КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/3669/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 березня 2019 року м. Київ

Справа № 758/8702/17

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.,

за участю секретаря судового засідання Даценко М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка подана його представником ОСОБА_3, на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2018 року, постановлену у складі судді Войтенко Т.В., про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову ОСОБА_2 до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 про захист прав споживача шляхом зобов'язання виконати зобов'язання за договорами побутового підряду та поставки в натурі, стягнення пені та моральної шкоди за прострочення виконання зобов'язань,

встановив:

У червні 2017 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача ФОП ОСОБА_5 про захист прав споживача шляхом зобов'язання виконати зобов'язання за договорами побутового підряду та поставки в натурі, стягнення пені та моральної шкоди за прострочення виконання зобов'язань за такими договорами.

06 вересня 2018 року до суду надійшла заява представника позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та банківські рахунки відповідача. Вимоги заяви обґрунтовані тим, що позивач просить стягнути з відповідача 345339 грн. 32 коп., а тому невжиття заходів щодо арешту майна та рахунків відповідача може призвести до утруднення виконання можливого судового рішення про задоволення позову.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2018 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нове судове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову, посилаючись на неправильне застосування та порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вказував, що невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договорами побутового підряду про виготовлення меблів та поставки побутової техніки триває вже майже два роки. При цьому таке невиконання не пов'язане із наявністю спору щодо наявності або дійсності таких зобов'язань, оскільки в матеріалах справи наявні відповідні розписки відповідача від 17.02.2017 року та від 15.06.2017 року, за якими відповідач визнавав усі взяті на себе за такими договорами зобов'язання. Неодноразові дзвінки позивача відповідач переважно ігнорує, а у тих бесідах, що відбулись, відповідач щоразу заявляла, що всі меблі та техніка буде або є в наявності, проте на прохання їх поставити - жодних дій з її боку так і не було зроблено. Така поведінка відповідача свідчить виключно про те, що вона дійсно ухиляється від виконання своїх зобов'язань. Тому у позивача є всі підстави вважати, що відповідачухилятиметься так само і від виконання судового рішення у разі задоволення позову.

Звертав увагу на те, що у разі відсутності у позивача відомостей про наявне у відповідача майно табанківські рахунки відповідача, суд не був обмежений у прийнятті рішення про забезпеченняпозову і не був зобов'язаний покласти ці відомості в основу ухвали, оскільки ці дані необхідні вже на стадії виконання такої ухвали суду і можуть бути отримані у фіскальних органів.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_6 підтримали доводи апеляційної скарги, просили ухвалу суду скасувати.

Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку, тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за її відсутності відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши позивача та його представника, з'ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

З виділених матеріалів справи вбачається, що у червні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5, в якому, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, просить:

- зобов'язати ФОП ОСОБА_5 виконати зобов'язання з поставки кухонних меблів «Наомі», що не були поставлені за договором №45 від 01.10.2016 року, а також побутової техніки за окремим замовленням від 09.11.2016 року - позивачу ОСОБА_2;

- стягнути з ФОП ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) у розмірі 3% від вартості замовлення (від 77 896 грн.) за договором №45 від 01.10.2016 року за 114 днів прострочення, що становить 266 404, 32 грн.;

- стягнути з ФОП ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 28 935 грн., що були сплачені позивачем відповідачу за поставку побутової техніки;

- стягнути з ФОП ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди за порушення договору №45 від 01.10.2016 року та договору поставки побутової техніки за окремим замовленням від 09.11.2016 року у розмірі 50 000 грн. грн..

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 01 жовтня 2016 року між ОСОБА_2 та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 був укладений договір №45 побутового підряду, за умовами якого відповідач зобов'язався спроектувати, виготовити та передати позивачу кухонні меблі «Наомі», в кількості та асортименті, визначеному за замовленням позивача у специфікації, що є додатком №1 до цього договору. З урахуванням усіх доповнень та змін до замовлення, поставка кухонних меблів за договором та техніки за окремим замовленням від 09.11.2016 року, мала бути здійснена у строк 50 робочих днів до 24 березня 2017 року, однак поставка здійснена не була.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 посилався на те, що оскільки предметом спору є стягнення грошових коштів на загальну суму 345 339 грн. 32 коп., заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позовними вимогами, а тому є необхідність забезпечити позов саме шляхом накладення арешту в межах позовних вимог на майно та банківські рахунки, що належить відповідачу.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що в заяві позивачем не наведено вмотивованого обґрунтування, що саме цей вид заходу забезпечення позову необхідно вжити, та що невжиття такого заходу ускладнить або унеможливить виконання рішення суду; не зазначено, яким чином може сприяти виконанню рішення суду вказаний захід забезпечення позову; не зазначено обставини та не надано документи, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Крім того, позивачем також не надано відомостей про майно відповідача, на яке позивач просить накласти арешт, не зазначено реквізитів рахунків відповідача, кошти на яких могли б бути арештовані.

Однак погодитись у повному обсязі із висновками суду першої інстанції неможливо виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності від обставин справи у конкретному випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

З матеріалів справи вбачається, що предметом даного спору є, зокрема, стягнення грошових коштів, сплачених позивачем за поставку побутової техніки, стягнення неустойки за невиконання зобов'язання за договором поставки від 01.10.2016 року, а також відшкодування моральної шкоди, всього на загальну суму 345 339 грн. 32 коп.

Заява про забезпечення позову містить достатньо обґрунтоване припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Як вбачається із змісту заяви про забезпечення позову, вона відповідає встановленим ст.151 ЦПК України вимогам, містить посилання на обставини справи, причини, у зв'язку із якими необхідно забезпечити позов, та вид його забезпечення.

Викладені обставини, ураховуючи положення статті 151 ЦПК України, є достатніми для обґрунтованого припущення позивача, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Враховуючи викладене, оскільки сам по собі факт звернення ОСОБА_2 до суду з позовом до відповідача Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 про захист прав споживача шляхом зобов'язання виконати зобов'язання за договорами побутового підряду та поставки в натурі, стягнення грошових коштів, сплачених позивачем за поставку побутової техніки, стягнення пені та моральної шкоди у зв'язку з простроченням виконання зобов'язань, всього на загальну суму 345 339 грн. 32 коп., свідчить про наявність спору між сторонами, а тому невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Враховуючи, що предметом позову є значна сума грошових коштів,накладення арешту на грошові кошти, що належать відповідачу ФОП ОСОБА_5 та знаходяться на її банківських рахунках, з метою забезпечення позову є співмірним з заявленими вимогами.

Відповідно до свідоцтва про Державну реєстрацію фізичної особи-підприємця НОМЕР_3 від 29.09.1995 року, відповідач ОСОБА_5 є фізичною особою-підприємцем. Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, вид діяльності ФОП ОСОБА_5 зазначено як - роздрібна торгівля меблями, освітлювальним приладдям та іншими товарами для дому в спеціалізованих магазинах (основний).

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що існують наявні підстави для часткового задоволення заяви про забезпечення позову в частині накладення арешту на грошові кошти, що належать відповідачу ФОП ОСОБА_5, що знаходяться на банківських рахунках ФОП ОСОБА_5 в межах заявлених позовних вимог, а саме в межах суми 345 339 грн. 32 коп.

Забезпечення позову у такий спосіб не вплине на права і обов'язки осіб, які не є учасниками даної справи, оскільки арешт накладається на грошові кошти, за виключенням коштів на заробітну плату, пенсію та стипендію, допомогу по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню, на вихідну допомогу та допомогу по безробіттю, сплату обов'язкових платежів та податків.

Слід зазначити, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

Разом з тим, подаючи заяву про забезпечення позову, представник позивача також просив накласти арешт на майно, що належить відповідачу, не зазначивши при цьому, на яке конкретне майно необхідно накласти арешт, докази належності такого майна саме відповідачу.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належить відповідачеві і знаходиться у нього або в інших осіб.

За змістом вказаної норми, арешт може бути накладено лише на майно, яке належить на праві власності відповідачу.

У відповідності до ч.3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Враховуючи, що позивачем не зазначене конкретне майно, на яке він просить накласти арешт, у зв'язку з чим неможливо визначити співмірність виду забезпечення позову із розміром заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає відсутніми підстави для задоволення заяви про забезпечення позову в цій частині.

Враховуючи вищевикладене, оскаржувана ухвала про відмову у забезпеченні позову в частині накладення арешту на грошові кошти, що належать відповідачу, не може бути визнана законною та обґрунтованою, оскільки постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України з з ухваленням нової постанови про часткове задоволення заяви про забезпечення позову в частині накладення арешту на грошові кошти, що належать відповідачу ФОП ОСОБА_5 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1), що знаходяться на належних їй банківських рахунках, в межах заявлених позовних вимог .

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2018 року - скасувати та постановити нове судове рішення:

Заяву ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову ОСОБА_2 до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 про захист прав споживача шляхом зобов'язання виконати зобов'язання в натурі, стягнення грошових коштів, пені та відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Накласти арешт на грошові кошти, що належать відповідачу Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_5 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1), що знаходяться на банківських рахунках ФОП ОСОБА_5 в межах заявлених позовних вимог, а саме в межах суми 345 339 грн. 32 коп.

В задоволенні інших вимог заяви ОСОБА_2 - відмовити.

Стягувач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платників податків: НОМЕР_2.

Боржник: фізична особа-підприємець ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, місце проживання: АДРЕСА_2, код ЄДРПОУ НОМЕР_1.

Постанова підлягає негайному виконанню.

Строк пред'явлення до виконання - три роки.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 15 березня 2019 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Чобіток А.О.