Постанова

Іменем України

09 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 405/2799/17-ц

провадження № 61-8184св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (після зміни назви - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»),

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області, у складі колегії суддів: Дьомич Л. М., Черненка В. В., Кіселика С. А., від 19 вересня 2017 року.

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АК КБ «ПриватБанк», банк) про захист прав споживача.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 08 жовтня 2014 року між нею та АТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір № SAMDN0810, на підставі якого вона отримала кредит у сумі 6 тис. грн. Вказаний правочин у розумінні чинного законодавства є споживчим кредитом. У період з жовтня 2014 року по лютий 2016 року вона сплачувала кредит щомісячно, однак у 2016 році у зв`язку з погіршенням стану здоров`я в неї також погіршився і майновий стан. Зазначила, що вона є пенсіонером, отримує мінімальну пенсію, яка не покриває витрат на придбання медикаментів, у зв`язку із чим не мала можливості сплачувати кредитні кошти у розмірі, визначеному кредитним договором. Послалась на те, що неодноразово зверталася до банку з проханням змінити процентну ставку, пролонгувати виплати та зменшити платежі за кредитним договором, на що отримала відмову банку. Її заборгованість складає 42 190 грн, однак вона має можливість погашати борг у розмірі 200 грн щомісячно.

Із урахуванням зазначеного, позивач просила позов задовольнити, зобов`язати банк списати штрафи та пеню, нараховані за кредитним договором № SAMDN0810 від 08 жовтня 2014 року, зменшити відсоткову ставку за користування кредитом, пролонгувати строк дії кредитного договору на три роки, тобто до 08 жовтня 2020 року та встановити новий графік погашення кредитної заборгованості.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда, у складі судді Шевченко І. М., від 07 серпня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що банк має право за реструктуризованими договорами звільнити позичальника від сплати будь-яких штрафних санкцій за несвоєчасне виконання умов кредитних договорів, що виникли до дати такої реструктуризації. Однак, позивач не зверталась до банку щодо реструктуризації суми заборгованості, що виникла за укладеним з позивачем договором. Доказів звернення до установи банку з відповідною заявою щодо реструктуризації суми заборгованості за договором, укладеним з нею, суду надано не було.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 19 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, а рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07 серпня 2017 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач зверталася до АТ КБ «ПриватБанк» із заявою щодо реструктуризації суми боргу за кредитним договором. У суді першої інстанції представник позивача зазначив, що з таким питанням до банку позивач не зверталася. Окрім того, при укладенні кредитного договору позивач діяла вільно, врахувавши власні інтереси, прийняла рішення про вибір контрагента та вступила з ним в договірні відносини, визначивши при цьому характер правочину, його умови (зміст), тобто сторонами спільно погоджено всі істотні умови.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 19 вересня 2017 року і передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що при вирішенні спору судами не було оцінено усіх доказів, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи. Судами не враховано майновий стан позивача, а також стан здоров`я, що позбавляє її можливості виконувати умови кредитного договору (сплачувати нараховані відсотки та штрафні санкції), а також можливість вирішення питання щодо реструктуризації заборгованості. При вирішенні спору судами не враховано положення статті 11 Закону України «Про захист прав споживча», окрім того умови договору про встановлення будь-яких комісій є несправедливими.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 22 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача призначено до судового розгляду.

Відзив на касаційну скаргу не надходив

Фактичні обставини справи, встановлені судами

08 жовтня 2014 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № SAMDN0810, згідно умов якого позивач отримала кредит у сумі 6 тис. грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а. с. 16-18).

Позивач не заперечувала факт отримання кредитних коштів згідно вказаного кредитного договору.

Позиція Верховного Суду

Згідно з положеннями частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої та другої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У частині дванадцятій статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) кредитодавець має право проводити за погодженням із споживачем реструктуризацію заборгованості за договором про надання споживчого кредиту.

Реструктуризація, зокрема, здійснюється шляхом: 1) надання позичальникам відстрочки сплати суми основного боргу за договорами про надання споживчого кредиту на строк не більше трьох років; 2) продовження строку договору про надання споживчого кредиту з урахуванням обмежень, що діють у банках, та обставин щодо фінансового стану позичальника; 3) зміни механізму нарахування відсотків таким чином, щоб частина щомісячних платежів з обслуговування кредитів не перевищувала 35 відсотків сукупного місячного доходу сім`ї; 4) поділу існуючого кредитного зобов`язання в іноземній валюті за договором про надання споживчого кредиту на: зобов`язання, забезпечене іпотекою, у розмірі залишку кредиту на момент реструктуризації, вираженого в гривнях за курсом, що діяв на момент отримання кредиту; зобов`язання, не забезпечене іпотекою, у розмірі різниці залишку кредиту в гривнях за курсом на момент реструктуризації та залишку кредиту в гривнях за курсом, що діяв на момент отримання кредиту, яке повністю виконується в кінці строку договору про надання споживчого кредиту.

Банк має право за реструктуризованими згідно із цією частиною договорами звільнити позичальників від сплати будь-яких штрафних санкцій за несвоєчасне виконання умов кредитних договорів, що виникли до дати такої реструктуризації.

У разі якщо позичальник у повному обсязі та своєчасно виконає реструктуризовані зобов`язання за кредитним договором протягом трьох років з дня реструктуризації боргу, комерційний банк має право на щорічне зменшення на 0,5 відсотка суми основного непогашеного боргу протягом наступних п`яти років з віднесенням зазначеної суми до складу витрат банку.

Згідно положень статті 57 ЦПК України, 2004 року, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Особа наділена правом на звернення до суду за захистом свого порушеного, невизнаного або оспореного особистого немайнового або майнового права та інтересу (стаття 16 ЦК України, стаття 3 ЦПК України 2004 року).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, правильно виходив із того, що позовні вимоги до задоволення не підлягають, оскільки укладаючи кредитний договір позивач добровільно погодилася із його умовами, отримання грошових коштів у розмірі 6 тис. грн не заперечувала, з жовтня 2014 року по лютий 2016 року виконувала умови кредитного договору, сплачувала передбачені договором щомісячні платежі.

Звертаючись до суду із цим позовом, позивач посилалася на те, що у зв`язку із незадовільним станом здоров'я та скрутним матеріальним становищем має змогу сплачувати щомісячно лише 200 грн на погашення кредитної заборгованості.

Суди правильно виходили із того, що зміна умов договору шляхом зменшення відсоткової ставки, списання нарахованих штрафних санкцій, пролонгування строку дії договору та встановлення нового графіку погашення кредитної заборгованості, можлива лише за спільною згодою сторін договору. Підстави для внесення змін до кредитного договору за рішенням суду відсутні.

Виходячи із вищезазначених норм права, слід дійти висновку, що прийняття рішення про реструктуризацію заборгованості, це право кредитодавця, а не його обов`язок за кредитним договором.

Чинним законодавством не передбачено обов`язку банку здійснити реструктуризація кредиту боржника, а лише передбачено його право на вчинення такої дії.

Позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що вона зверталася до АТ КБ «ПриватБанк» із заявою щодо реструктуризації суми боргу за кредитним договором № SAMDN0810 від 08 жовтня 2014 року та їй було відмовлено у її проханні зменшити суму боргу шляхом реструктуризації заборгованості.

Вказаним обставинам надано належну оцінку судами попередніх інстанцій.

Із урахуванням зазначеного, суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Спір щодо розміру заборгованості за кредитним договором підлягає вирішенню при пред`явленні вимог щодо її стягнення. Вимог про припинення зобов`язання (правовідношення) позивач не заявляла.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що ухвала суду апеляційної інстанції постановлена без додержання норм матеріального і процесуального права, не спростовують правильних висновків суду апеляційної інстанції по суті спору.

Суд касаційної інстанції в силу вимог статті 400 ЦПК України позбавлений можливості встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 19 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников
Судді О. М. Осіян
Н. Ю. Сакара
С. Ф. Хопта
В. В. Шипович