УХВАЛА

Іменем України

11 березня 2019 року

м. Київ

справа № 331/5672/14

провадження № 61-3441ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), КурилоВ. П.,

Червинської М. Є.,

розглянув касаційну скаргу арбітражного керуючого ОСОБА_4 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 30 січня 2019 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт», до ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Пірамода», арбітражний керуючий ОСОБА_4, ОСОБА_8, про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2014 року публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «РайффайзенБанк Аваль») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Пірамода» (далі - ТОВ «Пірамода»), арбітражний керуючий ОСОБА_4, ОСОБА_8, про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 липня 2014 року відкрито провадження у вищезазначеній справі.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 червня 2018 року залучено до участі у справі арбітражного керуючого ОСОБА_4

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції про відкриття провадження у справі заявник звернувся до Запорізького апеляційного суду з апеляційною скаргою на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 липня

2014 року.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 30 січня 2019 року відмовлено арбітражному керуючому ОСОБА_4 у відкритті апеляційного провадження.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що оскаржувану ухвалу постановлено 28 липня 2014 року, а заявник звернувся з апеляційною

скаргою 21 січня 2019 року, тобто після спливу одного року з дня ухвалення рішення.

До Верховного Суду надійшла касаційна скарга арбітражного керуючого ОСОБА_4 на ухвалу Запорізького апеляційного суду

від 30 січня 2019 року, в якій просив скасувати оскаржуване судове рішення, посилаючись на порушення норм процесуального права, а справу передати до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження, виходячи з наступного.

Згідно з частиною другою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою арбітражного керуючого ОСОБА_4, апеляційний суд, виходив із того, що апеляційна скарга на ухвалу Жовтневого районного суду

м. Запоріжжя від 28 липня 2014 року подана заявником у січні 2019 року, тобто після спливу більше одного року з дня ухвалення рішення. Заявник був обізнаний про стан відомого йому судового провадження, проте доказів пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили не надав, а тому суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження на підставі частини другої статті 358 ЦПК України.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», рішення від 14 жовтня 2003 року у справі «Трух проти України»).

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У рішенні від 29 жовтня 2015 року в справі «Устименко проти України» ЄСПЛ визначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

Отже, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком для осіб, які беруть участь у справі і безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з частиною п'ятою статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 2 частини четвертої, частиною п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт», до ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Пірамода», арбітражний керуючий ОСОБА_4, ОСОБА_8, про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою арбітражного керуючого ОСОБА_4 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 30 січня 2019 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

В. П. Курило

М. Є.Червинська