Справа № 466/4047/19
У Х В А Л А

09 жовтня 2019 року Шевченківський районний суд м. Львова

у складі : головуючого - судді Баєвої О.І.

секретаря судового засідання Якимець Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Львові скаргу ОСОБА_1 на неправомірні дії приватного виконавця,-

у с т а н о в и в :

в провадженні Шевченківського районного суду м. Львова знаходиться скарга ОСОБА_1 , в якій він просить поновити строк на подання скарги; визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького З.В. у виконавчому провадженні №58440731 від 20.02.2019 року; скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького З.В. від 20.02.2019 року про накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 ; скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького З.В. від 20.02.2019 року про накладення арешту на кошти ОСОБА_1 ; скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького З.В. від 20.02.2019 року про опис та арешт майна ОСОБА_1 .

В обґрунтування скарги покликається на те, що в матеріалах виконавчого провадження не було заочного рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 21.06.2011 року у праві № НОМЕР_1 /11. Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Маковецьким З.В. порушено порядок накладення арешту на його майно, а також на грошові кошти, які містяться на рахунках у банках, оскільки приватний виконавець не мав правових підстав для винесення постанови від 20.02.2019 року, якою накладено арешт на все майно ОСОБА_1 без його ідентифікації. Також, скаржник вказує на те, що приватним виконавцем порушено порядок звернення стягнення на заробітну плату ОСОБА_1 , оскільки вважає, що приватний виконавець повинен був накласти арешт лише на 20 відсотків заробітку ОСОБА_1 . У зв`язку із чим змушений звернутися до суду.

Учасники у судове засідання повторно не з`явилися, про причини своєї неявки не повідомили, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи, що стверджується наявними у матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень. У відповідності до ч.2 ст.450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, дійсні обставини справи суд приходить до висновку, що скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького З.В. перебуває виконавче провадження №58440731 з примусового виконання виконавчого листа №2-1161/11, що виданий 22.08.2013 року Шевченківським районним судом м.Львова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» заборгованості за кредитним договором №424 від 16.04.2007 року із змінами від 16.04.2007 року станом на 20.01.2011 року у сумі 355985,69 грн. на 1700,00 грн. витрат по оплаті судового збору, 120,000 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Порядок виконання судових рішень встановлено Законом України «Про виконавче провадження».

Скаржник ОСОБА_1 просить визнати дії приватного виконавця неправомірними, зокрема, покликають на те, що в матеріалах справи немає заочного рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 21.06.2011 року. Проте, ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів, наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень. Відтак, рішення суду не обов`язкове для отримання виконавцем, а тому відсутність рішення, на підставі якого видався виконавчий лист, у матеріалах виконавчого провадження не є порушенням.

Щодо покликання скаржника ОСОБА_1 про те, що виконавцем порушено порядок накладення арешту на його майно суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 20.02.2019 року за заявою представника ТзОВ «Кредитні ініціативи» приватним виконавцем Маковецьким З.В. на виконання вимог 26 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Та, оскільки, ОСОБА_1 не сплачено заборгованість за виконавчим документом, виконавцем розпочато примусове виконання рішення суду.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно з ст.1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.

Законом України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Зокрема, ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Так, постановою від 20.02.2019 року приватним виконавцем Маковецьким З.В. накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника ОСОБА_1 . Крім того, 20.02.2019 року приватним виконавцем накладено арешт на кошти боржника ОСОБА_1

ОСОБА_1 просить скасувати вищевказані постанови про накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно та накладення арешту на кошти, покликаючись на те, що арешт має накладатися на конкретне майно, а також на грошові кошти, які містяться на конкретних рахунках у банках.

Пунктами 6, 7 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Крім того, ч.2 ст.56 Закону України передбачено, що арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Відтак, законодавством України не передбачено здійснювати виконавцем ідентифікацію конкретного майна боржника чи відображати конкретні рахунки, на які накладається арешт.

Також, оскаржуючи дії приватного виконавця скаржник ОСОБА_1 покликається на те, що приватний виконавець ОСОБА_2 порушив порядок звернення стягнення на заробітну плату, оскільки вважає, що виконавець повинен був накласти арешт на 20 відсотків заробітку.

Порядок звернення стягнення на заробітну плату боржника встановлено ст.ст.68-70 Закону України «Про виконавче провадження». Проте, судом встановлено, що приватним виконавцем не виносилася постанова про стягнення з заробітної плати ОСОБА_1 . Крім того, ОСОБА_1 також не надано в розпорядження суду відповідної постанови. Відтак, дана вимога скаржника є безпідставною.

Щодо вимоги скаржника ОСОБА_1 щодо визнання дій приватного виконавця протиправними через те, що останнім не отримано інформації про сімейний стан ОСОБА_1 така не підлягає задоволенню.

20.02.2019 року виконавче провадження приєднане до зведеного виконавчого провадження №58442449.

Постановою від 25.02.2019 року приватним виконавцем Маковецьким З.В. винесено описано на накладено арешт на майно боржника, якою, зокрема, описано земельну ділянку, площею 0,0608га, кадастровий номер :07:002:0095 із цільовим призначенням: для будівницта і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Оскільки ОСОБА_1 не надав інформації про те, на якій підставі він отримав право власності на вищевказану земельну ділянку, а право спільної сумісної власності подружжя на будинок не є підставою для того, щоб стверджувати, що земельна ділянка, на якій розташовано будинок теж перебуває у спільній сумісній власності подружжя.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Маковецьким З.В. всі дії щодо виконавчого провадження №58440731 з примусового виконання виконавчого листа №2-1161/11 були прийняті у відповідності до законодавства та немає підстав для скасування постанов прийнятих в межах примусового виконання рішення суду.

Згідно із ч.3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 80, 81, 247, 258, 259, 260, 263, 447, 450, 451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд

п о с т а н о в и в:

у задоволенні скарги ОСОБА_1 на неправомірні дії приватного виконавця - відмовити за безпідставністю.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали суду апеляційної скарги.

Суддя: О. І. Баєва