викладеної у вказаній заяві, останній підтвердив, що він погоджується із тим, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За вимог ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Частинами 1 та 2 ст.639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, визначено, що Умови та Правила надання банківських послуг, Пам'ятка Клієнта, Тарифи, а також заява про приєднання до Умов та Правил становить укладений Договір про надання банківських послуг.

Як вбачається з довідки умов кредитування з використанням платіжної картки «КРЕДИТКА «Універсальна» 30 днів пільгового періоду, відповідачем отримано кредитну картку «Універсальна» з базовою відсотковою ставкою 3 % на місяць (нараховується на залишок заборгованості).

Отже, між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" (АТ КБ "ПРИВАТБАНК") ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір № б/н від 24 травня 2007 року, за яким відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом.

Свої зобов'язання по договору банк виконав, однак, відповідач належним чином умови договору не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка становить 49 514,45 грн., що складається із заборгованості за кредитом (по тілу кредиту) 4 507,04 грн., відсотків за користування кредитом 39 173,39 грн., комісії за користування кредитом 3 000,00 грн. та штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн. і штрафу (процентна складова) 2 334,02 грн.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, а у разі порушення зобовязання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлене договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Статтею 549 ЦК України, визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

Судом встановлено, що АТ КБ "ПРИВАТБАНК" застосовано до відповідача два види відповідальності за порушення зобов'язань, у вигляді пені та штрафів.

За положеннями ст.61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й теж саме правопорушення.

Умовами договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. А також, передбачена сплата штрафу як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків платежів по одному із грошових зобовязань, передбачених договором.

Отже, одночасне застосування штрафу і пені за одне й теж саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і теж саме порушення

Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року (справа № 6-2003цс15).

Відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених п.п.1 і 2 ч.1 ст.355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за кредитом, по комісії за користування кредитом та пені такими, що підлягають задоволенню, а в задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, суд, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, стягує з відповідача на користь позивача понесені і документально підтверджені судові витрати у розмірі 1 508,42 грн. (1 600 грн. х 46 680,43 грн. / 49 514,45 грн.).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.11, 526, 549, 625, 626, 628, 638, 639, 1048, 1054 ЦК України, ст.ст.3, 4, 5, 7-13, 17, 43, 49, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 352 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства Комерційного банку "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь Акціонерного товариства Комерційного банку "ПРИВАТБАНК", , заборгованість за кредитним договором від 24 травня 2007 року у розмірі 46 680 (сорок шість тисяч шістсот вісімдесят) грн. 43 коп., що утворилась станом на 31 березня 2017 року та судовий збір у розмірі 1 508 (одна тисяча пятсот вісім) грн. 42 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд міста Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом місяця з дня його проголошення.

Суддя О. П. Сингаївський