Постанова

Іменем України

09 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 683/527/16-ц

провадження № 61-31845св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.,

суддів: Жданової В. С., Карпенко С. О., Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Капустинська сільська рада Старокостянтинівського району Хмельницької області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 24 травня 2017 року у складі судді Андрощука Є. М. та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 01 серпня 2017 року у складі колегії суддів: П`єнти І. В., Корніюк А. П., Талалай О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до 75 осіб, в тому числі до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , про визнання договорів купівлі-продажу права на майнову частку (пай) недійсними та визнання права власності на майнові частки (паї), посилаючись на те, що в період з 2007 року по 2010 рік між нею та 75 громадянами (колишніми членами Колективного сільськогосподарського підприємства «Перше травня» села Капустин Старокостянтинівського району Хмельницької області (далі - КСП «Перше травня»)) були укладені договори купівлі-продажу права на майнові частки (паї). Оригінали вказаних договорів та свідоцтв про право власності на майнові паї з вини адвоката ОСОБА_6 були втрачені, у зв`язку з чим раніше укладений договір-доручення з адвокатом був розірваний. Вважає, що вона набула право власності на майнові частки (паї) з моменту підписання зазначених правочинів, в тому числі за укладеним між нею та ОСОБА_5 договором від 07 серпня 2008 року. Однак в липні 2014 року їй стало відомо, що на підставі договору купівлі-продажу від 07 листопада 2012 року ОСОБА_5 відчужила ОСОБА_2 своє право на майновий пай КСП «Перше травня». Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила: визнати недійсним укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 договір купівлі-продажу права на майновий пай (майновий сертифікат) КСП «Перше травня»; визнати за нею право власності на вказаний майновий пай.

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 15 лютого 2016 року були виділені позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 у самостійне провадження.

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 24 січня 2017 року залучено до участі в справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як правонаступників померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , а ухвалою від 21 лютого 2017 року - Капустинську сільську раду Старокостянтинівського району як співвідповідача.

У процесі розгляду справи ОСОБА_1 подала до суду заяву про зміну підстав позову, мотивуючи її тим, що уклавши 07 серпня 2008 року з ОСОБА_5 договір купівлі-продажу права на майнову частку (пай), вона набула право власності на відчужені права з моменту підписання договору. Внаслідок неправомірних дій певних осіб вказаний договір та майновий сертифікат були втрачені. Проте наявність такого договору була встановлена ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 27 травня 2014 року, тому ця обставина не підлягає доказуванню. Крім цього, жодних претензій з боку ОСОБА_5 щодо невиконання нею умов договору від 07 серпня 2008 року не надходило, правочин не визнавався недійсним. Подальше відчуження ОСОБА_5 права на майнову частку (пай) ОСОБА_2 суперечить нормам чинного законодавства. Враховуючи викладене, на підставі частини першої статті 203, частини першої статті 215, частини першої статті 346, статті 658 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) ОСОБА_1 просила визнати недійсним укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 договір купівлі-продажу права на майновий пай КСП «Перше травня», а також визнати за нею право власності на вказаний майновий пай.

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 24 травня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що позивач не набула у встановленому законом порядку права власності на майнову частку (пай), що належала ОСОБА_5 . За недоведеності вимог про визнання права власності у ОСОБА_1 не виникло право оспорювати укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 договір купівлі-продажу від 07 листопада 2012 року.

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 01 серпня 2017 року апеляційну скаргуОСОБА_1 відхилено. Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 24 травня 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки місцевого суду по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги.

У серпні 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 24 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 01 серпня 2017 року і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що вона набула право власності на майнову частку (пай) члена КСП «Перше травня» з моменту підписання договору купівлі-продажу та передання їй продавцем майнового сертифіката. Тому судами попередніх інстанцій безпідставно не застосовано до спірних правовідносин положення частини першої статті 334 ЦК України, згідно з якою право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Однак суди не дали належної оцінки тій обставині, що вона звернулася до суду з позовом про визнання права власності саме у зв`язку із втратою сертифіката, виданого на ім`я ОСОБА_5 , без якого неможливо отримати сертифікат на її ім`я. Також судами залишено поза увагою те, що ОСОБА_5 вже не була власником майнового паю на час його відчуження ОСОБА_2 . Згідно з абзацом другим пункту 13, абзацом другим пункту 14 Порядку визначення розмірів майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств та їх документального посвідчення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року № 177, який діяв на час укладення спірних правочинів (далі - Порядок), уразі набуття у власність майнового паю (його частини) на підставі угоди міни, дарування та інших цивільно-правових угод, а також спадкування видається нове свідоцтво. Для отримання нового свідоцтва у разі набуття у власність майнового паю (його частини) на підставі угоди міни, дарування та інших цивільно-правових угод, а також спадкування, до сільської, селищної або міської ради подаються посвідчені в установленому порядку копія відповідної цивільно-правової угоди або копія свідоцтва про право на спадщину, попереднє свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства. Після отримання зазначених документів сільська, селищна або міська рада вносить відповідні зміни до списку осіб, які мають право на майновий пай підприємства, та анулює попереднє свідоцтво, про що робиться запис у книзі обліку свідоцтв про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства. Положення вказаного Порядку свідчать про те, що особа, яка придбала майнову частку (пай) набуває право власності на неї з моменту укладення відповідної цивільно-правової угоди (в даному випадку - договору купівлі-продажу), а не з моменту отримання нового майнового сертифіката. До державної реєстрації права власності за новим набувачем покупець за договором про відчуження майна, виконаним сторонами, не має права розпоряджатися цим майном, проте має право на захист свого права володіння на підставі статті 396 ЦК України, згідно з якою особа, яка має речове право на чуже майно, може захищати це право, в тому числі й від власника майна відповідно до положень глави 29 цього Кодексу (в якій і міститься стаття 392 ЦК України).

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

29 травня 2018 року справу № 683/527/16-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Згідно із статтею 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, а відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судами встановлено, що 07 серпня 2008 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 було укладено у простій письмовій формі договір купівлі-продажу права на майнову частку (пай) КСП «Перше Травня» на загальну суму 924 грн, що становить 0,22 % від загальної вартості розпайованого майна вказаного підприємства. Вказане право відчужувача було посвідчене свідоцтвом про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії НОМЕР_1 , виданим на ім`я продавця.

Після укладення вказаного правочину позивач не зверталася до Капустинської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області з приводу оформлення права власності на майнову частку (пай) та не отримувала нового свідоцтва на своє ім`я.

Капустинською сільською радою Старокостянтинівського району Хмельницької області не було анульоване попереднє свідоцтвопро право власності на майновий пай члена КСП «Перше Травня» серії НОМЕР_2, видане на ім`я ОСОБА_5

07 листопада 2012 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу майнового паю КСП «Перше Травня» номінальною вартістю 924 грн.

Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема частиною першою статті 203 ЦК України, за якою зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до частини третьої статті 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з частинами першою, другою статті 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав.

Згідно з абзацом другим пункту 13 Порядку в разі набуття у власність майнового паю (його частини) на підставі угоди міни, дарування та інших цивільно-правових угод, а також спадкування видається нове свідоцтво.

Абзацом другим пункту 14 Порядку передбачено, що для отримання нового свідоцтва в разі набуття у власність майнового паю (його частини) на підставі угоди міни, дарування та інших цивільно-правових угод, а також спадкування до сільської, селищної або міської ради подаються посвідчені в установленому порядку копія відповідної цивільно-правової угоди або копія свідоцтва про право на спадщину, попереднє свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства. Після отримання зазначених документів сільська, селищна або міська рада вносить відповідні зміни до списку осіб, які мають право на майновий пай підприємства, та анулює попереднє свідоцтво, про що робиться запис у книзі обліку свідоцтв про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства.

Таким чином, спеціальним нормативно-правовим актом, який регулював питання щодо паювання майна колективного сільськогосподарського підприємства, передбачено, що основним правовстановлюючим документом, що підтверджує право на майновий пай, є свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства встановленого зразка, яке видається у передбаченому цим актом порядку. До договору купівлі-продажу майнового паю має додаватися свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства встановленого зразка. Право власності на майновий пай (частку) посвідчується відповідним свідоцтвом, вирішення питання про видачу якого перебуває в компетенції сільської, селищної або міської ради.

Вказаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 683/908/15-ц, провадження № 61-17330св18 та від 12 грудня 2018 року у справі № 686/11271/16-ц, провадження № 61-15886св18.

Статтею 57 Цивільного процесуального кодексу Українивід 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень (далі - ЦПК України 2004 року), передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно зі статтею 58 ЦПК України 2004 року належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За змістом статті 11 ЦПК України 2004 року суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі статтею 179 ЦПК України 2004 року предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

Встановивши, що Капустинською сільською радою Старокостянтинівського району Хмельницької області не було анульованевидане на ім`я ОСОБА_5 свідоцтво про право власності на майнову частку (пай) і ОСОБА_1 не отримувала нового свідоцтва, тобто не набула у встановленому законом порядку права власності на майновий пай КСП «Перше Травня», суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

При цьому суди обґрунтовано виходили з того, що за недоведеності позивачем факту набуття нею права власності на майновий пай відсутні підстави для визнання недійсним оспорюваного договору купівлі-продажу.

Статтею 212 ЦПК України 2004 року передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Оскаржувані судові рішення містять висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів, відповідають вимогам статей 212-215, 315 ЦПК України 2004 року щодо законності й обґрунтованості.

Доводи заявника про те, що вона набула право власності на майнову частку (пай) члена КСП «Перше травня» з моменту підписання договору купівлі-продажу та передання їй продавцем майнового сертифіката, у зв`язку з чим судами попередніх інстанцій безпідставно не застосовано до спірних правовідносин положення частини першої статті 334 ЦК України, згідно з яким право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом, не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_5 не виділялося в натурі майно зі складу пайового фонду КСП «Перше Травня», а вона мала лише право на майнову частку (пай).

Посилання ОСОБА_1 на те, що відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, у зв`язку з чим суди не дали належної оцінки тій обставині, що вона звернулася з позовом про визнання права власності саме через втрату сертифіката, виданого на ім`я ОСОБА_5 , без якого неможливо отримати новий сертифікат, є неспроможними, так як належний ОСОБА_5 сертифікат не є документом, який засвідчує право власності позивача, а тому його втрата не дає права на пред`явлення позову на підставі вказаної статті.

Аргументи касаційної скарги про те, що до державної реєстрації права власності за новим набувачем покупець за договором про відчуження майна, виконаним сторонами, не має права розпоряджатися цим майном, проте має право на захист свого володіння на підставі статті 396 ЦК України, згідно з якою особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

ОСОБА_1 пред`явила вимогу про визнання права власності з підстав, передбачених статтею 392 ЦК України.

Згідно з положеннями статті 392 ЦК України, яка розміщена в главі 29 цього Кодексу, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності.

Таким чином, стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо це право не визнається іншою собою, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Однак у справі, яка переглядається, позивачем не доведено факту набуття нею права власності на майновий пай, у зв`язку з чим відсутні підстави для захисту цього права в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України.

Доводи касаційної скарги про те, що на час відчуження ОСОБА_2 . майнового паю ОСОБА_5 вже не була його власником, є неспроможними, так як видане на її ім`я свідоцтво не було анульоване сільською радою. Крім того, наявною в матеріалах справи заявою ОСОБА_5 , посвідченою 12 січня 2012 року секретарем виконавчого комітету Капустинської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області Яблуковою О. І., підтверджується, що у зв`язку з несплатою позивачем вартості майнової частки (паю) ОСОБА_5 залишила у себе оригінал майнового сертифікату.

Аргументи касаційної скарги про те, що особа, яка придбала майнову частку (пай) набуває право власності на неї з моменту укладення відповідної цивільно-правової угоди (в даному випадку - договору купівлі-продажу), а не з моменту отримання нового майнового сертифіката, не заслуговують на увагу, оскільки, як зазначалося вище, основним правовстановлюючим документом, що підтверджує право на майновий пай, є свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства встановленого зразка, яке видається у передбаченому законом порядку.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог вищенаведеної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 24 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 01 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. О. Кузнєцов
Судді:В. С. Жданова
С. О. Карпенко
В. А. Стрільчук
М. Ю. Тітов