Постанова

Іменем України

25 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 640/9284/16-ц

провадження № 61-11721св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О., Усика Г. І.,

Яремка В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

заявники: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

стягувач: ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 11 січня 2017 року у складі судді Нев`ядомського Д. В. та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 20 червня 2017 року у складі колегії суддів: Карімової Л. В., Яцини В. Б., Бурлаки І. В.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог та рішень судів

У червні 2016 року ОСОБА_1 , а в липні 2016 року ОСОБА_2 звернулися до суду із заявами про скасування рішення третейського суду при Асоціації «Захисту прав приватних інвестицій» про стягнення з них на користь ОСОБА_3 боргу за договором позики.

Посилалися на такі обставини. 16 грудня 2011 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір позики на суму 182 000 дол. США, за умови повернення боргу частинами, останній строк якої визначений 01 липня 2013 року. Пунктом 12 договору визначено, що всі спори, що можуть виникнути в процесі виконання умов договору, вирішуються шляхом переговорів між представниками сторін, а у разі неможливості досягнення згоди, суперечки підлягають вирішенню в постійно діючому третейському суді при Асоціації «Захисту прав приватних інвестицій» в м. Харкові. Будь-яких позовів від ОСОБА_3 та викликів до третейського суду заявники не отримували, про дату, місце та час розгляду справи третейським судом належним чином не були повідомлені, копій рішень не отримували. З оскаржуваним рішенням третейського суду ОСОБА_1 був ознайомлений через свого представника лише 16 травня 2016 року при ознайомленні з матеріалами справи № 640/9128/13-ц, а ОСОБА_2 - 05 липня 2016 року. Заявники були позбавлені можливості прийняти участь у цьому судовому розгляді, надати свої заперечення щодо заяви стягувача про відсутність підстав для задоволення цієї заяви, позбавлені можливості своєчасно подати заяви про скасування рішення третейського суду. Відповідно до офіційних відомостей про вищезазначений третейський суд, що опубліковані на сайті Єдиного державного реєстру громадських формувань у формі відкритих даних, місцем його розташування та діяльності на цей час є проспект Науки, № 40 у м. Харкові, а серед оприлюдненого складу суддів відсутня суддя Бисова М. В. Також відповідно до відповідей Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 24 березня 2016 року за № 64/08.02-25, від 01 квітня 2016 року за № 74/08.02-25, від 28 квітня 2016 року за №03/08.02-25 третейський суд раніше знаходився на вул . Гоголя , № 11 у м. Харкові та у тому ж самому складі суддів, а суддя Бисова М. В. у період з 2007 року до 2013 року у складі суддів постійно діючого третейського суду при Асоціації «Захисту прав приватних інвестицій» в м. Харкові не перебувала. З Регламенту третейського суду при Асоціації «Захисту прав приватних інвестицій» вбачається, що стягувач Болотний Ю. І., який є стороною у справі, на той час був одним із засновників Асоціації «Захисту прав приватних інвестицій», при якій створено суд, а саме керівником Товариства з обмеженою відповідальністю «КУА-Траст Центр». Ця обставина свідчить про те, що будь-який суддя, який входив до складу суддів цього третейського суду, міг бути прямо чи опосередковано заінтересованим у результаті вирішення спору. У спірному випадку відсутнє вільне волевиявлення сторони щодо розгляду справи третейським судом. Заявники вважали, що третейським судом вирішено питання про їх обов`язок зі сплати боргу, пені та процентів за договором позики без їх фактичної участі у справі, незаконно позбавивши права на участь як сторін у справі у цьому спорі, тобто третейським судом вирішено питання про права та обов`язки осіб, які не брали участь у справі.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили визнати такими, що є поважними причини пропуску процесуального строку на подання заяви про скасування рішення третейського суду і поновити цей строк; скасувати рішення постійно діючого третейського суду при Асоціації «Захисту прав приватних інвестицій» м. Харкова від 08 квітня 2013 року у справі № 01/13/01/28 про стягнення боргу з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 у сумі 1 392 846,92 грн, як таке, що постановлено з порушенням вимог статей 16-19 та пункту 5 частини 3 статті 51 Закону України «Про третейські суди».

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 25 серпня 2016 року об`єднано в одне провадження заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 11 січня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 20 червня 2017 року, визнано поважними причини пропуску строку оскарження рішення третейського суду, поновлено цей строк ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , а їх заяви задоволено. Скасовано рішення постійно діючого третейського суду при Асоціації «Захисту прав приватних інвестицій» м. Харкова від 08 квітня 2013 року. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Задовольняючи вказані заяви, суд першої інстанції, виходив з того, що третейський суд вирішив питання про права та обов`язки заявників, які не брали участі у розгляді справи, у третейській справі відсутня ухвала голови третейського суду про призначення третейським суддею Бисової М. В., що є порушенням Регламенту третейського суду при Асоціації «Захисту прав приватних інвестицій», а отже склад суду не відповідав вимогам закону, тому на підставі пунктів 4, 5 частини другої статті 389-5 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій (далі - ЦПК України 2004 року), рішення третейського суду підлягає скасуванню. Також суд вважав, що наявні підстави для поновлення строку звернення до суду про скасування рішення третейського суду передбаченого частиною другою статті 389-1 ЦПК України 2004 року, оскільки в матеріалах третейської справи відсутні докази про отримання заявниками копії оскаржуваного рішення третейського суду, а стягувач не надав відповідних доказів щодо отримання заявниками такого рішення своєчасно. Документальних підтверджень того, що примусове виконання у зведеному виконавчому провадженні здійснювалось за рішенням третейського суду і заявникам про це було відомо, не надано.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для поновлення строку на звернення до суду про скасування рішення третейського суду, для скасування рішення третейського суду на підставі пункту 5 частини другої статті 389-5 ЦПК України.

Водночас апеляційний суд вважав, що інші підстави для скасування рішення третейського суду, в тому числі щодо складу третейського суду, відсутні.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги та позиції інших учасників

У липні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із касаційною скаргою на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 11 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 20 червня 2017 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати вказані судові рішення, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що вичерпний перелік підстав для скасування рішення третейського суду передбачений частиною другою статті 389-5 ЦПК України 2004 року. Суди помилково ототожнювали поняття «права і обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі» та «права і обов`язки осіб, які не приймали участі у судовому засіданні», оскільки пунктом 5 частини другої статті 389-5 ЦПК України 2004 року, на яку посилались суди задовольняючи заяву про скасування рішення третейського суду, передбачено підставу для скасування саме вирішення третейським судом питання про права та обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі, а не осіб, які не приймали участі у судовому засіданні. Крім того, вказував, що сторони у справі були належним чином повідомлені про розгляд справи у третейському суді. Суд першої інстанції безпідставно поновив строк на оскарження рішення третейського суду, чим порушив принцип правової визначеності, що не відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

У серпні 2017 року до суду надійшли заперечення на касаційну скаргу від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , в яких він зазначав, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, а тому просив залишити їх в силі, а касаційну скаргу - без задоволення.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 липня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній цивільній справі та витребувано її матеріали.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 11 вересня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що усуді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечень на неї, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

За нормою статті 213 ЦПК України 2004 року рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 214 ЦПК України 2004 року).

Зазначеним вимогам оскаржувані судові рішення у повній мірі не відповідають.

Судами встановлено, що рішенням третейського суду при Асоціації захисту прав приватних інвестицій від 08 квітня 2013 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму боргу у розмірі 1 392 846,92 грн за договором позики від 16 грудня 2011 року, адміністративний збір в розмірі 100 грн, та третейський збір у розмірі 1 147 грн.

Справу розглянуто без участі відповідачів за адресою: вул. Короленко, № 1, м. Харків , а не за адресою постійної діяльності третейського суду при Асоціації захисту прав приватних інвестицій на той час: вул. Гоголя , № 11, м. Харків .

Досліджуючи матеріали справи третейського суду, суди дійшли висновку, що повідомлень від третейського суду про дату і місце розгляду справи заявники не отримували, ухвалу про порушення провадження від 28 січня 2013 року у цій справі, список третейських суддів, Регламент третейського суду при Асоціації «Захисту прав приватних інвестицій», копії рішення їм не надсилались, перелічені документи були отримані тільки ОСОБА_3 .

Задовольняючи заяву про скасування рішення третейського суду, суди виходили з того, що боржники не брали участі у справі, а тому наявні підстави для скасування рішення третейського суду передбачені пунктом 5 частини другої статті 389-5 ЦПК України 2004 року.

Такі висновки суду є помилковими та не відповідають вимогам закону.

Статтею 389-5 ЦПК України 2004 року визначено підстави для скасування рішення третейського суду.

Вказаний перелік підстав є вичерпний.

Пунктом 5 частини другої статті 389-5 ЦПК України 2004 року передбачено, що рішення третейського суду може бути скасовано у разі якщо третейський суд вирішив питання про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі.

З аналізу вказаної норми можна дійти висновку, що такими особами є не учасники справи, які фактично не брали участі у розгляді справи, а саме не залучені до участі у справі інші особи, щодо яких третейський суд вирішив питання про їх права та обов`язки.

Заявники не є особами, які не брали участі у справі щодо яких третейський суд вирішив питання про їх права та обов`язки.

Отже, суд першої інстанції неправильно застосував норму процесуального права - пункт 5 частини другої статті 389-5 ЦПК України 2004 року як підставу для скасування рішення третейського суду, оскільки указана норма не стосується спірного випадку.

Водночас апеляційний суд безпідставно погодився з таким висновком, що є підставою для скасування оскаржуваної ухвали апеляційного суду.

Крім того, апеляційний суд допустив порушення норм процесуального права, які є підставою для скасування його ухвали та направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, виходячи з такого.

Відповідно до статті 303 ЦПК України 2004 року під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

У порушення указаних норм апеляційний суд не перевірив законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в частині висновків про невідповідність складу третейського суду вимогам закону.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 389-5 ЦПК України 2004 року рішення третейського суду може бути скасовано у разі якщо склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону.

Заявники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у заявах про скасування рішення третейського суду посилалися на незаконність складу третейського суду, з чим частково погодився суд першої інстанції, зазначивши, що у третейській справі відсутня ухвала голови третейського суду про призначення третейським суддею Бисової М. В., що є порушенням регламенту третейського суду при Асоціації «Захисту прав приватних інвестицій», а отже склад суду не відповідав вимогам закону, що згідно з пунктом 4 частини другої статті 389-5 ЦПК України 2004 року є підставою для скасування рішення третейського суду.

Апеляційний суд не перевірив цих тверджень як і відповідних доводів апеляційної скарги представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 з цього питання. Не зробив конкретного висновку чи склад третейського суду сформовано з додержанням вимог статей 16, 17 Закону України «Про третейські суди», Регламенту третейського суду при Асоціації «Захисту прав приватних інвестицій», а відповідно не зробив висновку щодо обґрунтованості ухвали суду першої інстанції в частині скасування рішення третейського суду на підставі пункту 4 частини другої статті 389-5 ЦПК України 2004 року.

Також апеляційний суд не проаналізував та належним чином не мотивував відхилення конкретних доводів апеляційної скарги представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 про безпідставне поновлення строку на оскарження рішення третейського суду та порушення принципу правової визначеності.

З урахуванням викладеного Верховний Суд дійшов висновку про скасування оскаржуваного рішення апеляційного суду з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо:

1) суд не дослідив зібрані у справі докази; або

2) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або

3) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

В силу наданих процесуальним законом повноважень, суд касаційної інстанції позбавлений права встановлювати, або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, надавати оцінку доказам, що не були предметом їх перевірки, чи робити їх переоцінку.

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду ураховує тривалість розгляду зазначеної справи в суді, разом з тим, оскільки до повноважень Верховного Суду не належить установлення фактичних обставин справи, надання оцінки та переоцінки доказів, зазначене унеможливлює ухвалення ним нового судового рішення.

Ураховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що суд апеляційної інстанцій ухвалив судове рішення з порушенням норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, що відповідно до частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваного рішення апеляційного суду з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При новому розгляді апеляційний суд має з`ясувати чи наявні підстави для скасування рішення третейського суду, з урахуванням обставин, на які посилаються заявники в своїх заявах, а ОСОБА_3 в апеляційній скарзі.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цьому випадку оскаржувані рішення суду підлягають скасуванню, то розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 20 червня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

С. О. Погрібний

Г. І. Усик

В. В. Яремко