РЕНІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Провадження № 2/510/319/19

Справа № 510/1943/18

06.03.2019 року м. Рені Одеської області

Ренійський районний суд Одеської області у складі

головуючого судді Гончарової-Парфьонової О.О.

при секретарі Міхайліченко В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Рені Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю, -

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності за набувальною давністю, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що в 2010 році ОСОБА_2 подарував їй автокран ЗІЛ-130 марки КС-2561Е, державний реєстраційний номер 13-30 ОЕЗ, 1981 року випуску. Автокран належав відповідачу на підставі договору купівлі-продажу № 28 від 12 березня 2003 року, укладеного між ним та Ренійським будівельним кооперативом «Райагробуд», але ОСОБА_2 одразу не перереєстрував транспортний засіб на себе. Попередній власник автокрану Ренійським будівельним кооперативом «Райагробуд» ліквідовано та виключено з ЄДРПОУ 25 грудня 2005 року.

Відповідач передав позивачу автокран ЗІЛ-130 марки КС-2561Е, державний реєстраційний номер 13-30 ОЕЗ, 1981 року випуску в неробочому стані, разом з автокраном передав технічний паспорт серії ВЛ №788899, виданий Ізмаїльським ДАІ 02 грудня 1981 року, договір купівлі-продажу № 28 від 13 березня 2003 року та акт прийому-передачі від 12 березня 2003 року. Позивач відремонтувала вказане майно за власні кошти.

ОСОБА_1 довгий час не експлуатувала автокран, однак на теперішній час у неї виникла необхідність у використанні вказаного майна, але за відсутністю правовстановлюючих документів: технічного паспорту встановленого зразку, позивач позбавлена можливості його експлуатувати.

Позивач у судове засідання не зявилася, про дату, час та місце його проведення сповіщалася належним чином, причини неявки суду не відомі, до суду надійшла заява, відповідно до якої вона просить розглянути справу за її відсутності, позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити.

Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце його проведення сповіщався належним чином, причини неявки суду не відомі, до суду надійшла заява, відповідно до якої він позов визнає у повному обсязі та не заперечує проти його задоволення.

Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, у 2010 році ОСОБА_2 подарував позивачу автокран ЗІЛ-130 марки КС-2561Е, державний реєстраційний номер 13-30 ОЕЗ, 1981 року випуску. Автокран належав відповідачу на підставі договору купівлі-продажу № 28 від 12 березня 2003 року, укладеного між ним та Ренійським будівельним кооперативом «Райагробуд», але ОСОБА_2 одразу не перереєстрував транспортний засіб на себе. Попередній власник автокрану Ренійським будівельним кооперативом «Райагробуд» ліквідовано та виключено з ЄДРПОУ 25 грудня 2005 року.

Відповідач передав позивачу автокран ЗІЛ-130 марки КС-2561Е, державний реєстраційний номер 13-30 ОЕЗ, 1981 року випуску в неробочому стані, разом з автокраном передав технічний паспорт серії ВЛ №788899, виданий Ізмаїльським ДАІ 02 грудня 1981 року, договір купівлі-продажу № 28 від 13 березня 2003 року та акт прийому-передачі від 12 березня 2003 року. Позивач відремонтувала вказане майно за власні кошти.

ОСОБА_1 довгий час не експлуатувала автокран, однак на теперішній час у неї виникла необхідність у використанні вказаного майна, але за відсутністю правовстановлюючих документів: технічного паспорту встановленого зразку, позивач позбавлена можливості його експлуатувати.

На теперішній час позивач продовжує безперервно, відкрито та добросовісно володіти автокраном, вказане майно не витребувано з її володіння, вимог щодо повернення майна не висувалося, не заперечувалось проти ремонтів та обслуговування.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Конституції України, усі суб'єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частини перша, друга статті 41); правовий режим власності визначається виключно законами України (пункт 7 частини першої статті 92).

Згідно із ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

На підставі ч. 1 ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе, а частина 3 цієї статті передбачає, що фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Згідно п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав, особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається.

Набувальна давність визначається, як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також, в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим, як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

З наданих суду документів вбачається, що ОСОБА_1 добросовісно, безперервно та відкрито користується спірним майном, доглядає та утримує його.

З 2010 року відповідач або інші правонаступники власника жодного разу не витребували у позивача спірне майно, вимог щодо повернення автомобіля або причепа не висувалося, не заперечувалось проти поточних ремонтів або обслуговування.

А на підставі ч. 4 ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

У даному випадку визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, таким чином, суд вважає, що є всі підстави для визнання права власності на автокран ЗІЛ-130 марки КС-2561Е, державний реєстраційний номер 13-30 ОЕЗ, 1981 року випуску за позивачем.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 13 81, 89, 133, 141, 200, 206, 223, 259, 263-265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на автокран ЗІЛ-130 марки КС-2561Е, державний реєстраційний номер 13-30 ОЕЗ, 1981 року випуску, шасі (кузов) №1865288, за набувальною давністю.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяті днів з дня його проголошення.

Суддя О.О. Гончарова-Парфьонова