Постанова

Іменем України

09 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 562/1927/16-ц

провадження № 61-19791св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.,

суддів: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач 1 - Здолбунівська міська рада Рівненської області,

відповідач 2 - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 26 грудня 2016 року у складі судді Ковалика Ю. А. та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 23 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Шимківа С. С., Бондаренко Н. В., Григоренка М. П.,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Здолбунівської міської ради Рівненської області, ОСОБА_2 , у якому просив визнати незаконним та скасувати рішення Здолбунівської міської ради від 25 грудня 2013 року № 1025 в частині передання у власність ОСОБА_2 земельної ділянки, площею 0,1 га, по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :00:006:0657.

Позов мотивовано тим, що будинок АДРЕСА_1 складався з трьох квартир. Власником квартири АДРЕСА_10 за вказаною адресою є позивач, а власником квартири АДРЕСА_8 , яка об`єднана з квартирою АДРЕСА_9 на підставі рішення виконавчого комітету Здолбунівської міської ради від 29 листопада 2006 року, є відповідач.

ОСОБА_1 вказував, що до будинку АДРЕСА_1 визначена прибудинкова територія розміром 2 994 кв. м.

На підставі рішення Здолбунівської міської ради Рівненської області № 1025 від 25 грудня 2013 року власник квартири АДРЕСА_8 ОСОБА_2 зареєстрував право власності на земельну ділянку, площею 0,1 га.

Посилаючись на те, що надана ОСОБА_2 земельна ділянка накладається на земельну ділянку, яка закріплена за будинком АДРЕСА_1 , та якою він користується, ОСОБА_1 просив задовольнити позовні вимоги.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 26 грудня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що рішення Здолбунівської міської ради від 25 грудня 2013 року № 1025 про передачу у власність ОСОБА_2 земельної ділянки, площею 0,10 га, є законним та таким, що не порушує земельних прав позивача, а тому відсутні підстави для його скасування.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 23 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 26 грудня 2016 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не врахували, що надана відповідачу частина земельної ділянки віднесена до його квартири у будинку АДРЕСА_1 і перебуває у його користуванні.

Короткий зміст заперечень на касаційну скаргу та узагальнення їх доводів

У травні 2017 року ОСОБА_2 подав заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у яких просить касаційну скаргу відхилити, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін.

Заперечення мотивовані тим, що висновок судів попередніх інстанцій відповідає обставинам справи та положенням чинного законодавства.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі і витребувано цивільну справу № 562/1927/16-ц з суду першої інстанції.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року вказана справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 26 вересня 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до Здолбунівської міської ради, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення міської ради призначено до розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду відповідають.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що рішенням виконавчого комітету Здолбунівської міської ради від 21 лютого 1978 року № 72-А затверджено надані Рівненським обласним бюро технічної інвентаризації матеріали обміру земель забудови кварталу № 13-А АДРЕСА_1 , загальною площею 27 521 кв . м. Земельна ділянка площею 2 294 кв. м. обліковувалася за Здолбунівським будинкоуправлінням Здолбунівської міської ради для забудови кварталу № 13-А.

29 січня 1992 року на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_3 , який був батьком позивача, зареєстрував за собою право власності на 38/100 частини будинку АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_3 вказану частину домоволодіння успадкувала його дружина - ОСОБА_4

07 серпня 2000 року ОСОБА_1 отримав у дар від ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1

Квартира АДРЕСА_9 та АДРЕСА_8 за вказаною вище адресою на підставі рішення виконавчого комітету Здолбунівської міської ради № 436 від 29 листопада 2006 року об`єднані в одну квартиру АДРЕСА_8 , власником якої є ОСОБА_2 .

Відповідно до рішенням Здолбунівської міської ради Рівненської області № 1025 від 25 грудня 2013 року власник квартири АДРЕСА_8 ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 отримав у власність земельну ділянку, площею 0,1 га.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з частиною другою статті 152 ЗК України (тут і надані у редакції, чинній на час вирішення спірних правовідносин) власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Нормами частини першої статті 81 ЗК України визначено способи набуття права власності на земельні ділянки, а саме: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Згідно зі статтею 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад і передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Частина перша статті 116 ЗК України встановлює, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки шляхом безоплатної приватизації відбувається за правилами та в порядку, визначеними статтею 118 цього Кодексу.

Відповідно до статті 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Суди попередніх інстанцій, відмовляючи в задоволенні позову, на підставі належно оцінених доказів, поданих сторонами, правильно встановили характер спірних правовідносин та застосували норми матеріального права, які їх регулюють.

За договором дарування від 07 серпня 2000 року ОСОБА_1 отримав у дар від ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 розташований на земельній ділянці, загальною площею 2 994 кв. м.

Частинами першою, другою та четвертою статті 30 ЗК України 1990 року (у редакції, чинній на час укладення вищевказаного договору дарування) визначено, що при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди.

При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об`єктів.

Право власності або право користування земельною ділянкою у перелічених випадках посвідчується Радами народних депутатів відповідно до вимог статті 23 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частини першої статті 23 ЗК України 1990 року право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Відомості про прийняття Здолбунівською міською радою Рівненської області рішення про надання позивачу або попереднім власникам квартири АДРЕСА_10 у власність чи користування конкретної частини земельної ділянки із загальної площі 2 994 кв. м, на якій знаходиться багатоквартирний будинок, матеріали справи не містять.

З огляду на викладене, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, які, відмовляючи в задоволенні позову, врахували, на час прийняття відповідачем рішення № 1025 від 25 грудня 2013 року земельна ділянка по АДРЕСА_1 належала міській громаді, будь-які відомості про надання позивачу чи його батькам у власність або користування вказаної земельної ділянки (її частини) відсутні, у зв`язку з чим дійшли обґрунтованого висновку, що оскаржуване рішення органу Здолбунівської міської ради Рівненської області не порушує земельних прав ОСОБА_1 .

Доводи, наведені на обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони зводяться до переоцінки встановлених судом обставин, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.

Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в судах першої та апеляційної інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Частиною першою статті 410 ЦПК України встановлено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 26 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 23 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. О. Кузнєцов

Судді : В. С. Жданова

В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук