ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2019 року

м.Суми

Справа №592/6581/18

Номер провадження 22-ц/816/915/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостик С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенко В. І. , Левченко Т. А.

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» на рішення на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 листопада 2018 року в складі судді Бичкова І.Г., ухваленого у м. Суми, повний текст якого складений 22 листопада 2018 року,

в с т а н о в и в:

07 червня 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробиче об'єднання» про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 листопада 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в розмірі 29270,52 грн.

Стягнуто з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 38246,78 грн. з послідуючим утриманням всіх податків і обов'язкових платежів.

Допущено негайне виконання рішення в частині присудження виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Стягнуто з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» в дохід держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Не погоджуючись з судовим рішенням, ПАТ «СМНВО» оскаржило його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог. В доводах апеляційної скарги ПАТ «СМНВО» зазначається, що наданий позивачем розрахунковий лист не підтверджує факт заборгованості із виплати грошових коштів.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. При цьому, ОСОБА_1 вказав на те, що товариство під час розгляду справи в суді першої інстанції не спростувало належними та допустимими доказами заявлених позовних вимог, а оскарживши рішення суду, відповідач намагається затягнути розгляд справи, внаслідок чого порушуються його права.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на день звільнення ОСОБА_1 з роботи заробітна плата у розмірі 29270,52 грн. йому виплачені не були, тому вважав, що вказана сума заборгованості та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04 грудня 2017 року по 22 листопада 2018 року, тобто, за 143 робочі дні, у розмірі 38246,78 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, виходячи із розміру середньоденної заробітної плати в сумі 267,46 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ПАТ «СМНВО», а 04 грудня 2017 року позивача було звільнено за власним бажанням у зв'язку із невиконанням власником умов колективного договору на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Вказані обставини підтверджуються даними трудової книжки ОСОБА_1 (а.с. 5 - 7).

Згідно даних наданого позивачем розрахункового листа станом на листопад 2017 року заборгованість відповідача перед позивачем з виплати заробітної плати складає 29270,52 грн. (а.с. 12).

Крім того, звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 просив стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до статті 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно вимог статей 94, 97, 115 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати встановлюється за погодженням сторін, у відповідності до форм і систем оплати праці, норм праці, а також з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Як передбачено ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

У ст. 44 КЗпП України йдеться про те, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що право позивача на своєчасне отримання заробітної плати за виконану ним роботу та вихідної допомоги при звільненні порушено з боку відповідача, оскільки встановлено, що останній станом на листопад 2017 року не виплатив позивачу заробітну плату за виконану роботу, тому позовні вимоги є обґрунтованими.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції визначено статтею 367 ЦПК України. Зокрема, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зі змісту ст. 110 КЗпП України слідує, що обов'язок повідомляти працівника про розмір загальної суми заробітної плати, розміри і підстави відрахувань та суми заробітної плати, що належить до виплати, покладено саме на власника або уповноважений ним орган.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 червня 2018 року відкрито провадження по даній справі за правилами спрощеного провадження, витребувано з ПАТ «Сумське НВО» довідку про заборгованість по заробітній платі позивача, розмір середньоденної та середньомісячноїзаробітної плати, розрахунок суми допомоги при звільненні (а.с. 14).

Дана ухвала отримана ПАТ «Сумське НВО» 14 червня 2018 року (а. с. 16).

19 липня 2018 року до місцевого суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому було зазначено при обчисленні суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні необхідно виходити із того, що відповідно до наказу від 21 березня 2014 року за № 75 на підприємстві діє неповний робочий тиждень, а саме: робочі дні понеділок, вівторок, середа (а.с. 23 - 24).

Крім того, ПАТ «Сумське НВО» надало довідку від 27 червня 2018 року за № 16-07/947 про заборгованість по заробітній платі ОСОБА_1, згідно з якою сума заробітної плати, належна до виплати, складала 29270,52 грн., а розмір середньоденної заробітної плати позивача на день звільнення становив 267,46 грн. (а.с. 25).

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вирішив позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі на підставі наданих сторонами доказів.

Крім того, оскільки позивачу своєчасно при звільненні з ПАТ «Сумське НВО» не було виплачено сум, що належали йому від підприємства, то є підстави і для стягнення на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при його звільненні. При визначенні суми середньоденного заробітку місцевий суд обґрунтовано взяв до уваги довідку відповідача від 27 червня 2018 року за № 16-07/947 (а.с. 25).

Отже, доводи апеляційної скарги про те, що у справі відсутні докази на підтвердження факту заборгованості із виплати грошових коштів є безпідставними.

До того ж, в додаткових поясненнях, які надійшли до апеляційного суду 21 лютого 2019 року, відповідач вказує на ту обставину, що в апеляційній скарзі помилково зазначено про відсутність в матеріалах справи довідки про розмір заробітної плати позивача, яка підлягає до виплати, та суму середньоденного заробітку.

Таким чином, відповідач не надав належних і допустимих доказів для підтвердження факту відсутності заборгованості по заробітній платі та вихідної допомоги перед позивачем або наявності заборгованості у меншому розмірі, ніж заявлено у позові.

Відтак, колегія суддів вважає, що судом з'ясовані обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, його висновки відповідають вимогам закону та обставинам справи, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому таке судове рішення необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» залишити без задоволення, а рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 листопада 2018 року у даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 18 березня 2019 року.

Головуючий: С.Г. Хвостик

Судді: В.І. Криворотенко

Т.А. Левченко