Провадження № 2/127/5561/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

11.03.2019 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Федчишена С.А.,

при секретарі Підвисоцькій О.Ю.,

розглянувши у підготовчому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1, є власником квартири №20 що розташована за адресою: м. Вінниця вул. Станіславського, буд. 22, на підставі свідоцтва про право приватної власності № 403 від 11.08.1998 року. 10.12.2004 року було здійснено реєстрацію відповідача ОСОБА_2 в квартирі №20, що розташована за адресою: м. Вінниця вул. Станіславського, буд. 22. ОСОБА_2 з 30.12.2015 по даний час не проживає за місцем реєстрації. З 30.12.2015 та по даний час із зазначеної квартири відповідач виїхав та не з'являвся, тобто більше 3 років, перешкод в користуванні жилим приміщенням йому ніхто не чинив, особисті речі відповідача в квартирі відсутні. Окрім цього, відповідач жодним чином не приймає участі в утриманні квартири, її ремонті та оплаті комунальних послуг, чим завдає значних матеріальних збитків. Вирішити питання щодо добровільного скасування реєстрації за даною адресою відповідача не вдається, оскільки на прохання позивача, він відмовляється самостійно знятися з реєстрації. Таким чином, відповідач фактично припинив користуватись цим жилим приміщенням переїхавши на інше місце проживання, ніяких обовязків щодо утримання будинку відповідач не несе, тому і вважає, що він втратив право користування житловим приміщенням, таким чином подальше проживання (реєстрація) відповідача в цьому будинку створюватиме перешкоди позивачу у здійсненні права користування і розпорядження належним майном. Просить усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні житловим приміщенням, шляхом визнання ОСОБА_2, 08.07.1988р.н., таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартирою №20 в будинку № 22 по вулиці Станіславського в м. Вінниці.

Ухвалою суду від 23.01.2019року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

В судовому засіданні позивач позов підтримала за обставин викладених в ньому, просила позов задовольнити, не заперечувала щодо заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не зявився з невідомих суду причин.

Враховуючи думку позивача, вимоги ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача, постановивши по справі заочне рішення.

Заслухавши пояснення позивача, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав.

При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, ОСОБА_1, є власником квартири №20 що розташована за адресою: м. Вінниця вул. Станіславського, буд. 22, на підставі свідоцтва про право приватної власності № 403 від 11.08.1998 року.

Відповідно до акту МКП «УК «Київська» від 15.11.2018року № 151118 ОСОБА_2 не проживає з 30.12.2015року по даний час за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно ч. 3 ст. 8 Конституції України її норми є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав безпосередньо на підставі норм Конституції України гарантується.

Поняття права власності визначено ст. 316 ЦК України, згідно якої правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а у відповідності до ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю, а ч. 4 даної статті зазначає, що право приватної власності є непорушним, що також закріплено і в ч. 1 ст. 321 ЦК України, яка вказує, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений його чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі №6-57цс11, у разі будь яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник, згідно вимог ст. ст. 16, 319, 321, 391 ЦК України має право вимагати усунення відповідних перешкод, шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, в тому числі, і шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 109 ЖК України виселення з займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 346 ЦК України право власності може буди припинене в інших випадках, встановлених законом.

Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач не проживає у вищевказаному житловому будинку без поважних причин більше одного року, але будучи зареєстрованими у даному житловому будинку, перешкоджає позивачу належним чином використовувати свої право власника на дану квартиру.

Згідно ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 704,80грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

На підставі викладеного, згідно ст. ст.317, 321, 346, 391, 405 ЦК України, керуючись ст. ст. 5, 10-13, 19, 76-82, 141, 258, 259, 264, 265, 273, 280 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні житловим приміщенням, шляхом визнання ОСОБА_2, 08.07.1988р.н., таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартирою №20 в будинку № 22 по вулиці Станіславського в м. Вінниці.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 704,80грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне судове рішення складено 12.03.2019року.

ОСОБА_1, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1.

ОСОБА_2, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_2.

Суддя: