Єдиний унікальний номер: 448/281/19
Провадження № 2/448/394/19
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

13.08.2019 року м.Мостиська

Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Білоуса Ю.Б.,

за участю секретаря судового засідання Романченко І.А.,

учасники справи:

позивачка ОСОБА_1 - не з`явилася,

представник відповідача Судововишнянської міської ради - не з`явився,

представник третьої особи Мостиської державної нотаріальної контори - не з`явився,

представник третьої особи Третьої львівської державної нотаріальної контори - не з`явився,

розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду м.Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області, треті особи - Мостиська державна нотаріальна контора та Третя львівська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и в:

Позивачка 05.03.2019року звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що після смерті матері її чоловіка ОСОБА_2 , - ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишилось спадкове майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

Зазначає, що вищевказаний житловий будинок станом на 1988-1991роки мав статус колгоспного двору і ОСОБА_3 була останнім його членом.

Вказує, що за життя ОСОБА_3 склала заповіт, яким усе своє майно заповіла своєму сину (чоловіку позивача) - ОСОБА_2 Стверджує, що її чоловік - ОСОБА_2 спадщину після смерті матері прийняв. Однак, за свого життя останній не оформив за собою право власності на вищевказаний житловий будинок та ІНФОРМАЦІЯ_2 помер.

Зазначає, що вона, як спадкоємець за законом першої черги спадкування у визначений законом строк і порядок звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, інші спадкоємці від своєї частки у спадковому майні відмовилися в її користь. Однак, в позасудовому порядку отримати свідоцтво про право на спадщину на вона не має можливості, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на такий, тому змушена звертатися до суду із даним позовом.

З огляду на наведене, просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді від 23.04.2019року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження.

В підготовче засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, проте у позовній заяві заявила клопотання про розгляд справи у її відсутності.

Представник відповідача - Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області у підготовче засідання не з`явився, однак подав заяву, в якій зазначає, що не заперечує проти позову та просить суд розглянути справу без його участі.

Представник третьої особи - Мостиської державної нотаріальної контори в підготовче засідання не з`явився, проте подав до суду заяву в якій просить суд справу розглянути у його відсутності.

Представник третьої особи - Третьої львівської державної нотаріальної контори в підготовче засідання не з`явився, проте подав до суду заяву в якій просить суд справу розглянути у його відсутності.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що у відповідності до вимог ст.ст.200, 206 ЦПК України у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову при проведенні підготовчого засідання.

Так, колгоспний двір, за положеннями Цивільного кодексу Української РСР, визначався як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. За нормами ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР кожен з членів колгоспного двору мали рівне право на майно колгоспного двору. У зв`язку з введенням у дію Закону України «Про власність» 15.04.1991 року така організаційно-правова форма як колгоспи, а відповідно, і колгоспний двір - були припинені.

Як роз`яснено у п. 6 постанови Пленум Верховного Суду "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" від 22.12.95 N 20, до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 Закону України "Про власність", застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності усіх його членів, включаючи неповнолітніх.

Судом встановлено, що спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 належав колгоспному двору, головою якого та одноосібним членом, яка станом на 15.04.1991року не втратила та зберегла право на частку в майні такого, була ОСОБА_3 , 1921 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Отже, виходячи з вимог ст.ст.120, 123 ЦК України в редакції 1963року, які діяли станом на 15.04.1991 року і регулювали власність колгоспного двору, ОСОБА_3 за життя набула право власності на майно зазначеного колгоспного двору в цілому, проте таке належним чином не оформила, правовстановлюючі документи на дане майно відсутні.

ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилась спадщина внаслідок смерті ОСОБА_3 .

Як вбачається із матеріалів спадкової справи №92/2001, заведеної Мостиською державною наотіральною конторою Львівської області, за життя спадкодавець ОСОБА_3 склала заповіт від 26.07.2000 року, яким усе своє майно, в тому числі і вищевказаний житловий будинок, заповіла синові - ОСОБА_2 , який спадщину після смерті матері прийняв, подавши у встановлений законом строк і порядок до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Спадкоємців, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині чи претендували б на таку, немає.

Таким чином, після смерті ОСОБА_3 її право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 перейшло за загальними правилами спадкування за заповітом до її сина ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_2 відкрилась спадщина внаслідок смерті ОСОБА_2 .

Як вбачається із матеріалів спадкової справи №729/2018року, заведеної у Третій львівській державній нотаріальній конторі, за життя спадкодавець ОСОБА_2 заповіту не складав. Спадкоємцем за законом першої черги спадкування є дружина померлого - ОСОБА_1 (позивач у справі), яка у відповідності до ст.1269 ЦК України спадщину прийняла, подавши у встановлений законом строк та порядок до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. Крім позивача, спадкоємцями за законом першої черги є також діти померлого - сини ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які відмовилися від прийняття спадщини за законом на користь матері - позивача ОСОБА_1 , подавши у встановлений законом строк і порядок до нотаріуса відповідні заяви про відмову від спадщини. Інших спадкоємців за законом першої черги спадкування, немає.

Разом із цим, через відсутність правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок позивач не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права та одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на дане спадкове майно, у зв`язку із чим звернулася до суду із зазначеним позовом.

Вищевказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копіями свідоцтва про смерть спадкодавців ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ; копією свідоцтва про укладення шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; копією свідоцтва про народження позивача ОСОБА_1 ; копією заповіту ОСОБА_3 від 10.02.1990року; довідкою, виданою виконавчим комітетом Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області №1046 від 17.10.2017року; копією довідки, виданої виконавчим комітетом Судововишнянської міської ради 3530 від 04.06.2018року; листом Третьої львівської державної нотаріальної контори №283/02-14 від 28.02.2019року; копією спадкової справи №92/2001, заведеної Мостиською державною нотаріальною конторою Львівської області після смерті ОСОБА_3 ; копією спадкової справи №729/2018року, заведеної у Третій львівській державній нотаріальній конторі після смерті ОСОБА_2 та іншими матеріалами справи.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця).

Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом).

Відповідно до положень ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У відповідності до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України).

Практика Верхового Суду України (п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спірних житловий будинок, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування.

В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

У відповідності з ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст. 16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірне, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

З огляду на наведені положення закону та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд вважає, що визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону та не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову в повному обсязі.

Враховуючи думку позивача та виходячи з вимог ст.141 ЦПК України, суд вважає, що понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору залишити за нею.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 89, 200, 206, 247, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

Судові витрати зі сплати судового збору залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду, однак з врахуванням п. 15.5 розділу ХIII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи до Львівського апеляційного суду через Мостиський районний суд Львівської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.Б. Білоус

Рішення набрало законної сили: «___»___________ 20 р.

Суддя Ю.Б. Білоус

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП - НОМЕР_1 ;

Відповідач: Судововишнянська міська рада Мостиського району Львівської області; місце знаходження: м.Судова Вишня, пл..І.Франка, 14, Мостиського району Львівської області; .

Третя особа: Мостиська державна нотаріальна контора; місцезнаходження: м.Мостиська, вул.Грушевського, 22, Львівської області;

Третя особа: Третя львівська державна нотаріальна контора; місцезнаходження: м.Львів, проспект Чорновола, 39; .

Повний текст судового рішення складено 13.08.2019року.