Постанова

Іменем України

25 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 369/9994/16-ц

провадження № 61-27647св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -Ступак О. В.,
суддів:Воробйової І. А., Усика Г. І.,Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Яремка В. В.,
учасники справи:

позивач - перший заступник військового прокурора Центрального регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України, Національного університету оборони України імені Івана Черняховського,

відповідач - ОСОБА_1 ,

треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу першого заступника військового прокурора Центрального регіону України на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 квітня 2017 року у складі судді Ковальчук Л. М. та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 10 липня 2017 року у складі колегії суддів: Березовенко Р. В., Мельника Я. С., Фінагєєва В. О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У листопаді 2016 року перший заступник військового прокурора Центрального регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України, Національного університету оборони України імені Івана Черняховського звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання права безстрокового і безоплатного користування земельною ділянкою, витребування земельної ділянки.

Позов обґрунтовано тим, що на підставі рішення Ради Міністрів СРСР від 07 лютого 1953 року № 2903-рс Київському інституту Сухопутних військ виділена у постійне користування земельна ділянка площею 470,8 га у с. Гореничі Києво-Святошинського району Київської області.

У подальшому державним актом на право користування землею серії В від 1981 року № 085468 за землекористувачем Київським вищим танковим інженерним училищем закріплено в безстрокове та безоплатне користування 470,8 га землі в межах згідно з планом землекористування; земельна ділянка надана для державних потреб.

Відповідно до Закону України від 10 вересня 1991 року № 1540-ХІІ «Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташовані на території України», Указу Президента України «Про Збройні Сили України», Указів Президії Верховної Ради України «Про передачу підприємств, установ, організацій союзного підпорядкування, розташованих на території України у власність держави» все майно, в тому числі і землі Міністерства оборони СРСР, перейшли відповідно до Міністерства оборони України в державну власність.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 19 серпня 1992 року № 490 «Про реформу системи військової освіти» було створено вищий військовий навчальний заклад Київський інститут Сухопутних військ на базі Київського вищого танкового інженерного училища імені Маршала Радянського Союзу Якубовського І. Г.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14 травня 1999 року № 816 «Про подальшу оптимізацію мережі вищих військових навчальних закладів Міністерства оборони» зазначений Київський інститут Сухопутних військ реорганізовано у Військовий інститут керівного інженерного складу Національної академії оборони України. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29 березня 2002 року № 421 «Про ліквідацію Військового інституту» ліквідовано Військовий інститут керівного інженерного складу Національної академії оборони України.

Згідно з актом приймання (передачі) будинків, споруд і території військового містечка від 21 січня 2003 року навчальний центр «Гореничі» переданий від Військового інституту керівного інженерного складу Національної академії оборони України до Національної академії оборони України.

Пунктами 1.1, 2.1 Статуту Національного університету оборони України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 22 квітня 2010 року № 211, визначено, що Національний університет оборони України створений у результаті реорганізації шляхом перетворення Національної академії оборони України відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 377/99 «Про надання Академії оборони України статусу національного». Національний університет оборони України є правонаступником Національної академії оборони України. Університет є державним вищим військовим навчальним закладом Міністерства оборони України. Університет засновано на державній формі власності. Органом управління майном Університету є Міністерство оборони України.

На цей час земельна ділянка, надана для потреб оборони, та на якій розміщувалися військове містечко № 1 та навчальний центр «Гореничі», перебуває на обліку у Київському квартирно-експлуатаційному управлінні.

Однак, у 2009 році в порушення вимог чинного законодавства України, частина зазначеної земельної ділянки військового містечка № 1, площею 4,745 га, без погодження із постійним землекористувачем, вилучена Києво-Святошинською районною державною адміністрацією Київської області та передана в користування фізичним особам.

Так, розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 06 листопада 2009 року № 1561 земельну ділянку площею 0,9490 га (кадастровий номер :12:003:0208) передано у власність громадянину ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства

На підставі вказаного розпорядження ОСОБА_2 виданий державний акт на право власності земельною ділянкою серії ЯЛ № 581891.

У подальшому ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 01 вересня 2010 року № 648 відчужив спірну земельну ділянку ОСОБА_3 , яка у свою чергу, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 13 січня 2014 року № 1-18, посвідченого державним нотаріусом Першої Черкаської державної нотаріальної контори Починюк Ю. В., відчужила земельну ділянку ОСОБА_1 .

Таким чином, відбулось незаконне вилучення з користування Національного університету оборони України імені Івана Черняховського земельної ділянки загальною площею 0,9490 га.

Рішенням Господарського суду Київської області від 15 березня 2013 року у справі № 911/253/13-г задоволено позов заступника прокурора Центрального регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері та скасовано розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 06 листопада 2009 року № 1561, визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 581891, виданий ОСОБА_2 , оскільки вищевказане розпорядження прийняте з порушенням вимог чинного законодавства, а тому виданий на підставі нього державний акт на право власності на земельну ділянку підлягав скасуванню.

Однак, незважаючи на прийняте судом рішення, на цей час держава в особі Національного університету оборони України імені Івана Черняховського не може здійснювати належне їй право користування вищевказаною земельною ділянкою, оскільки ОСОБА_1 вказане право не визнає та добровільно повертати незаконно набуте майно наміру не має.

Крім того, звернення до суду для захисту порушеного права Міністерства оборони України, Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України та Національного університету оборони України ініційовано у 2012 році, коли пред`явлено позов до Господарського суду м. Києва про скасування розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 06 листопада 2009 року № 1561, яким земельну ділянку Національного університету оборони України імені Івана Черняховського без погодження з органом, уповноваженим управляти майном університету, та без попереднього вилучення земельної ділянки у законного землекористувача передано у власність ОСОБА_2 .

Враховуючи викладене, перший заступник військового прокурора Центрального регіону України з посиланням на вимоги статті 121 Конституції України, статті 23 Закону України «Про прокуратуру», статей 216, 228, 316, 321, 328, 346, 386, 387, 388 ЦК України, статей 77, 84, 92, 149, 152 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), просив визнати за державою в особі Національного університету оборони України імені Івана Черняховського право безстрокового та безоплатного користування земельною ділянкою площею 0,9490 га, кадастровий номер :12:003:0208, у межах Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, та витребувати у ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,9490 га, кадастровий номер :12:003:0208, у межах Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 квітня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що прокурор, посилаючись у позовній заяві на те, що ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 01 вересня 2010 року № 648 відчужив спірну земельну ділянку ОСОБА_3 , а остання, в свою чергу, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 13 січня 2014 року № 1-18 відчужила указану земельну ділянку ОСОБА_1 , тому є всі підстави для застосування статті 388 ЦК України, не надав суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження цих обставин.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 10 липня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який всебічно та повно з`ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

У серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ засобами поштового зв`язку надійшла касаційна скарга першого заступника військового прокурора Центрального регіону України на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 10 липня 2017 року, в якій заявник, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що під час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій порушено вимоги статей 57-59 Цивільного процесуального кодексу України 2004 року (далі - ЦПК України 2004 року) щодо оцінки доказів та вимоги статті 212 ЦПК України 2004 року що встановлення обставин справи. Наявні у матеріалах справи докази свідчать про те, що розпорядження Києво?Святошинської районної державної адміністрації Київської областівід 06 листопада 2009 року № 1561 та рішення господарського суду, яким воно скасовано, стосуються саме земельної ділянки, кадастровий номер :12:003:0208, що належить ОСОБА_1 , і у зв`язку з цим є всі правові підстави для застосування статті 388 ЦК України.

Заперечення на касаційну скаргу першого заступника військового прокурора Центрального регіону України від інших учасників справи станом на час розгляду цієї справи не надходили.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою першого заступника військового прокурора Центрального регіону України на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 10 липня 2017 року, витребувано матеріали справи з Києво-Святошинського районного суду Київської області, надано строк для подачі заперечень на касаційну скаргу.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначену цивільну справу передано Верховному Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 12 вересня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

За змістом статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судом установлено, що державним актом на право користування землею серії В № 085468, який був виданий Виконавчим комітетом Києво-Святошинської районної ради депутатів трудящих, за Учбовим центром Київського вищого танкового інженерного училища Української Радянської Соціалістичної Республіки закріплено безстрокове і безплатне право користування земельною ділянкою у розмірі 470,8 га у межах згідно з планом землекористування. Земля надана для державних потреб.

У 2009 році частина указаної земельної ділянки площею 4,745 га, без погодження із постійним землекористувачем, вилучена Києво-Святошинською районною державною адміністрацією Київської області та передана в користування фізичним особам.

Зокрема, розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 06 листопада 2009 року № 1561 «Про передачу у власність земельної ділянки громадянину України ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Гореницької сільської ради», у власність громадянину ОСОБА_2 передано земельну ділянку площею 0,9490 га (кадастровий номер :12:003:0208) для ведення особистого селянського господарства.

На підставі розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 06 листопада 2009 року № 1561 ОСОБА_2 був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 581891.

Рішенням Господарського суду Київської області від 15 березня 2013 року в справі № 911/253/13-г за позовом заступника прокурора Центрального регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Національного університету оборони України, Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України до Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, треті особи: ОСОБА_2 , Управління державного комітету земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі Київської області, про скасування рішення та визнання недійсним акта на право власності на земельну ділянку, позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 06 листопада 2009 року № 1561 «Про передачу у власність земельної ділянки громадянину України ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Гореницької сільської ради». Визнано недійсним державний акт серії ЯЛ № 581891 на право власності на земельну ділянку площею 0,9490 га.

Звертаючись до суду із цим позовом, перший заступник військового прокурора Центрального регіону України вказував на те, що до ухвалення рішення Господарським судом Київської області від 15 березня 2013 року в справі № 911/253/13-г ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 01 вересня 2010 року № 648 відчужив спірну земельну ділянку ОСОБА_3 , а остання, в свою чергу, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 13 січня 2014 року № 1-18 відчужила указану земельну ділянку ОСОБА_1 , тому є всі підстави для застосування статті 388 ЦК України та витребування спірної земельної ділянки у добросовісного набувача.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог першого заступника військового прокурора Центрального регіону України, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що прокурор не надав суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження своїх позовних вимог.

Однак з цим висновком, на думку Верховного Суду, погодитись не можна з таких підстав.

Нормативно-правове обґрунтування

Згідно зі статтями 317, 319 ЦК України власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі, зокрема, за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

Частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини (далі - Конвенція) та практику суду як джерело права. У преамбулі та статті 6 параграфа 1 Конвенції, у рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також у рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Рішенням Господарського суду Київської області від 15 березня 2013 року у справі № 911/253/13-г встановлено факт відсутності волі Національного університету оборони України імені Івана Черняховського на відчуження Києво-Святошинською районною державною адміністрацією Київської області земельної ділянки площею 0,9490 га (кадастровий номер :12:003:0208) на користь ОСОБА_2 .

Отже, перший заступник військового прокурора Центрального регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України, Національного університету оборони України імені Івана Черняховського має право витребувати спірну земельну ділянку від добросовісного набувача на підставі статті 388 ЦК України.

Крім того, наявні у матеріалах справи докази свідчать про те, що розпорядження від 06 листопада 2009 року № 1561 та рішення господарського суду, яким воно скасовано, стосуються саме земельної ділянки, кадастровий номер :12:003:0208, що належить ОСОБА_1

Зокрема у інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 12 вересня 2016 року (а. с. 14-15) наявна інформація про те, що земельна ділянка, кадастровий номер :12:003:0208, площею 0,949 га, цільове призначення - для індивідуального садівництва, за адресою: с/рада Гореницька , Києво - Святошинський район, Київська область , на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 13 січня 2014 року належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .

Також преюдиційним рішенням Господарського суду Київської області від 15 березня 2013 року у справі № 911/253/13-г встановлено, що розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 06 листопада 2009 року у власність громадянину ОСОБА_2 передано саме земельну ділянку площею 0,9490 га (кадастровий номер :12:003:0208).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Таким чином, оскільки спірна земельна ділянка вибула без волі її власника - держави Україна в особі Національного університету оборони України імені Івана Черняховського, та перебуває у володінні добросовісного набувача - ОСОБА_1 , тому позовні вимоги першого заступника військового прокурора Центрального регіону України в частині витребування цього майна у ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Разом з тим позовні вимоги першого заступника військового прокурора Центрального регіону України щодо визнання за державою в особі Національного університету оборони України імені Івана Черняховського права користування земельною ділянкою площею 0,9490 га, кадастровий номер :12:003:0208, у межах Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, Верховний Суд залишає без задоволення з огляду на таке.

Як вбачається із рішення у справі № 911/253/13-г, 07 лютого 1953 року Київському інституту Сухопутних військ виділено у постійне користування земельну ділянку площею 470,00 га у с. Гореничі Києво-Святошинського району Київської області рішенням Ради Міністрів СРСР № 2903-рс.

Державним актом на право користування землею Київському вищому танковому інженерному училищу в 1981 році закріплено в безстрокове користування 470,8 га землі в межах згідно з планом землекористування для державних потреб.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19 серпня 1992 року № 490 «Про реформу системи військової освіти» було створено вищий військовий навчальний заклад Київський інститут Сухопутних військ на базі Київського вищого танкового інженерного училища імені Маршала Радянського Союзу Якубовського І. Г .

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14 травня 1999 року № 816 «Про подальшу оптимізацію мережі вищих військових навчальних закладів Міністерства оборони» реорганізовано Київський інститут Сухопутних військ у Військовий інститут керівного інженерного складу Національної академії оборони України.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29 березня 2002 року № 421 «Про ліквідацію Військового інституту» ліквідовано Військовий інститут керівного інженерного складу Національної академії оборони України.

Згідно з актом приймання (передачі) будинків, споруд і території військового містечка від 21 січня 2003 року навчальний центр «Гореничі» переданий від Військового інституту керівного інженерного складу Національної академії оборони України до Національної академії оборони України.

У результаті реорганізації шляхом перетворення Національної академії оборони України відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 377/99 «Про надання Академії оборони України статусу національного університету», Національний університет оборони України є правонаступником усіх прав та обов`язків Національної академії оборони України.

Як раніше було вказано у цій постанові, земельна ділянка площею 0,9490 га, кадастровий номер :12:003:0208, належить до земель, переданих державним актом серії В від 1981 року № 085468 у користування Київському вищому танковому інженерному училищу.

Отже, Національний університет оборони України імені Івана Черняховського є законним і правомочним користувачем земельною ділянкою площею 0,9490 га, кадастровий номер :12:003:0208.

Визнане незаконним та скасоване рішенням Господарського суду Київської області від 15 березня 2013 року у справі № 911/253/13-грозпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 06 листопада 2009 року не позбавило його цього права і додаткового захисту не потребує.

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції та ухвала суду апеляційної інстанції підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог прокурора.

Розподіл судових витрат

Статтею 416 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

З огляду на висновок щодо суті касаційної скарги та часткове задоволення позову, відповідач зобов`язаний компенсувати половину сплаченого позивачем у зв`язку з розглядом цієї справи судового збору, а саме: 8 091,20 грн - за подання позовної заяви, 8 900,32 грн - за подання апеляційної скарги, 9 709,44 грн - за подання касаційної скарги, а всього 10 518,56 грн.

Керуючись статтями 141, 409, 411, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу першого заступника військового прокурора Центрального регіону України задовольнити частково.

Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 10 липня 2017 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позов першого заступника військового прокурора Центрального регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Київського квартирно?експлуатаційного управління Міністерства оборони України, Національного університету оборони України імені Івана Черняховського до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання права безстрокового і безоплатного користування земельною ділянкою, витребування земельної ділянки задовольнити частково.

Витребувати у ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,9490 га, кадастровий номер :12:003:0208, у межах Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області на користь держави в особі Національного університету оборони України імені Івана Черняховського.

У задоволенні решти вимог позову першого заступника військового прокурора Центрального регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України, Національного університету оборони України імені Івана Черняховського відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір за подання позовної заяви, апеляційної та касаційної скарг у розмірі 10 518,56 грн.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО. В. Ступак
Судді:І. А. Воробйова
І. Ю. Гулейков
Г. І. Усик В. В. Яремко