КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 371/1232/15-ц Головуючий у суді І інстанції Кириченко В.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Сакалоша Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 17 квітня 2019 року у справі за позовом першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, ОСОБА_1 , треті особи без самостійних вимог: Миронівська районна державна адміністрація Київської області, Коритищенська сільська рада Миронівського району Київської області, публічне акціонерне товариство «Миронівське», Полівська сільська рада Миронівського району Київської області, сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Коритище», фермерське господарство «Припіяло Андрія Васильовича», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , про визнання недійсними та скасування наказів, визнання відсутності права на земельні ділянки,

в с т а н о в и в:

У червні 2015 року перший заступник прокурора Київської області звернувся в інтересах держави до суду з позовом до ГУ Держземагентства у Київській області, ОСОБА_1 про визнання недійсними та скасування наказів, визнання відсутності права на земельні ділянки, посилаючись на те, що прокуратурою області було встановлено порушення вимог земельного законодавства під час відведення ОСОБА_1 земельних ділянок для ведення фермерського господарства на території Миронівського району Київської області.

Так, наказами ГУ Держземагентства у Київській області від 18.08.2014 року №№ 10-4540/15-14-сг, 10-4541/15-14-сг, 10-4542/15-14-сг, 10-4543/15-14-сг, 10-4544/15-14-сг, 10-4545/15-14-сг, 10-4546/15-14-сг, 10-4547/15-14-сг, 10-4549/15-14-сг (9 масивів загальною площею 64,4753 га), від 11.09.2014 року №№ 10-5312/15-14-сг (1 масив загальною площею 43,2 га), від 16.09.2014 року №№ 10-5429/15-14-сг, 10-5430/15-14-сг (2 масиви загальною площею 34,5387 га) надано дозволи ОСОБА_1 на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду для ведення фермерського господарства, розташованих на території Коритищенської, Полівської та Зеленьківської сільських рад Миронівського району Київської області із земель сільськогосподарського призначення державної власності.

У подальшому, наказами ГУ Держземагентства у Київській області від 22.09.2014 року №№ 10-5820/15-14-сг, 10-5821/15-14-сг, 10-5822/15-14-сг, 10-5823/15-14-сг, 10-5824/15-14-сг, 10-5825/15-14-сг, 10-5826/15-14-сг, 10-5827/15-14-сг, 10-5828/15-14-сг, 10-5829/15-14-сг, 10-5830/15-14-сг, від 30.09.2014 року №№ 10-6197/15-14-сг, 10-6198/15-14-сг, 10-6199/15-14-сг затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду для ведення фермерського господарства та передано ОСОБА_1 земельні ділянки для вказаних цілей на територіях: Полівської сільської ради Миронівського району з кадастровими номерами : 04 :011 :0006 площею 4,8624 га, :03:004:0003 площею 17,1692 га, :04:007:0002 площею 61,5513 га; на території Коритищенської сільської ради Миронівського району з кадастровими номерами : 02:004:0031 площею 5,2004 га, :02:009:0003 площею 7,9889 га, :02:008:0002 площею 8,7345 га, :03:003 :0010 площею 3,4575 га, :03 :003:0011 площею 3,5776 га, :02 :003:0012 площею 4,4684 га, :03 : 001:0005 площею 14,5655 га, :02: 004:0030 площею 1,5400 га; на території Зеленьківської сільської ради Миронівського району з кадастровими номерами :02: 002: 0001 площею 15,0001 га, :01:011:0003 площею 17,2387 га, :01:027:0001 площею 43,1998 га.

Відповідно до інформації відділу Держземагентства у Миронівському районі Київської області від 28.05.2015 року, договори оренди вказаних земельних ділянок з ОСОБА_1 не укладалися.

Прокурор зазначив, що накази від 18.08.2014 року, від 11.09.2014 року та 16.09.2014 року прийнято ГУ Держземагентства у Київській області всупереч зазначеним вимог ЗК України та Закону України «Про фермерське господарство», зокрема в поданих ОСОБА_1 клопотаннях про надання дозволу на розробку документації із землеустрою не обґрунтовано розміри вищевказаних земельних ділянок з урахуванням можливості їх обробітку, не зазначено при цьому самі перспективи діяльності фермерського господарства.

Наказами ГУ Держземагентства у Київській області від 22.09.2014 року та від 30.09.2014 року було надано в оренду земельні ділянки, які розташовані не єдиним масивом, і на значній відстані одна від одної, що у свою чергу унеможливлює їх раціональне використання.

Крім того, ОСОБА_1 не має можливості займатися фермерським господарством, так як в нього відсутня сільськогосподарська техніка та інші засоби для обробітку земель, що підтверджується інформацією Державної інспекції сільського господарства в Київській області. Відповідно до інформації Миронівської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області ОСОБА_1 не обліковується як платник податків, що підтверджує відсутність в останнього найманих працівників та можливість обробітку земель.

З огляду на те, що накази ГУ Держземагентства в Київській області, на підставі яких у ОСОБА_1 виникло право на спірні земельні ділянки, прийняті всупереч вимогам чинного законодавства та є незаконними, їх необхідно скасувати, а також визнати відсутність у нього права на вищезазначені земельні ділянки.

Враховуючи, що чинним законодавством визначено орган, уповноважений державою здійснювати функції контролю за використанням та охороною земель, однак у Держсільгоспінспекції Українивідсутні повноваження щодо звернення до суду з позовом, прокурор пред`явив даний позов в інтересах держави як позивач.

Під час розгляду справи ухвалами суду змінено відповідача у справі ГУ Держземагентства у Київській області на ГУ Держгеокадастру у Київській області, а також залучено до участі в справі в якості третіх осіб: Миронівську РДА Київської області, Коритищенську сільську раду Миронівського району Київської області, ПАТ «Миронівське», Полівську сільську раду Миронівського району Київської області, СТОВ «Коритище», ФГ «Припіяло Андрія Васильовича», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 за їх заявами.

У відповіді на відзив прокурор також зазначив, що отримання ОСОБА_1 значних площ земель для ведення фермерського господарства спрямоване на штучне збільшення земельного банку саме ФГ «Припіяло Андрія Васильовича», засновником і директором якого являється відповідач, за спрощеною процедурою без обов`язкового проведення земельних торгів у порядку статті 124 ЗК України.

Спірні земельні ділянки з кадастровими номерами :02:004:0031, :02:009:0003, :02:008:0002, :03:003:0010, :03:003:0011, :02:003:0012, :03:001:0005, :02:004:0030 на території Коритищенської сільської ради Миронівського району перебували у колективній власності АТ «Коритище» та на даний час відносяться до земель резервного фонду.

Отримання спірних земельних ділянок за рахунок земель резервного фонду мають переважне право громадяни, які є членами сільськогосподарського підприємства, зайняті у соціальній сфері та проживають на території Коритищенської сільської ради Миронівського району, проте земельні ділянки резервного фонду відведено ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства.

При цьому, відповідно до державного акту ПАТ «Миронівське» на право постійного користування землею площею 136,4 га на території Полівської сільської ради Миронівського району від 25.05.2000 року та картографічних матеріалів, земельна ділянка площею 61,5513 га з кадастровим номером :04:007:0002, яка відведена для ведення фермерського господарства ОСОБА_1 на підставі оскаржуваного наказу ГУ Держземагентства у Київській області від 22.09.2014 року № 10-5822/15-14сг, повністю накладається на землі ПАТ «Миронівське».

Протягом 2005-2011 років розпорядженнями Миронівської РДА Київської області надано дозвіл 19 громадянам (жителям с. Польове) щодо розроблення землевпорядної документації і виготовлення державних актів на право власності на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Полівської сільської ради загальною площею 36 га.

Однак, вказані земельні ділянки також повністю накладаються на землі, які у 2014 році відведені у користування відповідача для ведення фермерського господарства на території Полівської сільської ради.

У зв`язку з цим прокурор вважає, що внаслідок прийняття оскаржуваних наказів громадяни позбавлені права на отримання у власність земель для ведення особистого селянського господарства та до них застосовується принцип «правомірного очікування», оскільки останніми дотримано всі вимоги законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу (розпорядження про надання дозволу на розроблення землевпорядної документації).

З огляду на викладене, оскаржувані накази ГУ Держземагентства у Київській області про надання дозволу та затвердження документації щодо відведення земельних ділянок в оренду для ведення фермерського господарства ОСОБА_1 прийняті всупереч положенням ЗК України та Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8.08.1995 року № 720/95, оскільки ряд спірних земельних ділянок відноситься до земель резервного фонду та відведено в оренду для ведення фермерського господарства без попереднього припинення права постійного користування ПАТ «Миронівське».

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 17 квітня 2019 року позов задоволено.

Визнано недійсними та скасовано накази ГУ Держземагентства у Київській області від 18.08.2014 року №№ 10-4540/15-14-сг, 10-4541/15-14-сг, 10-4542/15-14-сг, 10-4543/15-14-сг, 10-4544/15-14-сг, 10-4545/15- 14-сг, 10-4546/15-14-сг, 10-4547/15-14-сг, 10-4549/15-14-сг, від 11.09.2014 року №№ 10-5312/15-14-сг, від 16.09.2014 року №№ 10-5429/15-14-сг, 10-5430/15-14-сг про надання дозволу ОСОБА_1 на розроблення проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду, розташованих на території Миронівського району Київської області, з цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства, із земель сільськогосподарського призначення державної власності.

Визнано недійсними та скасовано накази ГУ Держземагентства у Київській області від 22.09.2014 року №№ 10-5820/15-14-сг, 10-5821/15-14-сг, 10-5822/15-14-сг, 10-5823/15-14-сг, 10-5824/15-14-сг, 10-5825/15- 14-сг, 10-5826/15-14-сг, 10-5827/15-14-сг, 10-5828/15-14-сг, 10-5829/15-14-сг, 10-5830/15-14-сг, від 30.09.2014 року №№ 10-6197/15-14-сг, 10-6198/15-14-сг, 10- 6199/15-14-сг, якими затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду для ведення фермерського господарства та передано ОСОБА_1 земельні ділянки для вказаних цілей на територіях: Полівської сільської ради Миронівського району з кадастровими номерами : 04: 011 :0006 площею 4,8624 га, :03:004:0003 площею 17,1692 га, :04:007:0002 площею 61,5513 га; на території Коритищенської сільської ради Миронівського району з кадастровими номерами : 02:004:0031 площею 5,2004 га, :02:009:0003 площею 7,9889 га, :02:008: 0002 площею 8,7345 га, :03: 003:0010 площею 3,4575 га, :03 :003:0011 площею 3,5776 га, :02 :003:0012 площею 4,4684 га, :03 : 001:0005 площею 14,5655 га, :02: 004:0030 площею 1,5400 га; на території Зеленьківської сільської ради Миронівського району з кадастровими номерами :02 :002: 0001 площею 15,0001 га, :01:011:0003 площею 17,2387 га, :01:027:0001 площею 43,1998 га.

Визнано відсутність у ОСОБА_1 права на земельні ділянки з кадастровими номерами :04 : 011 :0006 площею 4,8624 га, :03:004:0003 площею 17,1692 га, :04:007:0002 площею 61,5513 га; на території Коритищенської сільської ради Миронівського району з кадастровими номерами :02:004:0031 площею 5,2004 га, : 02:009:0003 площею 7,9889 га, : 02:008:0002 площею 8,7345 га, : 03:003:0010 площею 3,4575 га, : 03:003:0011 площею 3,5776 га, :02 :003:0012 площею 4,4684 га, :03 : 001:0005 площею 14,5655 га, :02: 004:0030 площею 1,5400 га; на території Зеленьківської сільської ради Миронівського району з кадастровими номерами :02 :002: 0001 площею 15,0001 га, :01:011:0003 площею 17,2387 га, :01:027:0001 площею 43,1998 га.

Не погоджуючись з указаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Курінський О.Г. звернувся з апеляційною скаргою, яку доповнив та в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що правові підстави позовних вимог прокурора повністю спростовуються в заявах відповідача по суті спору, а додаткові мотиви позову, які викладені у відповіді на відзив, відповідно до вимог статей 13, 49, 179 ЦПК України не можуть вважатися зміною підстав або предмету позову. Суд першої інстанції не надав оцінки більшості доводів та доказів, на які посилався відповідач, як на основу своїх заперечень. На час виникнення спірних правовідносин норми статті 7 Закону України «Про фермерське господарство» та статті 122 ЗК України містили в собі певну юридичну колізію в частині органу влади, який мав розглядати питання передачі громадянам земельних ділянок в користування для ведення фермерського господарства. ОСОБА_1 та ГУ Держземагентства у Київській області повністю дотрималися існуючого на момент виникнення спірних правовідносин порядку передачі в користування земельних ділянок державної власності, а твердження прокурора про те, що звернення повинно бути оформлене з формою та змістом, передбаченими для заяв, що спрямовувались до державних адміністрацій, є необґрунтованими. Спірні земельні ділянки не відносяться до земель резерву, вони є землями запасу державної форми власності з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, тому спір фактично повинен існувати між державою та третіми особами (фізичними особами) щодо права власності на земельні ділянки, але спору щодо отримання в оренду цих ділянок немає.

Також відповідач висловив заперечення на ухвалу Миронівського районного суду Київської області від 24 грудня 2015 року про відкриття провадження у справі та ухвалу Кагарлицького районного суду від 23 листопада 2018 року про прийняття справи до свого провадження з підстав несплати прокурором судового збору за подання позовної заяви. Вважає, що Миронівський районним суд Київської області безпідставно ухвалою від 14 серпня 2017 року відмовив у задоволенні його клопотання про залишення позову без розгляду, яке заявлене з мотивів повторної неявки належним чином повідомленого позивача в судове засідання, тому оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню із залишенням позову без розгляду у відповідності до статей 257, 377 ЦПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «Миронівське» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, посилаючись на його законність і обґрунтованість.

Відзив мотивовано тим, що позивач має право до закінчення підготовчого засідання змінити підстави позову шляхом подання письмової заяви і зміна підстав позову прокурором вчинена шляхом подання відповіді на відзив до закінчення підготовчого засідання, а тому правомірна.Судом ухвалено правильне рішення щодо скасування спірних наказів, оскільки вони прийняті з порушенням вимог земельного законодавства та прав товариства, як законного землекористувача, оскільки земельна ділянка площею 61,5513 га з кадастровим номером :04:007:0002, яка відведена для ведення фермерського господарства ОСОБА_1 , накладається на землі ПАТ «Миронівське».

У відзиві на апеляційну скаргу представник третіх осіб (фізичних осіб) - ОСОБА_21 вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, а подана апеляційна скарга - безпідставною.

Відзив мотивовано тим, що указані фізичні особи згідно рішень судів, які набрали законної сили, та свідоцтв про право на спадщину відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8.08.1995 року № 720/95 мають першочергове право на отримання земельних ділянок у власність із земель резервного фонду Коритищенської сільської ради. На час видання наказів по Коритищенській сільській раді щодо спірних земельних ділянок, наданих ОСОБА_1 , вказані земельні ділянки вже були сформованими. При наданні дозволів на розроблення та затвердження документації із землеустрою та передачі земель державної власності в оренду ГУ Держземагенства у Київській області не була перевірена інформація щодо площ земельних ділянок, в якому статусі перебуває дана земля чи не мають інші особи права на дані ділянки.

Відзиви на апеляційну скаргу інших учасників справи до суду не надходили.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представників учасників справи, що з`явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також відзивів на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону ухвалене у справі судове рішення не відповідає.

За правилом частини першої, другої, четвертої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що за письмовими клопотаннями ОСОБА_1 , як фізичної особи, наказами ГУ Держземагентства у Київській області від 18.08.2014 року №№ 10-4540/15-14-сг, 10-4541/15-14-сг, 10-4542/15-14-сг, 10-4543/15-14-сг, 10-4544/15-14-сг, 10-4545/15-14-сг, 10-4546/15-14-сг, 10-4547/15-14-сг, 10-4549/15-14-сг (9 масивів загальною площею 64,4753 га), від 11.09.2014 року №№ 10-5312/15-14-сг (1 масив загальною площею 43,2 га), від 16.09.2014 року №№ 10-5429/15-14-сг, 10-5430/15-14-сг (2 масиви загальною площею 34,5387 га) надано дозволи ОСОБА_1 на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду для ведення фермерського господарства, розташованих на території Коритищенської, Полівської та Зеленьківської сільських рад Миронівського району Київської області із земель сільськогосподарського призначення державної власності. До цих заяв позивач додав копії паспорта, ідентифікаційного номера платника податків, диплома про освіту, трудової книжки, викопіювання розташування земельних ділянок (а.с. 11-35, т. 1).

У подальшому, за письмовими клопотаннями ОСОБА_1 наказами ГУ Держземагентства у Київській області від 22.09.2014 року №№ 10-5820/15-14-сг, 10-5821/15-14-сг, 10-5822/15-14-сг, 10-5823/15-14-сг, 10-5824/15-14-сг, 10-5825/15-14-сг, 10-5826/15-14-сг, 10-5827/15-14-сг, 10-5828/15-14-сг, 10-5829/15-14-сг, 10-5830/15-14-сг, від 30.09.2014 року №№ 10-6197/15-14-сг, 10-6198/15-14-сг, 10-6199/15-14-сг затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду для ведення фермерського господарства та передано ОСОБА_1 земельні ділянки для вказаних цілей на територіях: Полівської сільської ради Миронівського району з кадастровими номерами : 04 :011 :0006 площею 4,8624 га, :03:004:0003 площею 17,1692 га, :04:007:0002 площею 61,5513 га; на території Коритищенської сільської ради Миронівського району з кадастровими номерами : 02:004:0031 площею 5,2004 га, :02:009:0003 площею 7,9889 га, :02:008:0002 площею 8,7345 га, :03:003 :0010 площею 3,4575 га, :03 :003:0011 площею 3,5776 га, :02 :003:0012 площею 4,4684 га, :03 : 001:0005 площею 14,5655 га, :02: 004:0030 площею 1,5400 га; на території Зеленьківської сільської ради Миронівського району з кадастровими номерами :02: 002: 0001 площею 15,0001 га, :01:011:0003 площею 17,2387 га, :01:027:0001 площею 43,1998 га (а.с. 36-61, т. 1).

Відповідно до інформації відділу Держземагентства у Миронівському районі Київської області від 28.05.2015 року, договори оренди вказаних земельних ділянок з ОСОБА_1 не укладалися (а.с. 62, т. 1).

Відповідач ОСОБА_1 є засновником ФГ «Припіяло Андрія Васильовича», під час утворення якого йому було надано в постійне користування для ведення селянського (фермерського) господарства із земель державної власності земельну ділянку площею 56,7 га, яка розташована на території Зеленьківської сільської ради Миронівського району Київської області і яку використовує з 2010 року ФГ « Припіяло Андрія Васильовича », що підтверджується державним актом на право постійного користування землею серії ІІІ-КВ № 007752 від 26.01.1999 року, витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-014 від 29.09.2014 року (а.с. 110-113, т. 7), статутом фермерського господарства (а.с. 152-162, т. 1).

Відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України 2004 року в редакції, чинній на час звернення прокурора до суду, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. суспільних інтересах. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Згідно із положеннями статті 45 ЦПК України 2004 рокув редакції, чинній на час звернення прокурора до суду, з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, зокрема, звертається до суду з позовною заявою. При цьому прокурор повинен надати суду документи, які підтверджують неможливість громадянина самостійно здійснювати представництво своїх інтересів.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. У разі доведення в установленому законодавством порядку обставин, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, прокурор має суб`єктивне матеріальне право на їх задоволення.

Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи, якій надано право звертатися в інтересах інших осіб або держави,за захистом їх прав із застосуванням відповідного способу захисту.

При цьому правом визначати предмет та підставу позову наділений лише позивач (статті 4, 12, 13, 43 ЦПК України 2004 року).

А у відповіді на відзив позивач викладає свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень і мотиви їх визнання або відхилення (частина перша статті 179 ЦПК України 2017 року, в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного судового рішення).

Зі змісту позову першого заступника прокурора Київської області, який подано саме в інтересах держави, вбачається, що як на підставу своїх позовних вимог він посилався на те, що під час прийняття рішення про надання ОСОБА_1 в оренду земельних ділянок не були дотримані вимоги законодавства, а саме: в поданих ним клопотаннях про надання дозволу на розробку документації із землеустрою не обґрунтовано розміри земельних ділянок з урахуванням можливості їх обробітку, не зазначено перспективи діяльності фермерського господарства; оскаржуваними наказами ОСОБА_1 надані в оренду земельні ділянки, які розташовані не єдиним масивом та на значній відстані одна від одної, що унеможливлює їх раціональне використання; ОСОБА_1 не має можливості займатися фермерським господарством, так як в нього відсутня сільськогосподарська техніка та інші засоби для обробітку земель; ОСОБА_1 не обліковується як платник податків, що підтверджує відсутність у нього найманих працівників та можливість обробітку земель.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що з урахуванням вимог статей 7, 12 Закону України «Про фермерське господарство», статей 116, 118, 121, 123, 134 ЗК України громадянин право на отримання земельної ділянки державної власності може використати один раз, додатково земельні ділянки громадянин або фермерське господарство можуть отримувати лише на конкурентних засадах через участь у торгах.

Оскільки ОСОБА_1 є засновником фермерського господарства, яке має в постійному користуванні земельну ділянку для ведення фермерського господарства, виділену із земель державної власності, і яке має можливість обробляти земельні ділянки і обробляє їх, то відповідач уже реалізував своє право на створення фермерського господарства, а надання йому для ведення такого господарства ще спірних окремих земельних ділянок сільськогосподарського призначення на позаконкурсній основі суперечить зазначеним правовим нормам.

Крім того, суд дійшов висновку, що отримання спірних земельних ділянок за рахунок земель резервного фонду мають переважне право громадяни, які є членами сільськогосподарського підприємства, зайняті у соціальній сфері та проживають на території Коротищенської сільської ради Миронівського району Київської області, проте, всупереч положенням законодавства земельні ділянки резервного фонду відведено ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства.

Однак із такими висновками повністю погодитися не можна, адже розглядаючи справу по суті, суду першої інстанції перш за все треба було з`ясувати юрисдикційність даного спору суду загальної юрисдикції.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦПК України 2004 року, у редакції чинній на час пред`явлення позову, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають, зокрема, з цивільних і земельних відносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно з частинами першою та другою статті 1 ГПК України 1991 року, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб`єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб`єктами підприємницької діяльності.

Позивачами є підприємства та організації, зазначені у статті 1 ГПК України 1991 року, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є юридичні особи та у випадках, передбачених цим кодексом, - фізичні особи, яким пред`явлено позовну вимогу (частини друга та третя статті 21 ГПК України 1991 року).

На момент звернення прокурора до суду у цій справі сторонами у господарському процесі за загальним правилом могли бути юридичні особи та фізичні особи-підприємці.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 12 ГПК України 1991 року, господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб`єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів.

Статтею 20 ГПК України 1991 року визначено особливості предметної та суб`єктної юрисдикції господарських судів, якими уточнено коло спорів, що розглядаються господарськими судами, та встановлено, що господарські суди розглядають справи у спорах, які виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (в тому числі землю) крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем.

Прокурор в інтересах держави звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсними і скасувати накази про надання дозволу на розроблення проектів із землеустрою та накази про затвердження проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду для фермерського господарства, визнати відсутність права на земельні ділянки.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про фермерське господарство», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян зі створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.

Відносини, пов`язані зі створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств, регулюються, Конституцією України, Земельним кодексом України, Законом України «Про фермерське господарство» та іншими нормативно-правовими актами України (стаття 2 цього Закону). У таких правовідносинах Закон України «Про фермерське господарство» є спеціальним нормативно-правовим актом.

Право на створення фермерського господарства має кожний дієздатний громадянин України, який досяг 18-річного віку та виявив бажання створити фермерське господарство. Для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради (частина перша статті 5, частина перша статті 7 Закону України «Про фермерське господарство»).

Після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації фермерське господарство підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб (стаття 8 Закону України «Про фермерське господарство»).

Отже, можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з одержанням ним державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки для ведення фермерського господарства, що є передумовою для державної реєстрації останнього.

За змістом статей 1, 5, 7, 8 і 12 Закону України «Про фермерське господарство» після укладення договору оренди земельної ділянки для ведення фермерського господарства та проведення державної реєстрації такого господарства обов`язки орендаря цієї земельної ділянки виконує фермерське господарство, а не громадянин, якому вона надавалась.

Оскільки фермерські господарства є юридичними особами, їхні земельні спори з іншими юридичними особами, у тому числі з центральним органом виконавчої влади, який реалізує політику у сфері земельних відносин, щодо користування земельними ділянками, наданими із земель державної або комунальної власності, підвідомчі господарським судам.

Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 13 березня 2018 року у справі № 348/992/16-ц (провадження № 14-5цс18), від 20 червня 2018 року у справі № 317/2520/15-ц (провадження № 14-157цс18).

Такої позиції дотримується Касаційний цивільний суд у постановах від 10 жовтня 2018 року у справі № 694/1211/16-ц (провадження № 61-19983св18), від 14 листопада 2018 року у справі № 368/546/16-ц (провадження № 61-26061св18), від 21 листопада 2018 року у справі № 328/1420/17-ц (провадження № 61-37260св18), від 3 липня 2019 року у справі № 395/380/16-ц (провадження № 61-20796св18), від 24 липня 2019 року у справі № 227/771/17 (провадження № 61-33650св18) та інших судових рішеннях у справах за схожими правовідносинами.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не надав оцінки тому, що у даній справі спір є пов`язаним з наданням без проведення земельних торгів в оренду земельних ділянок для ведення фермерського господарства його засновнику і подальшого передання цієї ділянки у користування фермерського господарства «Припіяло Андрія Васильовича», а перший заступник прокурора Київської області заявив вимогу до ГУ Держземагентства у Київській області, а також ОСОБА_1 , який на час звернення з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою був засновником ФГ «Припіяло Андрія Васильовича», що свідчить про створення ним юридичної особи (стаття 8 Закону України «Про фермерське господарство») та здійснення фактичного користування спірними земельними ділянками фермерським господарством, відтак, спір за своїм суб`єктним складом й характером правовідносин підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Відповідно до вимог частини першої статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги (частина друга статті 377 ЦПК України).

Ураховуючи те, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, рішення суду про задоволення позову підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 255 та частин першої, другої статті 377 ЦПК України, оскільки заявлені позовні вимоги мають розглядатися за правилами господарського, а не цивільного судочинства.

Керуючись статтями 367, 374, 377, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 17 квітня 2019 року скасувати.

Провадження у справі за позовом першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, ОСОБА_1 , треті особи без самостійних вимог: Миронівська районна державна адміністрація Київської області, Коритищенська сільська рада Миронівського району Київської області, публічне акціонерне товариство «Миронівське», Полівська сільська рада Миронівського району Київської області, сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Коритище», фермерське господарство «Припіяло Андрія Васильовича», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , про визнання недійсними та скасування наказів, визнання відсутності права на земельні ділянки закрити.

Роз`яснити заступнику прокурора Київської області право звернутися з відповідним позовом до суду господарської юрисдикції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: С.А. Голуб

Д.О. Таргоній