Постанова

Іменем України

02 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 520/15964/16-ц

провадження № 61-10482св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф.,

Шиповича В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 , відповідач - комунальне підприємство «Центр державної реєстрації Хлібодарської селищної ради» в особі державного реєстратора Антоненко Оксани Сергіївни,

відповідачі за зустрічним позовом: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в інтересах якої діє ОСОБА_1 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору:ОСОБА_5 , орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси,

у складі судді Калініченко Л. В., від 02 жовтня 2017 року та постанову Одеського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Цюри Т. В.,

Сегеди С. М., Гірняк Л. А., від 18 квітня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Київського районного суду м. Одеси із позовом до ОСОБА_6 та комунального підприємства «Центр державної реєстрації Хлібодарської селищної ради» (далі - КП «ЦДР Хлібодарської селищної ради») в особі державного реєстратора

Антоненко О. С. (далі - державний реєстратор) про визнання протиправним та скасування рішення щодо державної реєстрації права власності.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що вона була власником квартири АДРЕСА_1 .

У зазначеній квартирі крім неї проживають її чоловік - ОСОБА_5 ,

діти - син ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2, та дочка ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3.

04 липня 2016 року державним реєстратором КП «ЦДР Хлібодарської селищної ради» Антоненко О. С. прийнято рішення та зареєстровано право власності на зазначену квартиру за ОСОБА_9 , яка намагається виселити її з чоловіком та дітьми з їх єдиного житла.

Вважала, що рішення реєстратора про реєстрацію права власності ОСОБА_6 на квартиру прийнято безпідставно, всупереч умов договору та законодавству, є протиправним та має бути скасованим.

В рішенні державного реєстратора не визначено на підставі яких документів, норм закону та юридичних фактів відбувся перехід права власності на квартиру до ОСОБА_6

Рішення реєстратора не відповідає пункту 6.8 договору про внесення змін № 1 від 21 травня 2013 року, в якому визначено умови та документи, які є підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя у позасудовому (договірному порядку) на квартиру (предмет іпотеки), статті 36 Закону України «Про іпотеку», статтям 10, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Положення пункту 6.8.1 договору про внесення змін № 1 від 21 травня

2013 року застосовується лише при виконанні пункту 6.8 договору іпотеки, а саме прийняття рішення щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, направлення іпотекодавцю повідомлення про таке рішення яке містить ціну, за якою предмет іпотеки переходить у власність до іпотекодержателя.

Стверджувала, що заява ОСОБА_6 про прийняття нею рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу квартири від свого імені будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу не відповідає вимогам пункту 6.8.1 договору внесення змін до іпотечного договору для набуття застереженням сили договору.

Свідоцтво нотаріуса про підтвердження вручення зазначеної заяви не передбачено правочином сторін як підстава для оформлення права власності на ОСОБА_10 , та не є такою підставою, не замінює заяву, передбачену пунктом 6.8.1 договору про внесення змін (штучно та злонавмисно використовується замість відповідної заяви), не відповідає умовах укладених договорів та заяві ОСОБА_11 .

Крім того вказувала, що рішення реєстратора прийнято за відсутності боргу за позикою.

Наявний в матеріалах справи звіт від 14 березня 2016 року про оцінку квартири не відповідає пунктам 6.8.1, 6.8.2 договору про внесення змін, не може бути підтвердженням належного виконання умов правочину для реєстрації права власності ОСОБА_6 на квартиру, та не відповідає вимогам частини другої статті 37 Закону України «Про іпотеку».

Також стверджувала, що правочини щодо передачі в іпотеку квартири АДРЕСА_1 взагалі не можуть застосовуватися, оскільки їх посвідчення (укладення) здійснено нотаріусом з порушенням прав малолітніх дітей - ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2) та ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_3), які охороняються законом.

Посилаючись на вказані обставини, з посиланням на Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Закон України «Про іпотеку», частину першу статті 16 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21. Грудня 1995 року), ратифікованої Постановою ВР № 789 XII від 27 лютого 1991 року, з урахуванням заяви про зміну підстав позову від 31 серпня 2017 року, просила суд визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора КП «ЦДР Хлібодарської селищної ради» Антоненко О. С. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 30338709

від 06 липня 2016 року, номер запису про право власності: 15267900, квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 40,2 кв.м, за ОСОБА_9 та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Короткий зміст зустрічних позовних вимог

У лютому 2017 року ОСОБА_12 подала зустрічний позов до

ОСОБА_1 , яка діяла в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_14 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , - про вселення.

Зустрічний позов ОСОБА_15 обґрунтовувала тим, що 24 листопада

2009 року між нею та ОСОБА_1 був укладений іпотечний договір, посвідчений 24 листопада 2009 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н. Ю. за реєстровим № 4055, що діє в редакції договору про внесення змін № 1 до іпотечного договору, посвідченого 21 травня 2013 року тим же нотаріусом за реєстровим № 1702, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передала їй в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 .

Іпотека за договором забезпечувала її вимоги щодо виконання

ОСОБА_1 кожного і всіх її зобов`язань за договором позики грошей, посвідченого 24 листопада 2009 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н. Ю. за реєстровим № 4054, у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в договорі позики грошей, з усіма змінами і доповненнями до нього.

Оскільки ОСОБА_1 зобов`язання за договором позики не виконала, нею відповідно до пункту 6.8.1 іпотечного договору (зі змінами) було складено повідомлення у формі заяви, яку ОСОБА_1 отримала особисто, про що нотаріусом складено відповідне свідоцтво.

В подальшому на підставі договору та згідно положень статті 37 Закону України «Про іпотеку», вона набула право власності на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 .

Неодноразово, в усному порядку, зверталася до ОСОБА_1 з вимогою подати заяву про зняття з реєстрації у квартирі, однак від вчинення таких дій відповідач ухиляється.

Також їй стало відомо, що відповідач за зустрічним позовом 23 березня

2011 року зареєструвала в квартирі власних дітей: сина ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Такі дії ОСОБА_1 вчинила без її відома та згоди на це, всупереч

пункту 3.5. іпотечного договору, яким заборонено протягом дії іпотеки здійснювати реєстрацію у квартирі будь-яких осіб.

Посилаючись на вказані обставини, вважаючи, що своїм проживанням та реєстрацією в спірній квартир, ОСОБА_1 та її діти порушують її права, як власника на володіння, користування та розпорядження належним їй майном, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог від 11 вересня

2017 року, ОСОБА_12 просила суд вселити її в квартиру АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 02 жовтня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, а зустрічний позов ОСОБА_6 задоволено.

Вселено ОСОБА_10 до квартири АДРЕСА_2 .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 зобов`язань за договором позики грошей, ОСОБА_12 звернула стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на нього та зареєструвала таке право у встановленому законом порядку.

ОСОБА_9 було дотримано вимоги законодавства щодо надання вичерпного переліку документів, необхідних для реєстрації права власності на підставі іпотечного застереження в іпотечному договорі, що надавало підстави для прийняття рішення про державну реєстрацію прав за ОСОБА_9

Дії, які вчинялись державним реєстратором у процесі здійснення державної реєстрації у спірних правовідносинах вчинені відповідно до законодавства України, а безпосередньо державна реєстрація прав на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , здійснена державним реєстратором з дотриманням норм чинного законодавства України.

З огляду на те, що ОСОБА_12 стала власником вказаної квартири її вимога про вселення є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Одеського апеляційного суду від 18 квітня 2019 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Київського районного суду м. Одеси від 02 жовтня 2017 року, - без змін.

Приймаючи постанову від 18 квітня 2019 року, колегія суддів погодилася з висновками суду першої інстанції, що відповідають зібраним у справі доказам, яким дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин, що виникли, і застосовано закон, який їх регулює.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у травні 2019 року до Верховного Суду

ОСОБА_1 ,посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог в повному обсязі, та відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 , при цьому вирішити питання про розподіл судових витрат.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 01 липня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі № 520/15964/16-ц та витребувано її матеріали з місцевого суду.

Ухвалою Верховного Суду від 10 липня 2019 року клопотання ОСОБА_1 про зупинення дії судових рішень задоволено частково. Зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 02 жовтня 2017 року та постанови Одеського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року у цивільній справі

№ 520/15964/16-ц в частині вселення ОСОБА_6 до квартири АДРЕСА_1 . Відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення дії оскаржуваних судових рішень в частині вирішення первісного позову.

У липні 2019 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 23 вересня 2019 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що в порушення вимог статей 263, 292 ЦПК України судами попередніх інстанцій під час ухвалення оскаржуваних судових рішень не досліджено повною мірою та не взято до уваги всі обставини і докази, а саме:

- недотримання іпотекодержателем при реєстрації права власності на квартиру умови застереження про задоволення вимог іпотекодержателя у позасудовому порядку, вказані в іпотечному договорі від 24 листопада

2009 року;

- невраховано докази погашення боргу за договором позики грошей

від 24 листопада 2009 року (зі змінами);

- не досліджено на підставі яких документів реєстратор приймав рішення про реєстрацію права власності ОСОБА_6 та той факт, що ці документи не відповідають застереженню у іпотечному договорі, та вимогам законодавства щодо переліку та оцінки документів, які надаються для реєстраційних дій.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій ґрунтуються на припущеннях.

Рішення державного реєстратора, не відповідає застереженню, передбаченому пунктом 6.8 договору про внесення змін № 1 від 21 травня 2013 року та статті 36 Закону України «Про іпотеку», статтям 10, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 629, статті 525 ЦК України.

Заява ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , яка б відповідала пункту 6.8.1 іпотечного договору відсутня та взагалі не складалась.

Заява від 30 червня 2015 року про прийняття ОСОБА_9 рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу квартири від свого імені будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу (інше застереження, передбачене пунктом 6.9 іпотечного договору) не має правового значення у справі оскільки реєстратору для прийняття рішення не надавалась, та така заява не може бути підставою для прийняття рішення державним реєстратором про реєстрацію права власності на квартиру за ОСОБА_9 відповідно до пункту 6.8.1 договору про внесення змін № 1 від 21 травня 2013 року.

Рішення державного реєстратора прийнято за відсутності боргу за позикою, оскільки ОСОБА_9 було надано у позику 37 000 доларів США, а отримано 73 180 доларів США. Крім того, фактично позичав та повертав гроші її чоловік - ОСОБА_5 .

Суд першої інстанції не надав правової оцінки визнаній представником ОСОБА_6 розписки на суму 5 000 доларів США, що свідчить про невідповідність обставинам справи поданих представником ОСОБА_6 заяви та свідоцтва нотаріуса від 30 червня 2015 року.

Суд не дослідив належним чином звіт про оцінку квартири від 14 березня 2016 року та не надав оцінки доводами позивача за первісним позовом щодо його невідповідності чинному законодавству та умовам укладених між сторонами правочинів.

Суд задовольнив вимогу про вселення, яка не відповідає положенням частини другої статті 13, частини другої статті 319 ЦК України, статей 47, 50 ЖК УРСР та порушує права дітей.

Вважає, що вселення у двокімнатну квартиру жилою площею 26,2 кв.м з двома неізольованими, прохідними житловими кімнатами, де проживають двоє різнополих дітей, сторонньої особи, для яких вона є чужою та конфліктною людиною, очевидно, значно погіршить житлові умови дітей.

Судами не було забезпечено обов`язкової участі представника органу опіки та піклування при розгляді зустрічного позову про вселення, не забезпечено отримання висновку щодо цих вимог на предмет дотримання прав дітей.

Доводи осіб, які подали відзив на касаційну скаргу

У серпні 2019 року до Верховного Суду надійшло заперечення ОСОБА_6 , подане її представником - адвокатом Левіт В. С., на касаційну скаргу ОСОБА_1 , в якому посилаючись на законність та обґрунтованість рішень судів попередніх інстанцій, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками справи не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 24 листопада 2009 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_1 було укладено договір позики грошей, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н. Ю. та зареєстрований в реєстрі за № 4054 (далі - договір позики), відповідно до умов якого ОСОБА_12 передала ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 325 890 грн, що в еквівалентні, за домовленістю сторін, становить 38 340 доларів США. Суму, зазначену в пункті 1 цього договору, позичальник отримала від позикодавця до підписання цього договору у повному обсязі. Строк виплати повної суми боргу до 24 листопада 2010 року, який може бути продовжений за взаємною згодою сторін. Зміни та доповнення до цього договору повинні бути викладеними в письмовій формі та нотаріально посвідчені. Всі додаткові угоди щодо внесення змін та доповнень до цього договору складають його невід`ємну частину.

Пунктами 4, 5, 7 договору позики грошей від 24 листопада 2009 року передбачено, що повернення позиченої суми грошей повинно бути вчинено у місті Одесі у національній валюті України (гривні) у розмірі, що буде еквівалентний 38 340 доларам США, за курсом встановленим за домовленістю сторін на день повернення позики. Повернення позиченої суми грошей повинно вчинятися щомісячно 24 числа кожного місяця, починаючи 24 листопада 2009 року, по 8 032 грн, що в еквівалентні, за домовленістю сторін, становить 945 доларів США, решту суми у розмірі - 229 500 грн, що в еквівалентні, за домовленістю сторін, становить

27 000 доларів США - до 24 листопада 2010 року. Якщо позичальник своєчасно не поверне позикодавцю суму, вказану в пункті 1 цього договору, то за неналежне виконання умов цього договору, він зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 3,5 % від суми вказаної в пункті 1 цього договору.

В забезпечення виконання зобов`язань за договором позики грошей

від 24 листопада 2009 року, між ОСОБА_9 та ОСОБА_1

24 листопада 2009 року було укладено іпотечний договір (без випуску заставної), посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н. Ю. та зареєстрований в реєстрі за № 4055 (далі - іпотечний договір).

Іпотека за іпотечним договором забезпечує вимоги іпотекодержателя щодо виконання іпотекодавцем кожного і всіх його зобов`язань за договором позики грошей у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в договорі позики грошей, з усіма змінами і доповненнями до нього. Зокрема, іпотека за цим договором забезпечує виконання таких вимог іпотекодержателя: повернення позики, відшкодування збитків та витрат, викликаних порушенням договору позики грошей: в сумі заподіяних збитків та витрат.

Відповідно до підпунктів 2.1.1., 2.1.2. пункту 2.1. іпотечного договору, предметом іпотеки за цим договором є квартира АДРЕСА_1 , яка в цілому складається з двох житлових кімнат, житловою площею 26,2 кв.м, загальною площею 40,2 кв.м.

Відповідно до пункту 6.1. іпотечного договору, зобов`язання, що забезпечене предметом іпотеки вважається виконаним у повному обсязі якщо іпотекодавцем фактично повернуті грошові кошти у повному обсязі, відповідно до умов основного зобов`язання.

Відповідно до пункту 6.2. іпотечного договору іпотекодержатель вправі звернути стягнення на предмет іпотеки та одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця, зокрема у разі невиконання чи неналежного виконання основного зобов`язання.

Пунктами 6.2., 6.3. договору іпотеки передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється одним з таких способів за вибором іпотекодержателя:

(1) за рішенням суду;

(2) на підставі виконавчого напису нотаріуса;

(3) шляхом позасудового врегулювання відповідно до передбачених цим договором застережень про задоволення вимог іпотекодержателя.

Реалізація предмету іпотеки, на який звернено стягнення за рішенням суду або на підставі виконавчого напису нотаріуса, здійснюється в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Згідно пунктів 6.4., 6.5. іпотечного договору, у разі порушення умов договору, з якого виникло основне зобов`язання, та/або умов цього договору іпотекодержатель надсилає особі, яка порушила свої обов`язки, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш, ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього договору та/або чинного законодавства України. Положення цього пункту не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутися у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. У випадку часткового виконання основного зобов`язання іпотека зберігається в початковому обсязі. У будь-який час до реалізації предмета іпотеки звернення стягнення на нього може бути зупинено шляхом виконання основного зобов`язання у повному обсязі.

Підпункти 6.8.1. - 6.8.3. пункту 6.8. договору іпотеки передбачають застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки.

Так, у разі виникнення у іпотекодержателя права звернути стягнення на предмет іпотеки, іпотекодержатель може прийняти рішення про прийняття предмету іпотеки у свою власність, про що письмово повідомляє іпотекодавця. В зазначеному повідомленні має міститися: підстави звернення стягнення на предмет іпотеки, ціна, за якою предмет іпотеки переходить у власність іпотекодержателя, суть та розмір основного зобов`язання або його частини, яке припиняється в результаті переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки. У цьому випадку таке застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя та є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, у відповідності до статті 37 Закону України «Про іпотеку». Предмет іпотеки переходить у власність іпотекодержателя за ціною предмета іпотеки, визначеною незалежним експертним оцінювачем, зменшеною на суму загальнообов`язкових платежів (податків, зборів тощо), які буде повинен сплатити при цьому іпотекодержатель. Іпотекодержатель може звернутися за висновком про незалежну експертну оцінку предмету іпотеки до будь-якого суб`єкта оціночної діяльності, який має право проводити експертну оцінку нерухомості. Іпотекодержатель не несе відповідальності за дійсність чи достовірність висновку обраного суб`єкту оціночної діяльності щодо ціни предмету іпотеки. Іпотекодавець бере на себе обов`язки вчиняти всі залежні від нього дії, які можуть стати необхідними для переходу права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя, а також дії, які не є необхідними, але можуть зробити процес переходу права власності належним, простим та максимально швидким.

21 травня 2013 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_1 було укладено договір про внесення змін №1 до договору позики грошей, посвідченого

24 листопада 2009 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н. Ю. за реєстровим № 4054, відповідно до якого пункт 1 договору позики викладено у наступній редакції: позикодавець передала, а позичальник прийняла у власність грошову суму в розмірі 367 114 грн, що в еквіваленті, за домовленістю сторін, становить 44 770 доларів США. Позичальник зобов`язується повернути позикодавцю в строк та на умовах, передбачених цим договором, позику у вищезазначеному розмірі.

Пункт 3 та пункт 5 договору позики викладено у наступній редакції: «Сторони домовилися, що позичальник зобов`язаний повернути (погасити) суму грошових коштів, зазначену в пункті 1 цього договору, в повному обсязі до 21 листопада 2013 року включно, який може бути продовжений за взаємною згодою сторін. Зміни та доповнення до цього договору повинні бути викладеними в письмовій формі та нотаріально посвідченими. Всі додаткові угоди щодо внесення змін та доповнень до цього договору складають його невід`ємну частину. Повернення позиченої суми грошей повинно вчинятися за наступним графіком: 21 числа кожного місяця, починаючи з 21 травня 2013 року по 21 жовтня 2013 року, по 10 619 грн, що в еквіваленті, за домовленістю сторін, становить 1 295 доларів США, а решту суми у розмірі 303 400 грн, що в еквіваленті, за домовленістю сторін, становить

37 000 доларів США - до 21 листопада 2013 року».

Крім того, 21 травня 2013 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_1 було укладено договір про внесення змін № 1 до іпотечного договору, посвідченого 24 листопада 2009 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н. Ю. за реєстровим № 4055.

Згідно пункту 4.1. іпотечного договору від 24 листопада 2009 року та

пункту 4.2. договору про внесення змін № 1 до іпотечного договору

від 21 травня 2013 року, при укладенні цього договору іпотекодавцем враховані інтереси дітей та інших членів сім`ї і осіб, які мають право користування даним предметом іпотеки (при їх наявності).

Відповідно до пункту 4.5. договору іпотеки від 24 листопада 2009 року та пункту 4.6. договору про внесення змін № 1 до іпотечного договору

від 21 травня 2013 року, іпотекодавець підтверджує, що укладення цього договору не призведе до порушення будь-якого положення чинного законодавства України, а також порушення прав та обов`язків малолітніх, неповнолітніх або непрацездатних членів сім`ї іпотекодавця.

У зв`язку із невиконанням ОСОБА_1 зобов`язань за договором позики грошей від 24 листопада 2009 року та договором про внесення змін № 1 до договору позики грошей від 21 травня 2013 року, ОСОБА_12 13 червня 2015 року звернулась до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Чужовської Н. Ю. із заявою, в якій просила нотаріуса передати ОСОБА_1 заяву ОСОБА_6 із вимогою виконати умови договору позики грошей та, протягом 90 днів з дня отримання цього повідомлення, повернути 777 569, 80 грн, що в еквіваленті, за курсом, встановленим Національним банком України станом на 30 червня 2015 року, становить 37 000 доларів США, а також сплатити пеню, розмір якої передбачено пунктом 7 договору позики грошей з усіма змінами до нього та діючим законодавством України, остаточна сума якої буде уточнена на дату звернення стягнення.

Крім того, у поданій заяві було зазначено, що якщо у строк 90 (дев`яносто) днів, з дня отримання цього повідомлення, ОСОБА_1 не будуть виконані вказані вимоги, ОСОБА_9 буде звернуте стягнення на квартиру АДРЕСА_1 .

Зазначена заява була посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н. Ю. 30 червня 2015 року, зареєстрована в реєстрі за № 1706, та передана ОСОБА_1 , що підтверджено свідоцтвом цього ж нотаріуса зареєстрованим в реєстрі за № 1419.

У зв`язку з тим, що зобов`язання за договором позики грошей

від 24 листопада 2009 року та договором про внесення змін № 1 до договору позики грошей від 21 травня 2013 року ОСОБА_1 виконані не були, ОСОБА_12 звернулася до державного реєстратора прав на нерухоме майно Антоненко О. С. КП «ЦДР Хлібодарської селищної ради» із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо квартири АДРЕСА_1 .

На виконання положень пункту 6.8.2. договору іпотеки від 24 листопада

2009 року ОСОБА_12 звернулася до ПП «Брокбізнесконсалт» (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності ФДМУ №684/15 від 27 серпня 2015 року) для здійснення оцінки нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 .

Згідно звіту про незалежну оцінку майна ідентифікатор у базі

ФДМУ 967002_14032016_00087, ринкова вартість вказаної квартири (без врахування ПДВ) станом на 15 березня 2016 року становить 677 820 грн, або 26 050 доларів США по курсу НБУ на дату оцінки 26, 019961 грн, за

1 долар США.

Рішенням державного реєстратора КП «ЦДР Хлібодарської селищної ради» Антоненко О. С. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 06 липня 2016 року № 30338709 прав на нерухоме майно було проведено державну реєстрацію прав власності на квартиру АДРЕСА_1 , за ОСОБА_9

Після здійснення реєстрації права власності на спірну квартиру за ОСОБА_9 державним реєстратором видано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав, в якій зазначено підстави виникнення права власності, а саме: договір про внесення змін № 1 від 21 травня

2013 року № 1702, свідоцтво № 1419 від 30 червня 2016 року та договір іпотеки № 4055 від 24 листопада 2009 року.

Судами також встановлено, що при укладенні іпотечного договору

від 24 листопада 2009 року ОСОБА_1 було надано довідку (виписку з домової книги про склад сім`ї та реєстрацію) від 09 листопада 2009 року № 2045, згідно якої у квартирі АДРЕСА_1 , яка передається в іпотеку, зареєстрована та проживає ОСОБА_1 з 14 квітня 1993року.

23 березня 2011 року в квартирі АДРЕСА_1 були зареєстровані ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3.

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Щодо вирішення вимог первісного позову ОСОБА_1 .

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про іпотеку» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Частина перша статті 33 Закону України «Про іпотеку», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачає, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону України «Про іпотеку», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Тобто, законом передбачено та чітко визначено судовий та позасудові способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Згідно до частини першої, другої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права на продаж предмета іпотеки.

Відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржене іпотекодавцем у суді.

Отже законодавством передбачене право оспорити в суді державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за іпотекодавцем, набутого в позасудовому порядку.

Можливість реалізації іпотекодержателем права на звернення стягнення шляхом набуття права власності на предмет іпотеки передбачена також в Законі України від 07 липня 2004 року № 1953-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Статтею 18 вказаного Закону № 1953-ІV передбачений порядок проведення державної реєстрації прав.

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та процедура державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно з пунктами 6, 18, 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком.

За результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.

Для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя в разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що за умовами іпотечного договору в редакції договору № 1 про внесення змін до нього

від 21 травня 2013 року, сторони узгодили, що у випадках та в порядку, передбачених цим договором та/або чинним законодавством України іпотекодержатель може одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки (підпункт 5.1.1 пункту 5.1 іпотечного договору в редакції договору № 1 про внесення змін до нього від 21 травня 2013 року).

Підпункти 6.8.1.-6.8.3. пункту 6.8. договору іпотеки передбачають застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки.

Відповідно до пункту 6.2 іпотечного договору в редакції договору № 1 про внесення змін до нього від 21 травня 2013 року документом, що підтверджує безспірну заборгованість позичальника та встановлює прострочення виконання зобов`язання, за домовленістю сторін, буде вважатися заява, передана іпотекодержателем позичальнику у порядку, встановленому статтею 84 Закону України «Про нотаріат», позитивну відповідь на яку зі сторони позичальника не буде одержано у строки, встановлені іпотекодержателем у цій заяві, або не будуть сплачені позичені гроші у встановлений строк.

Судами враховано, що 01 липня 2015 року ОСОБА_1 було отримано заяву, яка є документом, що підтверджує її заборгованість як позичальника, за договором позики від 24 листопада 2009 року, встановлює прострочення виконання зобов`язання, а також містить письмову вимогу про усунення порушення. У заяві ОСОБА_12 зазначила стислий зміст порушених зобов`язань, вимогу про виконання порушеного зобов`язання у строк 90 днів з дня її отримання та попередження про прийняте рішення щодо звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.

Однак у визначений у зазначеній заяві строк вимоги іпотекодержателя виконані не були.

Суд відхиляє доводи касаційної скарги щодо відсутності у заяві

ОСОБА_6 від 30 червня 2015 року відомостей, передбачених

пунктом 6.8.1 іпотечного договору в редакції договору № 1 про внесення змін до нього від 21 травня 2013 року, зокрема ціни за якою предмет іпотеки переходить у власність іпотекодержателя.

При цьому, суд враховує, що за змістом заяви ОСОБА_6 розмір заборгованості ОСОБА_1 за договором позики від 24 листопада

2009 року складає 777 569, 80 грн, що еквівалентно 37 000 доларів США, та передбачено, що після звернення стягнення на предмет іпотеки зобов`язання ОСОБА_1 за договором позики припиняються.

Судами встановлено, що рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки було прийнято у відповідності до пункту 6.8. іпотечного договору в редакції договору № 1 про внесення змін до нього від 21 травня 2013 року у зв`язку із наявною у позичальника заборгованістю, держава реєстрація права власності за відповідачем на іпотечне нерухоме майно проведена на підставі документів, передбачених Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127, у встановленому законом порядку, а тому підстави для скасування державної реєстрації права власності на іпотечне майно відсутні.

Належних та допустимих доказів виконання ОСОБА_1 зобов`язання згідно договору позики від 24 листопада 2009 року, в редакції договору про внесення змін №1 від 21 травня 2013 року, суду не надано.

Щодо вирішення вимог зустрічного позову ОСОБА_11 .

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до вимог статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з положеннями частини першої статті 319 ЦК України та частини першої статті 150 ЖК УРСР власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За змістом статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном.

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій, встановивши, що ОСОБА_12 є власником квартири, однак не має можливості користуватись своєю власністю, дійшли обґрунтованого висновку про задоволення її позовних вимог про вселення в квартиру.

Доводам ОСОБА_1 щодо порушення прав дітей на спірну квартиру суди попередніх інстанцій надали належну оцінку вказавши, що відповідно до пунктів 4.1., 4.5 договору іпотеки та пунктів 4.2., 4.6. договору про внесення змін до цього договору ОСОБА_1 , як іпотекодавець стверджувала, що нею враховані інтереси дітей та інших членів сім`ї і осіб, які мають право користування даним предметом іпотеки (при їх наявності), а укладення іпотечного договору не призведе до порушення будь-якого положення чинного законодавства України, а також порушення прав та обов`язків малолітніх, неповнолітніх або непрацездатних членів сім`ї іпотекодавця.

При укладенні договору іпотеки ОСОБА_1 надала нотаріусу довідку (виписку з домової книги про склад сім`ї та реєстрацію) від 09 листопада

2009 року № 2045 зі змісту якої вбачається, що у квартирі АДРЕСА_1 , яка передається в іпотеку, зареєстрована та проживає лише ОСОБА_1 .

Відповідно до пункту 5.3.1 договору іпотеки, - іпотекодавець без попереднього письмового погодження із іпотекодержателем не має права реєструвати на житловій площі, що входить до складу предмету іпотеки третіх осіб, в тому числі малолітніх та неповнолітніх дітей.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстровані у спірній квартирі із

23 березня 2011 року, в той час, як іпотекодержатель ОСОБА_12 не надавала своєї згоди на реєстрацію цих осіб в квартирі, що є предметом іпотеки.

У розглядуваній справі брав участь орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради.

Інші доводи касаційної скарги, які є аналогічним доводам, викладеним в позовній заяві, запереченнях на зустрічний позов та апеляційній скарзі на рішення місцевого суду, зводяться до незгоди з висновками судів стосовно встановлених обставин справи, містять посилання на докази, що були предметом дослідження й оцінки судів та спрямовані на переоцінку доказів у справі.

В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, якими правильно застосовано норми матеріального права, зроблені обґрунтовані висновки на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Щодо розподілу судових витрат

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, відсутні.

Щодо поновлення виконання рішення суду

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки рішення судів попередніх інстанцій залишено без змін, касаційний суд поновлює їх виконання.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 415, 416, 419, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 02 жовтня 2017 року та постанову Одеського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Київського районного суду м. Одеси

від 02 жовтня 2017 року та постанови Одеського апеляційного суду

від 18 квітня 2019 року у цивільній справі № 520/15964/16-ц.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. М. Осіян Н. Ю. Сакара С. Ф. Хопта В. В. Шипович