Постанова

Іменем України

09 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 190/140/14-ц

провадження № 61-26483св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - П`ятихатська районна державна адміністрація Дніпропетровської області,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на заочне рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2017 року в складі судді Легкошерст Ю. В. та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2017 року в складі колегії суддів: Єлізаренко І. А., Свистунової О. В., Красвітної Т. П.,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до П`ятихатської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про визнання права на земельну частку (пай) та зобов`язання виділити йому в натурі на місцевості земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Позов мотивовано тим, що він є власником права на земельну частку (пай) в розмірі 10,40 умовних кадастрових гектарів із земель сільськогосподарського призначення, що належали колишньому колективному сільськогосподарському підприємству імені Чкалова ( далі - КСП ім. Чкалова), розташованих на території Біленщинської сільської ради П`ятихатського району Дніпропетровської області, на підставі сертифіката серії ДП № 031290, виданого П`ятихатською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області 06 вересня 2000 року та зареєстрованого того ж дня у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 0346 на підставі договору купівлі-продажу АВН № 583805 від 31 серпня 2000 року.

Звернувшись у червні 2016 року до П`ятихатської районної державної адміністрації Дніпропетровської області із заявою про виділення в натурі (на

місцевості) земельної частки (паю), згідно з відповідним сертифікатом, отримав листа відповідача від 25 липня 2016 року, відповідно до якого відповідач його право на земельну частку (пай) із можливістю виділення його в натурі не визнає, посилаючись на необхідність надання сертифіката на право на земельну частку (пай), зазначеного в договорі купівлі-продажу.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просив визнати за ним право на земельну частку (пай) з правом виділення в натурі згідно із сертифікатом серії ДП № 031290, виданого П`ятихатською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області 06 вересня 2000 року та зареєстрованого 06 вересня 2000 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 0346 площею 10,40 умовних кадастрових гектарів із земель сільськогосподарського призначення, що належали колишньому КСП

ім. Чкалова, розташованих на території Біленщинської сільської ради П`ятихатського району Дніпропетровської області та зобов`язати П`ятихатську районну державну адміністрацію Дніпропетровської області виділити йому в натурі на місцевості земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішеннямП`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не доведено правомірність своїх вимог належними та допустимими доказами, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, заочне рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2017 року залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який всебічно та повно з`ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази, унаслідок чого ухвалив законне і обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні позову.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи касаційної скарги

У жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , подана представником ОСОБА_2 , у якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, позивач просить скасувати заочне рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2017 року й ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій при розгляді справи дійшли односторонніх та передчасних висновків про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки такі висновки не ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній вище справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на заочне рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2017 року, витребувано справу № 190/140/14-ц із П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 12 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві Бурлакову С. Ю.

Ухвалою Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 липня 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до П`ятихатської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про визнання права на земельну частку (пай) призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судами встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 31 серпня 2000 року, посвідченого державним нотаріусом П`ятихатської державної нотаріальної контори (зареєстровано в реєстрі за № 1-3014), ОСОБА_3 , діючи від імені ОСОБА_4 , продав ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) із землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім. Чкалова, розміром

10,40 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки на місцевості, що належало продавцю на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серія ДП № 0045346 , виданого П`ятихатською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області 31 березня 1997 року, згідно зі свідоцтвом про право на спадщину, посвідченого П`ятихатською державною нотаріальною конторою від 29 липня 2000 року за № 1-2680.

На підставі цього договору купівлі-продажу, ОСОБА_1 06 вересня

2000 року П`ятихатською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області було видано сертифікат серії ДП № 0312900 на право на земельну частку (пай) із землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім. Чкалова в с. Біленщина П`ятихатського району Дніпропетровської області, площею 10,40 умовних кадастрових гектарів, даний сертифікат зареєстрований 6 вересня 2000 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 0346.

У червні 2016 року представник позивача звернувся до П`ятихатської районної державної адміністрації Дніпропетровської області із заявою про виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки позивачеві як власнику земельної частки (паю) на підставі вищевказаного сертифікату серії ДП № 0312900 від

06 вересня 2000 року.

Листом № 61-3005/0/363-16 від 25 липня 2016 року П`ятихатська районна державна адміністрація Дніпропетровської області повідомила позивача, що для виділення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) необхідно додати попередній сертифікат на право на земельну частку (пай), зазначений у договорі купівлі-продажу від 31 серпня 2000 року № 1-3014 серії ДП № 0045346.

Листом від 28 квітня 2016 року управління Держгеокадастру у П`ятихатському районі Дніпропетровської області повідомило, що видати завірену копію сертифікату не має можливості у зв`язку з тим, що бланки сертифікатів на земельну частку (пай) в Управління відсутні.

Отже, ОСОБА_1 придбав право на земельну частку (пай) із землі, яка перебувала у колективній власності КСП ім. Чкалова, розміром 10,40 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки на місцевості за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 31 серпня 2000 року, який у встановленому законом порядку ніким не оспорено.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень частини другої статі 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначає організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками.

Отже, зазначений закон є спеціальним щодо проведення процедури виділення земель за сертифікатами на землю.

Пунктом 17 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України передбачено, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Таким чином, зазначеною правовою нормою встановлено відсутність будь-яких строків для звернення із сертифікатом для виділення земельної ділянки в натурі.

Виданий ОСОБА_1 06 вересня 2000 року П`ятихатською районною державною адміністрацією Дніпропетровської сертифікат серії ДП № 0312900 на право на земельну частку (пай) із землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім. Чкалова, посвідчує його право на відповідну земельну частку (пай) і ніким не оспорюється.

Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України

від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України

від 08 серпня 1995 року N 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Отже, ОСОБА_1 має право на виділення йому в натурі земельної частки (паю) в розмір 10,40 умовних кадастрових гектарів із земель сільськогосподарського призначення відповідно до сертифіката серії ДП

№ 0312900. І навіть у разі, якщо усі землі КСП ім. Чкалова вже розпайовані та виділені громадянам в натурі (на місцевості), позивач має право на отримання земельної ділянки із земель резерву (запасу).

В абзаці десятому пункту 9 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 Конституційний Суд України наголошував, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Частиною другою статті 14 Конституції Українивизначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Статтею 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), зокрема розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку та приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості).

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06 вересня 2012 року № 5245-VIвнесено зміни до ЗК України, які набрали чинності з 01 січня 2013 року, цим Законом змінено суб`єктів розпорядження землями сільськогосподарського призначення та визначено, що такі повноваження перейшли до Держземагентства України, а згодом - до Держгеокадастру України.

Згідно з частиною четвертою статті 122 ЗК Україницентральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Тобто законодавцем змінено компетенцію органів щодо розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення та передано такі функції Держгеокадастру України замість державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування.

З огляду на викладене належним суб`єктом, який наділений правом розпорядження державними землями запасу сільськогосподарського призначення, є Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області.

Оскільки сертифікат на право на земельну частку (пай) згідно з абзацом першим пункту 17 розділу X «Перехідні положення» ЗК України вважається

правовстановлюючим документом при реалізації права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства, таке право повинно бути реалізовано відповідним державним органом.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові

від 22 травня 2019 року у справі № 321/281/17 (провадження 61-25655св18).

Проте ОСОБА_1 позов пред`явив лише до П`ятихатської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, вимоги до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, яке наділено правом розпорядження державними землями запасу сільськогосподарського призначення, не заявляв.

Згідно з частиною першою статті 11 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції), суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вирішення справи без залучення до участі компетентного органу є порушенням вимог цивільного процесуального законодавства, оскільки суд вирішує питання про права і обов`язки особи, яка не бере участь у справі, тому у порушення принципів рівності сторін та змагальності позбавлена можливості давати пояснення по суті спору, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, та заперечення проти доводів інших учасників справи.

Так як згідно з принципом диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог, позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню як такі, що заявлені до неналежного відповідача, оскільки касаційний суд на стадії касаційного перегляду позбавлений можливості усунути допущені порушення вимог процесуального права і залучити до участі у справі належного відповідача.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно зі статтею 412 ЦПК Українипідставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки суди допустили такі порушення норм процесуального права, які призвели до ухвалення помилкових судових рішень, касаційний суд скасовує рішення та ухвалює нове рішення про відмову у задоволенні позову з інших правових підстав.

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій допущено порушення норм процесуального права, що відповідно до частини першої статті 412 ЦПК Україниє підставою для скасування ухвалених судових рішень і ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК Україниу постанові суду касаційної інстанції має бути зазначено про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Зважаючи на відсутність підстав для задоволення позову, судові витрати, понесені позивачем, не підлягають відшкодуванню.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Заочне рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2017 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до П`ятихатської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про визнання права на земельну частку (пай) та зобов`язання виділити йому в натурі на місцевості земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:С. Ю. Бурлаков
А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун