ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 663/151/19 Головуючий в І інстанції: Пухальський С.В.
Номер провадження: №22-ц/819/1339/19 Доповідач: Майданік В.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Майданіка В.В.,

суддів: Кутурланової О.В.,

Орловської Н.В.,

секретар Геленко А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства "Очисні споруди смт. Лазурне" на рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 12 червня 2019 року, у складі судді Пухальського С.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Очисні споруди смт. Лазурне" (третя особа директор Комунального підприємства "Очисні споруди смт. Лазурне" Трофімов Іван Валентинович) про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

21 січня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив:

--- визнати незаконним та скасувати наказ директора комунального підприємства "Очисні споруди смт. Лазурне" від 22.12.2018 року №61-к про звільнення його (позивача) з роботи з посади слюсаря аварійно-відновлювальних робіт за п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків, покладених трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку;

--- поновити його на роботі на посаді слюсаря майнового комплексу "Очисні споруди" комунального підприємства "Очисні споруди смт. Лазурне";

--- стягнути з відповідача на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 24998,40грн;

--- стягнути з відповідача на його користь компенсацію за завдану моральну шкоду в сумі 10000грн.

Позов обґрунтував наступним.

На підставі наказу від 01 червня 2017 року його було прийнято на роботу до вказаного підприємства на посаду слюсаря. 22 грудня 2018 року наказом директора підприємства його було звільнено з роботи за ініціативою адміністрації на підставі п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків, покладених трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку. Своє звільнення вважає незаконним.

Згідно укладеного з ним трудового договору та його посадової інструкції, він, як слюсар від дня прийняття на роботу і по день звільнення виконував роботи по забезпеченню постійної належної роботи, обслуговуванню та ремонту обладнання, що було встановлене на майновому комплексі "Очисні споруди" і виконувало функцію очистки нечистот з баз відпочинку та пансіонатів смт. Лазурне Скадовського району Херсонської області. Вказане обладнання обслуговували 8 слюсарів, які працювали 24 години по двоє в зміні згідно графіка в режимі "доба роботи через три доби відпочинку".

Також, в штаті підприємства працювало два слюсарі, які обслуговували і ремонтували водопровідні мережі в смт. Лазурне.

20 грудня 2018 року, у його вихідний день, його викликали на роботу і усно дали вказівку виконати роботи по ремонту водопровідної мережі в АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 . Шевченко. Він не погодився виконувати таку роботу, оскільки вона не входила до кола його посадових обов`язків, разом з тим, він зауважив, що коли адміністрацією буде виданий письмовий наказ, з яким його ознайомлять, то він його виконає. Вимагаючи письмового наказу, він перш за все намагався захистити свої права у разі отримання виробничої травми, оскільки така робота виконується в траншеї на глибині близько 3 метрів, пов`язана з певними ризиками, вимагає від працівника достатніх професійних навиків.

Проте, адміністрація підприємства не погодилась з його доводами, відмовилась видавати такий наказ і 22 грудня 2018 року його було звільнено з роботи за п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України.

При ознайомлені з текстом про звільнення та виданою при звільненні трудовою книжкою він виявив, що первісна назва його посади "слюсар", на яку він був прийнятий на роботу, була змінена згідно наказу № 72 від 01 листопада 2017 року на "слюсар аварійно-відновлювальних робіт", хоча з цим наказом та новими посадовими обов`язками чи посадовою інструкцією його ознайомлено не було. Як і раніше, він виконував лише роботи по забезпеченню безперебійної роботи, обслуговуванню та ремонту обладнання, що було встановлене на майновому комплексі "Очисні споруди".

Ще 09 серпня 2018 року на його прохання бухгалтер КП «Очисні споруди смт. Лазурне» ОСОБА_2 зробила копію з його трудової книжки, що зберігалась на підприємстві, яку він в цей же день надав до Управління Пенсійного фонду у Скадовському районі для проведення перерахунку раніше призначеної пенсії як працюючому пенсіонеру. Працівник Управління Пенсійного фонду прийняла від нього копію трудової книжки і долучила її до його пенсійної справи, вказавши дату надання 09.08.2018. В поданій ним до Управління Пенсійного фонду копії трудової книжки станом на 09 серпня 2018 року відсутній запис за № 16 від 01 листопада 2017 року про зміну назви посади "слюсар" на "слюсар аварійно-відновлювальних робіт" згідно наказу № 72 від 01.01.2017, а це свідчить про те, що запис було вчинено пізніше.

Також, несподіваним для нього було і те, що наказом директора КП "Очисні споруди смт. Лазурнее" № 48-а від 15 листопада 2018 року йому було оголошено догану за порушення трудової дисципліни.

Зазначає, що 15 листопада 2018 року трудову дисципліну не порушував, претензій зі сторони адміністрації підприємства до нього не було, написати письмове пояснення від нього ніхто не вимагав і з наказом про оголошення догани не ознайомлював. Про існування наказу № 48-а від 15.11.2018 йому стало відомо з тексту наказу № 61-к від 22.12.2018.

Законність зазначеного наказу № 48-а від 15.11.2018 він в судовому порядку не оспорював, так як до часу свого звільнення з роботи не знав про його існування.

Оскаржуваним рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 12 червня 2019 року позов було частково задоволено. Суд ухвалив:

--- визнати незаконним та скасувати наказ директора комунального підприємства "Очисні споруди смт. Лазурне" від 22 грудня 2018 року № 61-к про звільнення з роботи слюсаря аварійно-відновлювальних робіт ОСОБА_1 по пункту 3 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України у зв`язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків, покладених трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку;

--- поновити позивача на роботі на посаді слюсаря майнового комплексу "Очисні споруди" комунального підприємства "Очисні споруди смт. Лазурне";

--- стягнути з відповідача на користь позивача його середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 22 грудня 2018 року по 12 червня 2019 року включно в розмірі 28643,76грн;

--- стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію за спричинену моральну шкоду в розмірі 3000,00грн;

--- в іншій частині вимог про стягнення моральної шкоди відмовити;

--- стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 2561,20грн;

--- судове рішення в частині поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за один місяць підлягає до негайного виконання.

В апеляційній скарзі керівник відповідача просить скасувати зазначене рішення в повному обсязі й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, та невідповідність висновків суду обставинам справи. Зокрема, зазначив, що суд необґрунтовано відмовив у прийнятті в якості доказів наступні документи: акт №8 від 15.11.2018 року, акт №12 від 21.12.2018 року про підтвердження факту невиконання трудових обов`язків позивачем (а.с.58, 59), наказ №40-а від 15.11.2018 року про оголошення позивачу догани за порушення трудової дисципліни (а.с.57), акт про відмову в ознайомленні під розпис з наказом (а.с.60). При цьому суд не послався на жоден нормативний акт, що вимагав би залучення до складання подібних актів інших, відмінних від керівництва, осіб. Також вказав, що судом необґрунтовано прийнято в якості доказу показання свідка ОСОБА_3 з приводу допису іншою особою пункту 2.4. Інструкції слюсаря-ремонтника, тоді як вказаний факт може бути доведено лише висновком почеркознавчої експертизи, який відсутній.

У своєму запереченні позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Справа тричі призначалась до апеляційного розгляду (27.08.2019 року о 14-15 годині, 17.09.2019 року о 16-00 годині та 15.10.2019 року о 15-30 годині), однак представник відповідача та третя особа ОСОБА_4 жодного разу в судове засідання не з`явились і не повідомили суд про причини неявки. На судове засідання 15.10.2019 року о 15-30 годині, згідно відстеженню поштових відправлень та поштовому повідомленню, третя особа ОСОБА_4 , наказом якого і було позивача звільнено з роботи, судову повістку не отримав з інших причин. Щодо відповідача, то кожного разу судові повістки повертаються за закінченням терміну зберігання. Не зважаючи на те, що відповідач є юридичною особою, сам оскаржив судове рішення, зазначивши свою адресу АДРЕСА_3 , аналогічну той, яку зазначив і позивач, він не цікавиться своєю справою, розглядом своєї апеляційної скарги. Тобто недобросовісно користується своїми процесуальними правами. Враховуючи вказане, необхідність вирішення трудового спору, який має важливе значення для позивача, апеляційний суд вважає причину неявки в судове засідання вказаних осіб неповажною, вважає, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка вказаних осіб не перешкоджає розгляду справи, а тому ухвалив розглянути справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Із матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

Згідно наказу директора комунального підприємства "Очисні споруди смт. Лазурне" № 25-к від 01 червня 2017 року позивач ОСОБА_1 був прийнятий на роботу на вказане підприємство на посаду слюсаря (а.с.61).

Відповідно до наказу директора комунального підприємства "Очисні споруди смт. Лазурне" від 22 грудня 2018 року № 61-к ОСОБА_1 був звільнений з роботи з 22.12.2018 року за ініціативою адміністрації на підставі п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків, покладених трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку. В наказі зазначено, що 20 грудня слюсарем аварійно-відновлювальних робіт ОСОБА_1 не було виконане завдання в.о. головного інженера Чаплинського В.В ОСОБА_5 та не здійснено проведення аварійно-відновлювальних робот в смт. Лазурне АДРЕСА_4 . АДРЕСА_1 та вул. Шевченко, що не дало змогу вчасно відреагувати на аварійну ситуацію та відновити водопостачання в смт. Лазурне. Письмове пояснення слюсар аварійно-відновлювальних робіт ОСОБА_1 надати відмовився (а.с.11).

Підставою для видання вказаного наказу про звільнення, як зазначено в ньому самому, слугували:

- акт № 8 від 15 листопада 2018 року та акт № 12 від 21 грудня 2018 року про підтвердження факту невиконання трудових обов`язків слюсарем аварійно-відновлювальних робіт ОСОБА_1 (а.с.58-59);

- наказ № 48-а від 15 листопада 2018 року про оголошення ОСОБА_1 догани за порушення трудової дисципліни (а.с.57);

- акт про відмову в ознайомленні під розпис з наказом (а.с.60).

Згідно наказу № 72 від 01.11.2017 перейменовано ряд посад, зокрема "слюсар" на "слюсар аварійно відновлювальних робіт" (а.с.62).

В особовій картці працівника ОСОБА_1 відсутній його підпис навпроти даних про переведення на посаду слюсар аварійно відновлювальних робіт; натомість є його підпис навпроти даних про прийняття на посаду слюсаря (а.с.64).

Відповідно до акту № 8 від 15 листопада 2018 року, складеному комісією у складі директора відповідача, в.о. головного інженера ОСОБА_6 та головного бухгалтера ОСОБА_7 , слюсар аварійно-відновлювальних робіт ОСОБА_1 . допустив 15.11.2018 року порушення трудової дисципліни, а саме відмовився виконати поставлене в.о. головного інженера завдання здійснити виїзд та ліквідувати наслідки поривів в АДРЕСА_5 Лазурне АДРЕСА_6 . Надати письмове пояснення він відмовився. З актом він був ознайомлений, ставити підпис в ознайомленні відмовився (а.с.58).

За наказом відповідача № 48-а від 15 листопада 2018 року було оголошено позивачу ОСОБА_1 догану за порушення трудової дисципліни, а саме невиконання 15.11.2018 року завдання по ліквідації наслідків поривів в АДРЕСА_5 Лазурне по АДРЕСА_6 (а.с.57).

Згідно акту № 12 від 21 грудня 2018 року, складеному комісією у складі директора відповідача, в.о. головного інженера ОСОБА_6 та головного бухгалтера ОСОБА_7 , слюсар аварійно-відновлювальних робіт ОСОБА_1 . допустив 20.12.2018 року порушення трудової дисципліни, а саме відмовився у супроводі в.о. головного інженера здійснити виїзд для проведення аварійно-відновлювальних робіт в смт. Лазурне по вул. Весняна та вул. Шевченка по відновленню водопостачання. Надати письмове пояснення він відмовився. З актом він був ознайомлений, ставити підпис в ознайомленні відмовився (а.с.58).

Як вбачається з відповіді Головного управління держпраці у Херсонській області від 08.02.2019, в січні Головним управлінням проведено інспекційне відвідування КП "Очисні споруди смт. Лазурне", в ході якого встановлено порушення пункту 2.5 глави 2 Інструкції № 58 "Про порядок ведення трудових книжок працівників" в частині неознайомлення працівників під розписку із кожним записом, що заносяться до трудової книжки на підставі наказу (розпорядження) про призначення на роботу, переведення і звільнення (а.с.54).

Відповідачем надано документ під назвою "Робоча інструкція слюсаря ремонтника та слюсаря аварійно-відновлювальних робіт", затверджена 01.06.2017р директором КП "Очисні споруди смт. Лазурне" ОСОБА_8 (а.с.63).

Вказаною інструкцією встановлено завдання та обов`язки слюсаря-ремонтника, зокрема: виконує ремонт, монтаж, демонтаж… устаткування, агрегатів… (п.2.1.), виконує слюсарну обробку деталей і складових одиниць по 6-7 квалітетах (п.2.2.), розбирає, ремонтує і складає вузли і устаткування в умовах напруженої і щільної посадок (п.2.3.), проводить аварійно-відновлювальні роботи в системі водопостачання та водовідведення (п.2.4.).

При огляді оригіналу інструкції суд першої інстанції встановив, що назва інструкції в частині слюсаря аварійно-відновлювальних робіт виконана іншим шрифтом та кольором, тобто містить ознаки додруковування на вже існуючу інструкцію. Також, в пункті 2.4 інструкції від руки дописано обов`язки слюсаря-ремонтника, тоді як інші його обв`язки надруковані машинописним текстом. Суд також встановив, що вказаний рукописний текст пункту 2.4. дописано іншим почерком, відмінним від почерку, яким виконані інші рукописні тексти інструкції.

Згідно поданої позивачем ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду копії трудової книжки станом на 07.09.2018 року відсутній запис за № 16 від 01 листопада 2017 року про зміну назви посади "слюсар" на "слюсар аварійно-відновлювальних робіт" згідно наказу № 72 від 01.11.2017 (а.с.25-26). Вказаний факт сторонами не оспорюється.

Задовольняючи повністю позовні вимоги про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також задовольняючи частково вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено ознайомлення позивача про перейменування посади "слюсар" на "слюсар аварійно відновлювальних робіт", що свідчить про відсутність підстав вимагати від нього виконувати роботу, яка не входить до його посадових обов`язків, що у свою чергу свідчить про неправомірність притягнення його у зв`язку з цим до дисциплінарної відповідальності.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки до нього він дійшов при повному та всебічному дослідженні обставин справи та давши належну оцінку зібраним у справі доказам. Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував до цих правовідносин норми матеріального права, які їх регулюють, і вирішив справу з дотриманням норм процесуального права.

Так, відповідно до п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Тобто, для розірвання трудового договору за вказаною підставою необхідні такі умови: 1) належним чином зафіксований факт протиправного винного невиконання або неналежного виконання працівником трудових обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку; 2) невиконання трудових обов`язків повинно мати систематичний характер; 3) до працівника повинні були вже застосовуватись протягом року заходи дисциплінарного стягнення.

При цьому при застосуванні п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України важливе значення має не кількість застосованих до працівника стягнень, а ступінь тяжкості проступку, заподіяна ним шкода та обставини, за яких вчинено правопорушення.

За ч.3 ст.40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за п.5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

Із положень ст.43 КЗпП України вбачається, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.п.1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 ст.40 і п.п.2 і 3 ст.41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

При апеляційному розгляді справи представник позивача зазначила, що у відповідача немає первинної профспілкової організації.

Відповідно до ст.43-1 вказаного Кодексу розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадках, зокрема, звільнення з підприємства, установи, організації, де немає первинної профспілкової організації.

Відповідно до ст.148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше 1 місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Згідно ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Відповідно до ст. 2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до п. 22. Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів" у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 п.1 ст.41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 1471, 148, 149 КЗпП Україниправила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

На думку апеляційного суду суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи та дав належну оцінку показанням свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , а також іншим зібраним по справі доказам (зокрема, тому, що в особовій картці працівника ОСОБА_1 відсутній його підпис навпроти даних про зміну назви посади зі слюсаря на слюсар аварійно-відновлювальних робіт; дописання рукописним текстом в пункті 2.4 інструкції обов`язків слюсаря-ремонтника; відсутність станом на час подання у 2018 році до органу Пенсійного фонду у трудовій книжці запису за № 16 від 01 листопада 2017 року про зміну назви посади зі "слюсар" на "слюсар аварійно-відновлювальних робіт" згідно наказу № 72 від 01.01.2017р), а тому прийшов до вірного висновку про те, що відповідачем не надано доказів на підтвердження факту ознайомлення позивача із наказом № 72 від 01.11.2017 року про перейменування ряду посад (зокрема "слюсар" на "слюсар аварійно відновлювальних робіт"), а також на підтвердження факту ознайомлення відповідача з обов`язками, які викладені в п.2.4. Інструкції, у зв`язку з чим прийшов до обґрунтованого висновку про поновлення позивача на роботі.

Отже, з урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що з урахуванням обставин справи вказане невиконання позивачем вказівки на проведення 20.12.2018 року аварійно-відновлювальних робіт в смт. Лазурне по вул АДРЕСА_1 та вул. Шевченка по відновленню водопостачання не є таким, на підставі якого до позивача підлягає застосуванню такий крайній захід дисциплінарного стягнення, як звільнення з роботи. Відповідачем не доведено тяжкість наслідків проступку у вигляді заподіяної шкоди та не враховано обставини, за яких вчинено правопорушення, зокрема, що позивач обґрунтовано не знав про свої обов`язки як слюсаря аварійно-відновлювальних робіт, на підставі чого він просив надати йому письмову вказівку на виконання завдання.

Стягуючи середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з дня звільнення з роботи по день ухвалення рішення (12.06.2019 року) в розмірі 28643,76грн, суд обґрунтовано виходив з положень ч.2 ст.235 КЗпП України, за якими при поновленні на роботі суд стягує середній заробіток за час вимушеного прогулу. Виходив із середньогодинної та середньомісячної заробітної плати позивача (відповідно 26,82грн та 4827,60грн), що підтверджується наданою відповідачем довідкою.

Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди слід зазначити таке.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що звільнення позивача відбулося з порушенням законодавства, що призвело до переживань позивача з приводу існування його сім`ї через несплату заробітної плати, позбавлення нормальних життєвих зв`язків, вимагання додаткових зусиль для організації життя. Аналізуючи наведене та враховуючи вимоги розумності і справедливості, апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції відносно задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди у розмірі 3000грн.

Доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону, належними доказами та висновків суду не спростовують. Зокрема, посилання скаржника на необґрунтоване неприйняття судом в якості доказів акту №8 від 15.11.2018 року, акту №12 від 21.12.2018 року, наказу №40-а від 15.11.2018 року про оголошення позивачу догани та акту про відмову в ознайомленні під розпис з наказом про оголошення догани, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки сама по собі наявність дисциплінарного стягнення за попереднє порушення трудової дисципліни не є підставою для звільнення позивача з роботи за обставин, які є предметом дослідження цього позову, а саме за події 20.12.2018 року. Як вже було зазначено, відповідачем не доведено тяжкість наслідків проступку у вигляді заподіяної шкоди та не враховано того, що позивач обґрунтовано не знав про свої обов`язки як слюсаря аварійно-відновлювальних робіт, на підставі чого він просив надати йому письмову вказівку на виконання завдання. Також підлягають відхиленню й посилання скаржника на необґрунтоване, на його думку, прийняття судом першої інстанції в якості доказу показання свідка ОСОБА_9 , оскільки рішення суд першої інстанції ухвалено на підставі сукупності зібраних та досліджених у справі доказів, а не лише на підставі показань вказаного свідка. За ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Тобто, докази оцінюються судом у їх сукупності.

Оскільки суд першої інстанції прийняв рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України це є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Очисні споруди смт. Лазурне" залишити без задоволення.

Рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 12 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання безпосередньо до Верховного Суду касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 17 жовтня 2019 року.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.В. Кутурланова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Н.В. Орловська