ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2018 року

м. Харків

справа № 619/2631/18

провадження № 22-ц/818/1024/19

Харківський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Овсяннікової А.І., Піддубний Р.М.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1,

відповідач: ОСОБА_2,

розглянув в порядку спрощеного провадження в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 21 листопада 2018 року (в складі судді Калиновської Л.В.),

встановив:

У липні 2018 року ОСОБА_1звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, в якому просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини, що продовжує навчання, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з 04 липня 2018 року і до закінчення ним навчання, 30 червня 2021 року.

Позов мотивований тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано 19.02.2002 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія НОМЕР_1 від 18.03.2008 року. Від спільного шлюбу вони мають сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який є студентом 1 курсу факультет: дорожньо-будівельний, Харківського національного автомобільно-дорожнього університету, денна форма навчання з 01.09.2017 року, навчається на основі: бюджету, закінчення навчання 30.06.2021 року. Син проживає разом з нею та знаходиться на повному її утриманні. Відповідач в добровільному порядку не бажає надавати матеріальну допомогу на утримання сина, в зв'язку з чим вона звернулася з даним позовом до суду.

Позивач у судовому засідання позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, посилаючись на викладене у позовній заяві.

Відповідач разом з представником позовні вимоги не визнали, заперечували проти задоволення позову посилаючись на обставини викладені у відзиві.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 21 листопада 2018 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини, що продовжує навчання, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з 04 липня 2018 року і до закінчення ним навчання, 30 червня 2021 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 704, 80грн.

Не погодившись із вказаним вище рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 звернувся на це рішення з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить вказане рішення скасувати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ним були до суду надані всі докази того, що в нього відсутня можливість надавати матеріальну допомогу повнолітній дитині, яка продовжує навчатись.

Вказує, що на теперішній час на його утриманні знаходиться дві неповнолітні дитини та непрацездатні батьки-пенсіонери, один з яких є інвалідом третьої групи, а тому в нього не має можливості надавати матеріальну допомогу повнолітній дитині, яка продовжує навчання.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 11 січня 2019 року розгляд справи призначено в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Задовольняючи позов ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач офіційно працює та має постійний дохід, що підтверджується довідкою від 24.09.2018 № ЕК000000010 виданої ТОВ «Ековолокно», а тому не позбавлений можливості сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. Крім того, матеріали справи не містили належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_2 не може надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчатися після досягнення повноліття.

З таким висновком суду першої інстанції судова колегія погодитись не може виходячи з наступного.

Колегія суддів не може повністю погодитися з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, який згідно свідоцтва про розірвання шлюбу (серія НОМЕР_1) було розірвано 19 лютого 2002 року.

Від шлюбу сторони мають дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якої є відповідач, що підтверджується свідоцтвом про народження виданого 15.08.2014 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дергачівського районного управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 7.

Згідно довідки № 34/454 від 30.03.2018 року ОСОБА_3 є студентом 1 курсу, Харківського національного автомобільно-дорожнього університету, факультет: дорожньо-будівельний, денна форма навчання з 01.09.2017 року, навчається на основі: бюджету, закінчення навчання 30.06.2021 року.

ОСОБА_3 проживає разом з матір'ю ОСОБА_1, що підтверджується довідкою № 264 від 14.05.2018 року виданої КП «Харківспецбуд».

Із довідки ТОВ «Ековолокно» від 24.09.2018 року вбачається, що відповідач працював у товаристві на посаді майстер зміни з 07.06.2016 року по 08.08.2018 року і його дохід за період з 01.03.2018 року по 09.08.2018 року складав 24527,85 грн. (а.с.45).

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу в розмірі ј частини усіх доходів.

За змістом ч. 1 ст. 199 СК України батьки зобов'язані утримувати повнолітню дочку, сина які продовжують навчання, до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

При цьому, СК України виходить з принципу рівності прав та обов'язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітнім сину чи донці, які продовжують навчання, зобов'язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина.

Таким чином, встановивши необхідність у додатковій матеріальній допомозі, зумовленій платним навчанням та супутніми витратами, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач зобов'язаний надавати таку допомогу дочці, яка продовжує навчатися.

Утім при визначенні розміру аліментів, суд не в повній мірі взяв до уваги всі обставини по справі.

Так, відповідач одружений з ОСОБА_4, яка має неповнолітню дочку - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка проживає разом з ними і яка знаходиться на утриманні відповідача, оскільки згідно довідки Сватівського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Луганській області від 19.09.2018 року (а.с.46), батько дитини знаходиться у розшуку як неплатник аліментів.

Крім того, згідно довідки Прудянської селищної ради від 21.08.2018 року, разом з відповідачем проживає і зареєстрована дочка ОСОБА_6, 2002 року народження (а.с.24).

Відповідно до роз'яснень, які містять в п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення ними повноліття (незалежне від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Враховуючи вищенаведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду в частині розміру аліментів слід змінити, зменшивши аліменти з 1/4 до 1/6 частини.

Доводи апелянта стосовно того, що його мати є інвалідом і потребує постійної матеріальної допомоги на придбання ліків колегією суддів не приймаються, оскільки на підтвердження цього ним надано тільки копію довідки МСЕК від 21.12.2011 року про те, що їй встановлена 3 група інвалідності (а.с.30). Будь-яких доказів розміру пенсії, необхідності придбання певних ліків, вартості ліків, матеріали справи не містять.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов'язків у сторін.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні в частині розміру стягнутих аліментів.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст. 381, 382, 383, 384 ЦПК України,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 21 листопада 2018 року - змінити в частині стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів, з 1/4 частини до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з 04 липня 2018 року і до закінчення ним навчання, 30 червня 2021 року.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 11 березня 2019 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

Р.М. Піддубний