Справа № 127/4001/19
Провадження 2/127/549/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2019 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Борисюк І.Е.,

за участю секретаря Максимчука Я.В.,

представника позивача Марценюк Л.Є. ,

відповідача: ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Служби у справах дітей Вінницької міської ради, яка діє в інтересах ОСОБА_4 , до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та відібрання дитини від матері без позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась Служба у справах дітей Вінницької міської ради, яка діє в інтересах ОСОБА_4 , з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та відібрання дитини від матері без позбавлення батьківських прав.

Позов мотивований тим, що відповідач по справі є матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батька у дитини немає. Щодо свого сина ОСОБА_2 є одинокою матір`ю, що підтверджується відповідним витягом № 5 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. ОСОБА_4 з 09.02.2017 по теперішній час перебуває на обліку служби у справах дітей Вінницької міської ради як дитина, що опинилися у складних життєвих обставинах. Даний факт підтверджується обліково-статистичною карткою дитини № 0242695. Підставами для взяття на облік дитини стало неналежне виконання матір`ю - ОСОБА_2 батьківських обов`язків по вихованню сина, ведення нею асоціального способу життя. Протягом 2018 року поведінка ОСОБА_2 значно погіршилася. Відповідач стала систематично зловживати спиртними напоями, не приділяла належної уваги синові. Вдома у дитини збиралися особи сумнівної поведінки, які разом з його матір`ю розпивали спиртні напої, не надавали хлопчикові можливості підготувати уроки та належно відпочити. Питання виконання ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Вінницької міської ради, на якому було прийнято рішення про направлення дитини ОСОБА_4 до центру соціально-психологічної реабілітації дітей. З 21.06.2018 по теперішній час ОСОБА_4 перебуває у комунальному закладі «Жмеринський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» на повному державному утриманні. За час перебування дитини у закладі мати періодично відвідувала сина, цікавилася його життям. Водночас, поведінка матері та спосіб її життя залишалися вкрай негативними. ОСОБА_2 продовжувала зловживати спиртними напоями, збирати у квартирі сумнівні компанії, які вчиняли сварки та бійки. Відповідачка неодноразово відвідувала службу у справах дітей з ознаками побиття, а саме: з синцями та саднами на обличчі. Відповідачка тривалий час ніде не працює, не має коштів на утримання сина, не сплачує комунальні платежі, заборгованість за які становить 35 778, 04 гривень. Повернення дитини на виховання матері, яка не має коштів на його утримання, є неможливим, а поведінка матері та спосіб її життя загрожує здоров`ю та моральному розвитку дитини та суперечить її інтересам. Відповідно до п. 17 Типового положення про центр соціально - психологічної реабілітації, п. 4.6 Статуту КЗ «Вінницький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей», граничний термін перебування дітей у вищезгаданому закладі становить дев`ять місяців. Оскільки термін перебування дитини ОСОБА_4 у закладі має закінчитися у березні 2019 року, виникла необхідність у вирішенні подальшої долі дитини.

Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогою про відібрання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від матері - ОСОБА_2 без позбавлення її батьківських прав, передавши дитину на опікування органам опіки та піклування ВМР, та про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь та на утримання дитини у розмірі ј частки від усіх видів її доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, шляхом перерахував коштів на особистий рахунок дитини, відкритий у банківській установі.

Ухвалою суду від 20.02.2019 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Також, даною ухвалою запропоновано відповідачу надати суду відзив на позовну заяву та докази у строк, встановлений судом.

На виконання вимог ухвали суду 20.03.2019 представником відповідача суду надано відзив і заявлено клопотання про визнання поважними причин порушення встановленого судом строку на його подання і прийняття відзиву до розгляду.

У відзиві відповідач зазначила, що вона не погоджується із позовними вимогами, син прихильний до неї, вона дбає про нього, навчається дитина добре, син завжди охайний, нарікань на його поведінку не має. Доказів того, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків позивачем суду не надано. Тому, відповідач просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою суду від 20.03.2019 визнано поважними причини ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк і прийнято його до розгляду (ухвала суду постановлена не виходячи до нарадчої кімнати і занесена до протоколу засідання).

Крім того, 20.03.2019 судом постановлено ухвалу про виклик в судове засідання свідків і їх допит, а також запропоновано учасникам справи надати заяви по суті та докази.

Ухвалою суду від 16.04.2019 закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. Також судом вирішено вислухати думку дитини в судовому засіданні.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві.

Відповідач та її представник заперечували щодо задоволення позову, оскільки вважають вимоги необґрунтованими та недоведеними.

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим повторно 09.08.2016 Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , записані: ОСОБА_2 та ОСОБА_8 , актовий запис № 1618 від 31.05.2006. (а.с. 7)

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження № 5 від 05.12.2017, відомості про батька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. (а.с. 10)

ОСОБА_4 перебуває з 09.02.2017 на обліку служби у справах дітей Вінницької міської ради як дитина, що опинилися у складних життєвих обставинах, що підтверджується обліково-статистичною карткою дитини № 0242695 від 09.02.2017. (а.с. 11-13)

Згідно довідки № 503, виданої 31.01.2019 МКП «УК «Замостя», ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровані та проживають в АДРЕСА_1 . Власником квартири є ОСОБА_9 . (а.с. 21)

Згідно довідки № 505, виданої 31.01.2019 МКП «УК «Замостя», станом на 31.01.2019 заборгованість за вищевказаною адресою по послузі утримання будинку складає 2 999, 95 гривень. (а.с. 24)

Згідно характеристики № 21, виданої МКП «УК «Замостя» 31.01.2019, ОСОБА_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зі слів сусідів характеризується посередньо. (а.с. 25)

Адміністрація КЗ «НВК ЗШ І-ІІІ ступенів-гімназія № 30 ім. Т.Шевченка ВМР» неодноразово інформувала службу у справах дітей ВМР щодо результатів обстеження житлово-побутових умов дитини та бесід із його матір`ю - ОСОБА_2 (а.с. 27-31, 34-37)

Згідно з актами обстеження житлово-побутових умов проживання дитини від 18.11.2013, від 23.02.2017, від 14.05.2018, від 15.05.2018, від 16.05.2018, такі умови є неналежними. (32-33, 49-51)

Згідно акту прийому дитини до комунального закладу «Жмеринський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» від 21.06.2018, з 21.06.2018 по теперішній час дитина ОСОБА_4 перебуває у центрі. (а.с. 48)

Згідно з висновком органу опіки та піклування Вінницької міської ради від 06.02.2019 № 01-00-011-6226, визнано доцільним відібрання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від матері - ОСОБА_2 без позбавлення її батьківських прав. (а.с. 52-53)

Відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01.03.2019, ОСОБА_2 набула у власність на підставі договору купівлі-продажу від 01.03.2019 житловий будинок АДРЕСА_2 та земельну ділянку площею 0, 1099 га за цією ж адресою. (а.с. 76-77)

ОСОБА_2 та її малолітній син ОСОБА_4 зареєстровані за вищевказаною адресою з 25.03.2019. (а.с. 137-138)

Згідно із довідкою, виданою ФОП ОСОБА_10 , ОСОБА_2 прийнята на роботу в якості стажера з подальшим постійним місцем роботи на ринку виїзної роздрібної торгівлі в м. Немирів та районі. (а.с. 82)

ОСОБА_2 не перебуває на обліку у КП «Вінницький обласний наркологічний диспансер «Соціотерапія». (а.с. 83)

Згідно із ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених п. 2 - п. 5 ч. 1 ст. 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

У п. 2 - п. 5 ч. 1 ст. 164 СК України зазначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва.

Відповідно до ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Повноліття за українським законодавством настає з вісімнадцяти років, згідно ч. 1 ст. 34 ЦК України.

Отже до досягнення 18 років фізична особа має правовий статус дитини. Наявність у особи правового статусу дитини означає, що така особа має відповідні права та обов`язки дитини. Спеціальні норми, які конкретизують обсяг прав та обов`язків дитини, містяться як у Сімейному кодексі України, так і у Цивільному кодексі України. Крім того, права дитини підлягають спеціальному захисту на підставі положень Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Враховуючи вищезазначене, а також те, що дитина у віці тринадцяти років може висловити свою думку та сформулювати погляди, судом було прийнято рішення про необхідність вислухати думку дитини.

В судовому засіданні малолітній ОСОБА_4 зазначив, що мама постійно відвідує його в центрі. Дитина повідомила, що раніше мама з батьком випивали, між ними та їх гостями відбувались бійки. Однак, зараз усе змінилось. Мама придбала будинок в селі, де зараз і проживає. Також повідомив, що має гарні стосунки з мамою, любить її і хоче проживати разом із нею.

В судовому засіданні в якості свідка було допитано ОСОБА_11 , яка повідомила суду, що вона є соціальним педагогом НВК «ЗШ І-ІІІ ступенів-гімназії № 30 ім. Т.Шевченка ВМР». Свідок зазначила, що ОСОБА_4 навчався в школі № 30 з 1- го класу. Мама завжди опікувалась хлопчиком. Пізніше, приблизно з 2014 року, мати хлопчика перестала відвідувати батьківські збори, почала з`являтись в нетверезому стані, з синцями на обличчі. Через дитину записками вона повідомляла про насильство в сім`ї. Сім`я була взята на облік. При оглядах квартири, де проживала сім`я, на думку свідка затишно не було, іграшок не було, постільна білизна мала сірий колір. Також свідок повідомила, що хлопчик спокійний, ніколи не жалівся, мав друзів у класі. Проблем з дитиною не було, він був завжди охайно одягнений, навчався по мірі своїх можливостей. Також свідок зазначила, що їй відомо, що відповідачка працювала в магазині «Варшава», а потім звільнилася й шукала нову роботу.

В судовому засіданні в якості свідка було допитано свідок ОСОБА_12 , яка повідомила суду, що працює фахівцем із соціальної роботи Вінницького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді. Свідок зазначила, що з 03.07.2018 сім`я потрапила під її супровід. До жовтня місяця 2018 року жодних проблем не було. Відповідачка працювала, розпочала ремонт в квартирі, в холодильнику завжди було наготовлено. Після повернення біологічного батька дитини з місць позбавлення волі все змінилось на гірше. ОСОБА_2 почала періодично знаходитись в стані алкогольного сп`яніння або з похмілля, перестала готувати та купувати їжу. У відповідачки були постійно конфлікти із батьком дитини. Бувало що хлопчик сам залишався в квартирі на ніч. Також свідок повідомила, що при цьому, дитина завжди була доглянута та охайна, хлопчик відвідував школу. Свідок зазначила, що ОСОБА_4 дуже любить і оберігає свою маму.

Ухвалою суду від 13.08.2019 було продовжено судовий розгляд справи за відсутності свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , враховуючи при цьому думку учасників справи (ухвала суду постановлена не виходячи до нарадчої кімнати та занесена до протоколу судового засідання).

Згідно з ч. 1 ст. 90 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини.

Тому, при оцінці показань свідків судом проаналізовано процес формування, збереження і передачі відомостей свідками.

Судом прийнято до уваги, що свідки надавали покази, посилаючись на інформацію, якою володіють особисто. Покази свідків узгоджуються з поясненнями представника позивача і не суперечать матеріалам справи. Тому, судом прийнято до уваги покази свідків.

Згідно з ч. 2 ст. 4 ЦПК України у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно ч. 1 - ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву.

Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили.

Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в зв`язку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів до суду сторонами по справі не подавалися.

Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи.

Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 - п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши докази, письмові пояснення, викладені учасниками справи в заявах по суті, покази свідків, думку дитини та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов не підлягає задоволенню.

В ході розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_2 є матір`ю малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якого виховує самостійно, запис про батька в акті про його народження вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. ОСОБА_4 перебуває на обліку служби у справах дітей Вінницької міської ради як такий, що опинився у складних життєвих обставинах. Підставами для взяття на облік даної дитини стало неналежне виконання його матір`ю батьківських обов`язків по вихованню сина, систематичне зловживання матір`ю алкогольних напоїв.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 наразі має постійний заробіток - працює продавцем, має власний житловий будинок на праві приватної власності з придатними умовами для проживання з дитиною. Дані обставини дають змогу відповідачці утримувати та виховувати свого малолітнього сина.

Згідно із висновком виконавчого комітету Вінницької міської ради № 01-00-011-6226 від 06.02.2019, орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає за доцільним відібрання дитини ОСОБА_4 від матері без позбавлення батьківських прав.

Судом прийнято до уваги, що висновок органу опіки та піклування ВМР має рекомендаційний характер для суду і не є обов`язковими та повинен оцінюватись судом за правилами, встановленими ст. 89 ЦПК України.

Однак, суд не погоджується з вищезазначеним висновком, оскільки він суперечить інтересам дитини і є недостатньо обґрунтованим.

Відповідно до ст. 51 Конституції України, ст. 5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України.

Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини.

Відповідно до Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, яка знайшла своє відображення і в Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ) дитина, внаслідок її фізичної і розумової незрілості, потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під піклуванням і відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і морального та матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Згідно із ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

В даному випадку судом на перше місце поставлено «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включала в себе оцінку і знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення в даному випадку стосовно даних осіб (див. пункт 47 Зауважень загального порядку Комітету ООН з прав дитини № 14 (2013) про право дітей на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню їх інтересів (Пункт 1 статті 3).

В ході розгляду справи судом не встановлено: наявність загрози для життя, здоров`я та розвитку дитини з боку матері; підстав, передбачених п. 2 - п. 5 ч. 1 ст. 164 СК України; будь-яких виключних обставин, які б викликали крайню необхідність розлучення дитини з матір`ю.

Суд вважає, що наразі відсутні підстави для відібрання дитини від відповідачки, оскільки остання кардинально змінила спосіб життя, придбала власний будинок, влаштувалася на роботу, регулярно відвідує дитину, яка наразі знаходиться у «Жмеринському обласному центрі соціально-психологічної реабілітації дітей», не ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, утримує дитину та має бажання виховувати свого сина самостійно.

Щодо позовних вимог про стягнення аліментів з відповідачки на утримання сина, то враховуючи відмову в задоволенні вимог в частині відібрання дитини від матері, відсутні й підстави для задоволення позову в цій частині.

Доказів понесення сторонами по справі інших судових витрат суду не надано.

На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, Конвенцією ООН про права дитини, Законом України «Про охорону дитинства», ст.ст. 5, 6, ч. 1 ст. 151, п. 2 - п. 5 ч. 1 ст. 164, ч. 1 ст. 170, ч. 1 - ч. 2 ст. 171 СК України, ст.ст. 2, 4, 5, 11-13, 76-83, 89, 90, 133, 141, 229, 235, 258, 259, 263-268, 273, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог Служби у справах дітей Вінницької міської ради до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та відібрання дитини від матері без позбавлення батьківських прав - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його повного складення шляхом подання апеляційної скарги через Вінницький міський суд Вінницької області або до Вінницького апеляційного суду.

Служба у справах дітей Вінницької міської ради, місцезнаходження: м. Вінниця, вул. Соборна, 50.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Рішення суду складено 15.10.2019.

Суддя: