11.03.2019 227/5440/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2019 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді: Мацишин Л.С.,

за участю секретаря судового засідання: Харькової Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Добропілля за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в інтересах якого діє ОСОБА_2 до Білозерської міської ради про встановлення факту постійного проживання та визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2018 року ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом, в до Білозерської міської ради про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем по день смерті ОСОБА_3, а саме по ІНФОРМАЦІЯ_3 року, та визнання права власності на житловий будинок АДРЕСА_3, з господарськими будівлями.

В обґрунтування позову посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер його батько ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після смерті залишив заповіт, де все майно заповів ОСОБА_1 Через те, що ОСОБА_3 потребував сторонньої допомоги у зв'язку з похилим віком, позивач з 2012 року постійно проживав з ним за адресою будинок АДРЕСА_3, а тому вважає, що фактично прийняв спадщину. Проте, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва на прийняття спадщину, у зв'язку з пропуском строку на прийняття спадщини та не надано оригінал документу, який підтверджує право спадкодавця ОСОБА_4 на спірний будинок. У зв'язку з тим звернулась в суд з позовом.

Позивач у судове позивача не з'явився, однак, звернувся в суд з заявою в якій просить провести судовий розгляд у його відсутності, позов підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, хоча був повідомлений про час та місце судового розгляду.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, звернулись в суд з заявою про розгляд справи у відсутності представника Білозерської міської ради, проти задоволення позову не заперечують.

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Суд, вважає за необхідне проводити розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

З урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини.

Свідоцтвом про народження підтверджено, що батьком заявника ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2, є ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть. (а.с.10, 11 )

Відповідно до інформації наданої виконавчим комітетом Білозерської міської ради від 23 червня 2018 року, ОСОБА_3 був зареєстрований з 06 червня 1981 року за адресою АДРЕСА_3, та знятий з реєстрації у зв'яку з смертю.

З копії паспорта громадянина України ОСОБА_1 вбачається, що місце проживання останнього зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1. (а.с.78)

Згідно заповіту від 9 липня 2001 року, який завірений секретарем виконавчого комітету Білозерської міської ради, ОСОБА_3 заповів все своє майно сину ОСОБА_1 (а.с.12)

Довідкою про наявність нерухомого майна по архівним даним на 31 грудня 2012 року підтверджується, що ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу №150 від 12 травня 1976 року був власником АДРЕСА_3. (а.с.16)

Згідно копії договору купівлі-продажу від 12 травня 1976 року ОСОБА_3 купив одноповерховий будинок з надвірними побудовами, житловою площею 36,10 кв.м., який знаходиться за адресою АДРЕСА_3. (а.с.17)

Відповідно до відповідей архівного відділу Добропільської міської ради від 24 жовтня 2016 року №123, Донецького обласного нотаріального архіву від 23 серпня 2018 року, надати дублікат чи копію договору купівлі-продажу від 12 травня 1976 року, зареєстрованого за №150 не виявляється можливим. (а.с.18, 21)

Згідно інформації наданої виконавчим комітетом Білозерської міської ради від 27 березня 2017 року, що в архіві виконкому зберігаються документи з 2007 року, а тому інформація стосовно договору договору купівлі-продажу від 12 травня 1976 року зареєстрованого за №150 відсутня (а.с.19)

21 червня 2018 року заявник звернувся до приватного нотаріуса по Добропільському міському нотаріальному округу Молодняк Л.П. з заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26 червня 2018 року нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_3, у зв'язку з тим, що пропущений строк на звернення з заявою про прийняття спадщини, оскільки спадкоємець і спадкодавець були зареєстровані у різних населених пунктах, та не надано оригінал документу, який підтверджує право на спадкування. (а.с.15)

З спадкової справи вбачається, що інших спадкоємців крім позивача не має.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За положеннями статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (стаття 1268 ЦК України).

Відповідно до акту від 15 травня 2017 року, складеного депутатом Білозерської міської ради, за адресою АДРЕСА_3 з 2012 року разом з батьком ОСОБА_3 проживав син ОСОБА_1, що підтвердили свідки. (в.с.13)

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що позивач ОСОБА_1, який є спадкоємцем за заповітом, постійно прожив разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 з 2012 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 року за адресою АДРЕСА_3.

Щодо того факту, що зареєстроване місце проживання спадкоємця не співпадає з місцем його фактичного проживання станом на день смерті спадкодавця, то суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Завданнями цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК України).

Встановлено, що нотаріусом відмовлено позивачу в оформленні права на спадщину. При цьому, у листах державним нотаріусом роз'яснено право позивача на звернення до суду з позовом про визнання за ним права власності на успадковане майно.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1, який є спадкоємцем за заповітом, постійно прожив разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 з 2012 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 року за адресою АДРЕСА_3, отже, вважається таким, що прийняв її, а до суду звернувся саме через неможливість отримати свідоцтво про право на спадщину у зв'язку з відсутню правовстановлюючих документів на спадкове майно, тобто у зв'язку з відсутністю умов для одержання в державній нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, про що йому було повідомлено державним нотаріусом.

З технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_3, вбачається, що після 1983 року побудов об'єктів нерухомості не було.

Відповідно до інформації Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року, індивідуальні житлові будинки, сабові, дачні будинки, господарські будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію, у тому числі по окремо визначеній спрощеній процедурі.

Оскільки судом беззаперечно встановлено, що договір купівлі-продажу від 12 травня 1976 року, відповідно до якого ОСОБА_3 купив одноповерховий будинок з надвірними побудовами, житловою площею 36,10 кв.м., який знаходиться за адресою АДРЕСА_3, є таким не оспорений, позивач, який є єдиним спадкоємцем після смерті свого батька, є спадкоємцем першої черги, та спадкоємцем за законом, та звернувся з заявою до нотаріуса про прийняття спадщини, проживав зі спадкодавцем на момент смерті, а тому є всі підставі для задоволення позовної вимоги про визнання за позивачем права власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, на житловий будинок № 12, з загальною площею 64,3 кв.м., який знаходиться за адресою АДРЕСА_3.

Керуючись ст.ст. 223, 263, 265, 355 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1, адреса реєстрації: АДРЕСА_1) в інтересах якого діє ОСОБА_2 ( РНОКПП: НОМЕР_2, місцезнаходження: АДРЕСА_2) до Білозерської міської ради ( , місцезнаходження: 85013 Донецька область м. Білозерське вул. Гірнича буд. 4) про встановлення факту постійного проживання та визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями, задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом зі спадкодавцем його батьком ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, з 2012 року по день відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_3 року, за адресою АДРЕСА_3.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, на житловий будинок № АДРЕСА_3, загальною площею 64,3 кв.м. (А-1) з господарськими будівлями: нежитлова прибудова ( а-1), веранда (а1-1), літня кухня (Б-1), тамбур (б-1), погріб (б1), сарай (Д-1), гараж (Ж-1), сарай (З-1), убиральня (И).

Рішення суду може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Добропільський міськрайонний суд Донецької області або безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення виготовлено 11 березня 2019 року.

Головуючий суддя Л.С. Мацишин

11.03.2019