РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2019 року Провадження №2/425/131/19

Справа №425/3887/18

місто Рубіжне Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді - Романовського Є.О.,

за участю секретаря - Чикунової Ю.С.,

за відсутності учасників справи,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Рубіжному Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Рубіжанської міської ради Луганської області про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 06.03.2018 року померла ОСОБА_2, яка заповіла її квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, яка належала спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Рубіжанською державною нотаріальною конторою від 23.07.1992 року, Після смерті ОСОБА_2, позивач 20.03.2018 року звернулася до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а 26.11.2018 року із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак отримала відмову, оскільки при вивченні документів необхідних для оформлення спадщини було зясовано, що у спадкоємиці відсутній оригінал вказаного договору купівлі-продажу квартири, дублікати якого отримати не можливо у звязку з тим, що його передано на зберігання до Луганського обласного державного нотаріального архіву, справи якого на теперішній час залишилися на території, яка тимчасово непідконтрольна владі України і з яким не має поштового звязку.

У звязку з вищевикладеним, просить суд визнати за нею право власності на квартиру, розташовану за адресою: Луганська область, м. Рубіжне, вул. Менделєєва, 8,

кв. 14, в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_2, яка померла 06.03.2018 року.

В підготовче судове засідання позивач та її представник не зявилися, представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача в підготовче судове засідання не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позовних вимог не заперечувала.

Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

У звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалося.

Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Зважаючи на те, що відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі, суд приймає визнання ним позову. При цьому, судом враховано, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача).

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією паспорту (а.с. 36).

На підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Рубіжанською державною нотаріальною конторою 23.07.1992 року, зареєстрованому в реєстрі за № 5599, інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від

14.12.2018 року № 149467031 та відповіді Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Рубіжанської міської ради від 02.11.2018 року № 1214, квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 на праві приватної власності належить ОСОБА_2 (а.с. 12, 13, 14, 40-зворот).

11.07.2011 року ОСОБА_2 на випадок своєї смерті заповіла квартиру АДРЕСА_3 ОСОБА_1, що підтверджується заповітом, посвідченим приватним нотаріусом Рубіжанського міського нотаріального округу, зареєстрованим в реєстрі за № 1281, та витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 11.07.2011 року № 27466729 (а.с.9, 10).

Після смерті 06.03.2018 року ОСОБА_2, 20.03.2018 року ОСОБА_1 звернулася до Рубіжанської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом, у звязку з чим було заведено спадкову справу № 30/2018, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 15.03.2018 року Рубіжанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 200, заявою про прийняття спадщини від 20.03.2018 року та витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 20.03.2018 року № 51284526 (а. с. 8, 11, 32, 34-зворот, 35).

26.11.2018 року ОСОБА_1 звернулася до Рубіжанської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 26.11.1018 року № 534/02-31 їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки при вивченні наданих ОСОБА_3 документів, необхідних для оформлення спадщини, було зясовано, що у спадкоємиці відсутні оригінал документу, який підтверджує право власності спадкодавця на квартиру, а саме договір купівлі-продажу квартири від 23.07.1992 року, розташованої за адресою: Луганська область,

АДРЕСА_4, дублікати якого отримати не можливо у звязку з тим, що його передано на зберігання до Луганського обласного державного нотаріального архіву, справи якого на теперішній час залишилися на території, яка тимчасово непідконтрольна владі України і з яким не має поштового звязку (а.с. 7, 41).

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину.

Статтею 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Так з матеріалів справи вбачається, що позивач після смерті спадкодавця подала вчасно заяву про прийняття спадщини за заповітом до державної нотаріальної контори.

Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно зі статтею 68 Закону України «Про нотаріат» та підпункту 4.15 пункту 4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусом України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595, а також п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008, видача свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно проводиться нотаріусами після надання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. В разі відсутності таких документів нотаріус відмовляє у видачі свідоцтва про право на спадщину, в зв'язку з чим особа, яка претендує на зазначене майно повинна встановлювати право власності в судовому порядку.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, позивач прийняла спадщину, однак оформити її не може у звязку з обставинами, які не залежать від неї.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути предявлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.

Крім того, відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VIII від 17.03.2015 визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» тимчасово, на строк, що закінчується через один рік з дня набрання чинності Законом України "Про створення необхідних умов для мирного врегулювання ситуації в окремих районах Донецької та Луганської областей", запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей, до яких належать райони, міста, селища, села, що визначаються рішенням Верховної Ради України (далі - окремі райони Донецької та Луганської областей).

Відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування» № 252-VIII від 17.03.2015 до окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької і Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» тимчасово запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, належать райони або їх частини, міста, селища і села, що знаходяться на територіях, які розташовані між державним кордоном України з Російською Федерацією, урізом води Азовського моря та лінією, яка визначена додатком до цієї Постанови, що відповідає Мінському меморандуму від 19 вересня 2014 року.

Отже, судом встановлено, що отримати дублікати правовстановлюючого документу позивач не має можливості, оскільки зазначені документи, так само як і нотаріальний архів, знаходяться у м. Луганськ, яке розташоване на тимчасово окупованій території України, яка наразі непідконтрольна українській владі.

Таким чином, беручи до уваги те, що позивач прийняла спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2, однак отримати дублікати правовстановлюючого документу не має можливості, а також визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на квартиру, розташовану за адресою: Луганська область, м. Рубіжне, вул. Менделєєва, 8,

кв. 14, підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 12-13, 200, 206, 247, 258-259, 263-265, 268, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Рубіжанської міської ради Луганської області про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованою за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) право власності в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_2, померлої 06 березня 2018 року, на квартиру, розташовану за адресою: Луганська область, м. Рубіжне, вул. Менделєєва, 8,

кв. 14.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Луганського апеляційного суду через Рубіжанський міський суд Луганської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складання.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду складено 14 березня 2019 року.

Суддя Є.О. Романовський