Постанова

Іменем України

09 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 753/578/17

провадження № 61-39245св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду м. Києва від 13 червня 2018 року у складі колегії суддів: Чобіток А. О., Немировської О. В., Ящук Т. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом доОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про визначення житлового приміщення, яке має право займати колишній член сім`ї власника житла та визнання особи такою, що втратила право користування кімнатами.

Позов мотивовано тим, що з ОСОБА_3 він перебував у зареєстрованому шлюбі з 14 червня 1986 року, в якому народилася дочка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 13 січня 2011 року шлюб між ним та ОСОБА_3 було розірвано. Квартира АДРЕСА_1 належала йому та його колишній дружині ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 червня 2012 року. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 23 травня 2013 року за ОСОБА_2 було визнано право користування указаною квартирою. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22 січня 2014 року зобов`язано його припинити дії, які порушують право ОСОБА_2 користуватися житловими приміщеннями спірної квартири, та зобов`язано його зняти замки з дверей кімнат квартири, й не чинити перешкод ОСОБА_2 у користуванні всіма кімнатами вищезазначеної квартири.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 22 липня 2014 року визнано за ним та ОСОБА_3 право власності за кожним по 1/2 частині квартири указаної квартири та визначений порядок користування квартирою, йому виділено у користування жилі кімнати площею 18,6 кв. м і 18,7 кв. м, а у користування ОСОБА_3 виділено жилі кімнати площею 23,6 кв. м і 14,7 кв. м, місця загального користування залишено у спільному користуванні сторін.

Вказував, що починаючи з 2011 року, відколи у нього з колишньою дружиною ОСОБА_3 виник спір щодо права власності на спірну квартиру та права користування нею, вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, у них роздільний бюджет. Весь цей час їх дочка ОСОБА_2 проживає з матір`ю, зокрема користується житловими кімнатами, які були виділені ОСОБА_3 на підставі судового рішення. Таким чином, він з ОСОБА_2 проживає окремими сім`ями, а тому вважає за необхідне і можливе обмежити її у праві користування всім житлом, визначивши на правах співвласника квартири житлове приміщення, яке вона має право займати, як колишній член сім`ї власника житла.

Виходячи з тих обставин, що з дочкою він проживає окремими сім`ями, спільне господарство не веде, а спірна квартира перебуває у спільній частковій власності, якою між співвласниками судовим рішенням встановлений конкретний порядок користування, вважає за можливе визначити для ОСОБА_2 житлове приміщення, яке вона має право займати і яким є частина спірної квартири, до якої входять дві житлові кімнати та місця загального користування.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив суд визначити дочці кімнати у квартирі АДРЕСА_1 , якими користується не він, а третя особа, та визнати дочку ОСОБА_2 такою, що втратила право користування кімнатами, якими користується він.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 04 квітня 2018 року у складі судді Леонтюк Л. К. у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення районного суду мотивовано тим, що позивач не довів наявність підстав, передбачених статею 405 ЦК України та статтею 116 ЖК України, які визначають випадки, коли саме члена сім`ї власника житла може бути позбавлено права користування житлом.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 13 червня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04 квітня 2018 року скасовано та постановлено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що пославшись на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо необхідності умотивованості рішення, суд першої інстанції своє рішення належним чином не мотивував, обмежився лише посиланням на правові норми без мотивів прийняття чи відмови в прийнятті доказів і доводів сторін, при цьому про вимогу щодо виділення відповідачу у користування кімнат у спірній квартирі та про відмову в її задоволенні у рішенні не зазначив.

При цьому суд апеляційної інстанції зазначив про те, що ОСОБА_2 є дочкою позивача та третьої особи, тобто членом сім`ї кожного з них за походженням, та проживаючи у спірній квартирі, розподіл якої в натурі не проводився, вона має право користуватися власністю кожного з них на підставі частини першої статті 405 ЦК України. При цьому, частиною другою статті 405 ЦК України, передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, у разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися в житло як член сім`ї, суд повинен врахувати, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України, зокрема сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи понад один рік у спірному житловому приміщенні.

Заявляючи вимогу про визнання відповідача такою, що втратила право користування кімнатами, виділеними йому у користування, ОСОБА_1 підстав, визначених вказаними нормами закону не вказав, тому суд апеляційної інстанції не вбачав підстав для задоволення позову.

У силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК Українивсі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Позивач та третя особа ОСОБА_3 є співвласниками спірної квартири по 1/2 її частині, та якою судовим рішенням встановлено порядок користування.

При цьому суд апеляційної інстанції вважав, що проживання у спірній квартирі дочки ОСОБА_1 не впливає на його права користування зазначеним житлом та його намір продати належну йому частину спірної квартири, і його прав співвласника квартири не порушує.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у липні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати постанову апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позову, та ухвалити нове рішення про задоволення його позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16 липня 2018 року було відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано з Дарницького районного суду м. Києва зазначену цивільну справу.

У жовтні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що постанова апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог є незаконною та необґрунтованою. При цьому зазначав, що апеляційним судом не було враховано, що право користування ОСОБА_2 , яке виникло на підставі зазначеного судового рішення, на його думку, змінилося указаним рішенням суду, яким було визначено порядок користування спірною квартирою між ним та ОСОБА_3 по 1/2 частині, тому вважав, що ОСОБА_3 втратила право власності на 1/2 частину спірної квартири, а ОСОБА_2 , яка проживає разом з ОСОБА_3 , втратила право користування двома кімнатами, які були судом виділені у його користування. Також вважав, що він має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, й відповідно частини першої статті 405 ЦК України житлове приміщення, яке мають право займати члени сім`ї власника житла, які проживають з ним та ведуть спільне господарство, визначається його власником.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У жовтні 2018 року до Верховного суду надійшов відзив ОСОБА_2 , поданий представником - ОСОБА_4 , на касаційну скаргу ОСОБА_1 у якій вона просила залишити вказану касаційну скаргу без задоволення, оскаржувану постанову апеляційного суду залишити без змін.

У жовтні 2018 року до Верховного суду надійшов відзив ОСОБА_3 , на касаційну скаргу ОСОБА_1 у якій вона просила залишити вказану касаційну скаргу без задоволення, оскаржувану постанову апеляційного суду залишити без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 з ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 14 червня 1986 року по 13 січня 2011 року, в якому народилася дочка, ОСОБА_2 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12 червня 2012 року, яке набрало законної сили, квартиру АДРЕСА_1 визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 з ОСОБА_3 (а. с. 35, т. 1).

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 23 травня 2013 року, яке набрало законної сили, за ОСОБА_2 визнано право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 (а. с. 38-42, т. 1).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22 січня 2014 року, яке набрало законної сили, зобов`язано ОСОБА_1 припинити дії, які порушують право ОСОБА_2 користуватись жилими приміщеннями квартири АДРЕСА_1 , зобов`язавши ОСОБА_1 зняти замки з дверей кімнат квартири. Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_2 у користуванні всіма кімнатами квартири АДРЕСА_1 (а. с. 43-45, т. 1).

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 22 липня 2014 року, яке набрало законної сили, визнано за ОСОБА_1 з ОСОБА_3 право власності за кожним по 1/2 частині квартири

АДРЕСА_1 . Визначено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , виділивши у користування ОСОБА_1 жилі кімнати площею 18,6 кв. м і 18,7 кв. м, а також лоджію, вихід на яку є з кімнати площею 18,7 кв. м, а у користування ОСОБА_3 виділено жилі кімнати площею 23,6 кв. м і 14,7 кв. м, місця загального користування залишено у спільному користуванні сторін

(а. с. 46-49, т. 1).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувану постанову апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Конституція України у статті 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Частиною четвертою статті 3 СК України визначено, що сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є дочкою позивача та третьої особи, внаслідок чого відповідно до норм сімейного права є членом сім`ї як ОСОБА_1 так і з ОСОБА_3 за походженням, незважаючи на те, що їх шлюб розірвано та вони між собою не є членами сім`ї.

Частиною першою статті 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

За відповідачем на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, визнано право користування спірною квартирою та її місце проживання у спірній квартирі, зареєстроване 07 червня 2013 року в установленому законом порядку (а. с.158-160, т. 1).

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності (кожному по 1/2 частині) належить спірна квартира та їм судовим рішенням визначено порядок користування нею. У натурі розподіл спірної квартири не проводився.

Зважаючи на те, що ОСОБА_2 є дочкою позивача та третьої особи, тобто членом сім`ї кожного з них за походженням, то проживаючи у спірній квартирі, розподіл якої в натурі не проводився, вона має право користуватися власністю кожного з них на підставі частини першої статті405 ЦК України.

Частиною другою статті 405 ЦК України, передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином, у разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися в житло у якості членів сім`ї, суд повинен врахувати, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України, зокрема сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи понад один рік у спірному житловому приміщенні.

Заявляючи вимогу про визнання відповідача такою, що втратила право користування кімнатами, виділеними йому у користування, ОСОБА_1 підстав, визначених вказаними нормами закону не вказав й законних підстав, передбачених законом не довів, тому апеляційний суд дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні вказаної вимоги.

Згідно з частиною першою статті 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актом цивільного законодавства.

Частиною другою статті 15 ЦК Українивстановлено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є співвласниками спірної квартири по 1/2 її частині і судовим рішенням між ними встановлено порядок користування зазначеною квартирою. У зазначеній квартирі разом з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживає їх дочка ОСОБА_2 , яка не є співвласником спірного житла, та проживає у спірній квартирі на правах члена сім`ї співвласників цього жила.

Заявляючи вимогу щодо виділення ОСОБА_2 , яка не є співвласником спірного житла у користування кімнат, раніше виділених за рішенням суду у користування третій особі ОСОБА_3 , яка є співвласником спірної квартири та до якої вимоги ОСОБА_1 не пред`являлись, суд дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність заявлених позовних вимог.

При цьому суд апеляційної інстанції обґрунтовано вважав, що проживання у спірній квартирі дочки ОСОБА_1 не впливає на його права користування зазначеним житлом та його намір продати належну йому частину спірної квартири, і його прав співвласника квартири не порушує.

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшли обґрунтованого висновку про те, що

ОСОБА_2 не втратила права користування спірною квартирою, яке вона законно набула у спірній квартирі, і ці обставини також були встановлені попереднім судовим рішенням, що набрало законної сили, й про відсутність підстав для задоволення заявлених позовних вимог про визнання житлового приміщення, яке має право займати остання, з підстав, зазначених у позові, оскільки є дочкою співвласників спірного житла, і має право користування всією спірною квартирою, яка перебуває у спільній сумісній власності батьків відповідачки, та якою уже було встановлено порядок користування між останніми на підставі судового рішення із залишенням у спільному користуванні сторін місць загального користування у ній.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду м. Києва від 13 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

Є. В. Синельников

В. В. Шипович