Номер провадження: 22-ц/813/4022/19
Номер справи місцевого суду: 502/1963/18
Головуючий у першій інстанції Маслеников О. А.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюри Т.В.,

за участю секретаря Ющак А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кілійського районного суду Одеської області від 14 січня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів,

встановив:

29 жовтня 2018 року ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про збільшення розміру призначених аліментів на утримання дитини, шляхом їх зміни, з 700 грн. на 30 відсотків від усіх доходів відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня подачі позову та до досягнення дитиною повноліття.

Обґрунтовуючи вимоги, представник позивача в позовній заяві вказав, що відповідно до рішення Кілійського районного суду Одеської області на користь позивача з відповідача стягнуто аліменти в розмірі 700 грн. щомісячно на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач на теперішній час офіційно працевлаштований та на постійній основі отримує заробітну плату на двох підприємствах в КП «Міжнародний Аеропорт Одеса» та ТОВ «ЖКС».

Зважаючи на вмкладене, позивачка просила збільшити розмір призначених аліментів на утримання дитини та стягувати їх з відповідача у розмірі 30 % від усіх доходів відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідач надав заперечення на позов, в якому вказав, що він офіційно працює в КП «Міжнародний аеропорт Одеса» на посаді помічника начальника варти воєнізованої охорони та на протязі 2018 р. отримував середню заробітну плату у розмірі 11658, 95 грн. в місяць. Раніше за сумісництвом працював в ТОВ «ЖКС», але з 06.12.2018 р. в ТОВ «ЖКС» не працює та заробітну плату не отримує. На його утриманні є неповнолітня дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Окрім зазначеного він має боргові зобов`язання перед фінансовими установами. Протягом грудня 2018 р. ним здійснено виплати на користь АТ «Дельта Банк» за кредитом 2012 р., на загальну суму 5016,04 грн. На теперішній час має непогашену фінансову заборгованість перед АТ «Астра Банк» на суму 20563, 61 грн. та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» на суму 7115, 84 грн. Загальна сума боргу складає 29379, 45 грн.

Єдиним джерелом усунення вказаних боргів є заробітна плата, яку він отримує в КП «Міжнародний аеропорт Одеса». Враховуючи викладене, з вимогами позивача згоден частково, у зв`язку з тим, що не може виплачувати аліменти у розмірі 30 відсотків від його доходів та просив суд стягувати з нього аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 14 січня 2019 року позов ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_2 задоволено частково.

Змінено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . з 700 грн. щомісячно на 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнуто з ОСОБА_1 - 768,40 грн. судового збору в дохід держави.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 лютого 2019 року в частині зміни розміру аліментів з 700 грн. на 1/4 частину заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, та постановлення у відповідній частині нового рішення - про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_4 . В іншій частині рішення просив залишити без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Та обставина що на утриманні позивачки перебуває неповнолітня донька сторін ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і що рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 10.03.2017 року з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на утримання вказаної неповнолітньої доньки у розмірі 700 грн. щомісячно, з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття, підтверджуються наявними у справі доказами та визнані сторонами, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України вважаються встановленими і не підлягають доказуванню.

Спірним в даному випадку є питання щодо розміру аліментів, які мають стягуватись з відповідача на користь позивачки в теперішній час та чи були підстави для зміни цього розміру аліментів.

Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції виходив із того, що згідно довідки № 31254 від 17.10.2018 р., наданої Першим Малиновським відділом державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області за інформацією ПФУ, відповідач ОСОБА_1 отримує дохід в КП «Міжнародний Аеропорт Одеса» та в ТОВ «ЖКС». Бухгалтерією КП «Міжнародний Аеропорт Одеса» проводиться утримання аліментів відповідно до виконавчого листа № 502/2753/16-ц, виданого 24.04.2017 р. Кілійським районним судом Одеської області.

При цьому суд виходив із того, що Законом України № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності з 08.07.2017 року, до ч. 2 ст. 182 СК були внесені зміни стосовно того, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У відповідності до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Як вбачається зі змісту ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст. 184 СК України).

Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України.

Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

При цьому, суд виходив із того, що відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

З підстав викладеного, суд дійшов обгрунтованого висновку про те, що у відповідності до ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

В даному випадку суд виходив із того, що матеріальний стан платника аліментів на даний час знано покращився, у зв`язку з чим вимоги позивачки є частково обгрунтованими.

Так, ч. 3 ст. 181 СК України передбачені підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але вони не пов`язуються зі способом їх присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд виходив із того, що у зв`язку з тим, що відповідач має постійний заробіток, тобто його доходи є регулярними і перевищують ті, з яких виходив суд при ухваленні рішення 10.03.2017 року, визначаючи розмір аліментів у сумі 700 грн., то у суду є підстави для їх зміни і встановлення аліментів у сумі 1/4 частини щомісячних доходів відповідача.

В суді апеляційної інстанції заявник апеляційної скарги ОСОБА_1 вказав, що за відрахуванням всіх обов`язкових платежів, у тому числі аліментів, він отримує чистий щомісячний дохід у розмірі 7500 грн. Оскільки з нього відраховуються аліменти у сумі 700 грн. на місяць, то вказані обставини свідчать про те, що його щомісячний дохід перевищує 8000 грн.

Таким чином, враховуючи значне збільшення щомісячних доходів відповідача, суд першої інстанції дійшов правильного і обгрунтованого висновку про необхідність зміни розміру аліментів.

Також суд обгрунтовано врахував, що на утриманні відповідача також мається ще одна неповнолітня дитина, а також те, що у нього мається заборгованість за кредитним зобов`язанням. З урахуванням обов`язку іншого з батьків, з ким проживає дитина, також брати участь в її утриманні, суд дійшов правильного висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню аліменти у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу).

Колегією суддів також враховано, що в суді апеляційної інстанції заявник апеляційної скарги ОСОБА_1 заявив, що він погоджується з тим, що грошових коштів у сумі 700 грн. на місяць недостатньо для утримання їх дитини, враховуючи також доходи позивачки, а тому він згоден на сплату аліментів у розмірі 2000 грн. на місяць, що в свою чергу свідчить про часткове визнання відповідачем позовних вимог.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог, оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кілійського районного суду Одеської області від 14 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 21.10.2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра