ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/5808/17 Номер провадження 22-ц/814/700/19Головуючий у 1-й інстанції Миронець О.К. Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Прядкіної О.В.,

суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І.,

секретаря Кальник А.М.,

за участі: представників відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м. Полтаві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_4 та ОСОБА_5

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 07 грудня 2018 року, прийнятого під головуванням судді Миронець О.К., із складанням повного тексту рішення 17 грудня 2018 року та на додаткове рішення Київського районного суду м. Полтави від 17 грудня 2018 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про визнання заповітів недійсними, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017р. ОСОБА_4 звернувся до суду з зазначеним позовом. Зазначав, що з 1997р. перебував у шлюбі з ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Звернувшись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини довідався, що померла за життя склала два заповіти :

ІНФОРМАЦІЯ_2 червня 2015р. на ім`я їх сина - ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_3 вересня 2015р ІНФОРМАЦІЯ_4 на ім`я брата - ОСОБА_1 .

Вважав, що на час складення заповітів ОСОБА_6 внаслідок довготривалої хвороби по онкологічному захворюванню та прийняття специфічного лікування не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними, а тому позивач просив визнати заповіти недійсними.

Крім того, посилався на положення ст. 1257 ЦК України про те, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 07 грудня 2018 року відмовлено ОСОБА_4 в задоволенні його позовних вимог.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати по проведенню експертизи в сумі 9349,96 гривень.

Скасовано заходи забезпечення позову у вигляді заборони нотаріусу Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Удовіченко М.Ю вчиняти дії по видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, яке належить ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , які були накладені відповідно до ухвали Київського районного суду м. Полтави від 09.10.2017 року.

Додатковим рішенням Київського районного суду м. Полтави від 17 грудня 2018 рокустягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 80000 грн.

Вказані судові рішення оскаржили ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які в апеляційних скаргах, посилаючись на порушення судом норм матеріально та процесуального права, на неповне з`ясування фактичних обставин справи, вважають судові рішення незаконними та необґрунтованим, просять скасувати рішенням Київського районного суду м. Полтави від 07 грудня 2018 року та додаткове рішення Київського районного суду м. Полтави від 17 грудня 2018 року, прийнявши нове, яким позовні вимоги задовольнити.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вважає рішення районного суду вірним та просить залишити його без змін.

Апеляційний розгляд справи колегія суддів вважає за можливе провести у відповідності до ч.2 ст.372 ЦПК України у відсутність ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, проте вдруге не прибули до суду апеляційної інстанції ( т.5, а.с.192, 194,219,229).

Перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, колегія суддів, приходить до висновку про часткове задоволення апеляційних скарг з таких підстав:

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 22.06.2015 року ОСОБА_6 склала заповіт, згідно якого все своє майно заповіла своєму синові ОСОБА_5 . Даний заповіт посвідчено приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Медвєдєвою В.І. за реєстровим № 769.

23.09.2015 року ОСОБА_6 склала заповіт, згідно якого все своє майно заповіла своєму братові ОСОБА_1 Даний заповіт посвідчено приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Дяченко В.А. за реєстровим № 6454.

ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_6 померла.

Після її смерті приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Удовіченко М.Ю. відкрита спадкова справа за заявою ОСОБА_5

06.09.2017 року заяву про прийняття спадщини за законом подав ОСОБА_4

25.09.2017 року заяву про прийняття спадщини за заповітом подав ОСОБА_1 .

Відповідно до акту судово-психіатричної експертизи№161 від 20.03.2018 року, проведеної Полтавською обласною клінічною психіатричною лікарнею ім.О.Ф.Мальцева вбачається, що ОСОБА_6 станом на 22.06.2015 року та станом на 23.09.2015 року страждала психічним розладом у вигляді важкого депресивного епізоду з параноїдними включеннями у поєднані з вираженим астенічним синдромом на фоні онкологічної патології. Вищезазначені психічні розлади у підекспертної позбавляли її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на момент складання заповіту 22.06.2015 року та 23.09.2015 року ( т.2, а.с.168-191).

З висновку повторної судово-психіатричної експертизи №802 від 24.10.2018 року Харківської обласної клінічної психіатричної лікарні №3 вбачається, що ОСОБА_6 за життя будь-якими психічними розладами не страждала, в 2015 році у неї були астено-невротичні прояви, внаслідок основного онкологічного захворювання з інтоксикацією. З огляду на таке станом на 22.06.2015 року та 23.09.2015 року ОСОБА_6 хронічного, стійкого розладу не виявляла, була здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними ( т.3, а.с. 9-12).

За висновком комісійної посмертної судово-психіатричної експертизи ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , виконаної Київським міським центром судово-психіатричної експертизи, неможливо вирішити питання про здатність померлої усвідомлювати значення своїх дій та можливість керувати ними під час укладання спірних заповітів( т.5, а.с.158-165).

Відмовляючи в задоволенні повних вимог районний суд свої рішення мотивував тим, що на момент складання заповітів 22.06.2015 року та 23.09.2015 року ОСОБА_6 розуміла значення своїх дій і керувала ними, що підтверджується судово-психіатричною експертизою №802 від 24.10.2018 року, тому підстав для визнання заповітів недійсним не має.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

У відповідності до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст.203 цього Кодексу.

Згідно із частиною третьою статті 203 ЦК України однією із загальних вимог, дотримання якої необхідно для дійсності правочину, є вимога щодо волевиявлення учасника правочину, яке повинно бути вільним та відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Судом встановлено, що позивач є чоловіком померлої ОСОБА_6 , якій на праві власності належала 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , автомобіль та квартира в Харківській області.

22 червня 2015р. ОСОБА_6 нотаріально посвідчила заповіт, яким заповідала усе належне її майно на ім`я сина ОСОБА_5 , а 23 вересня 2015р. - на ім`я брата - ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що ОСОБА_6 у передбаченому законодавством порядку недієздатною не визнавалася. З 2015р. вона є інвалідом 1 групи по онкогематогенному захворюванню.

Підставою для визнання правочину недійсним за ст.225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях.

Відповідно до ст. 3 Закону України від 22 лютого 2000 року № 1489-III «Про психіатричну допомогу» визначена презумпція психічного здоров`я, суть якої полягає в тому, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Так, з медичної картки ОСОБА_6 Полтавського обласного неврологічного диспансеру вбачається, що вона особисто звернулась до психіатра 14 квітня 2015р. Скаржилась на поганий сон, відсутність апетиту, плаксивість. Страждає на хронічне гематологічне захворювання. Зазначала, що останній час чоловік почав ходити до іншої жінки, активно висловлювати звинувачення в руйнуванні «його життя», 17-річний син «підтримує батька». На тлі психотравмуючих стосунків вдома, постійних думок про хворобу, зростали вищевказані скарги. У психічному стані: Контактна. Маячних ідей, розладів сприйняття не виявляє. Депримовна, фіксована на взаємовідносинах з чоловіком. Діагноз «Невротичні реакції по депресивному типу» призначений саротен, флюанксол. В записі від 21.04.2015 року зазначено, що пацієнтка відмічає покращення стану: ОСОБА_7 спокійніша, нормалізувався сон, покращився настрій.

Разом з тим, зафіксовані 4 рази відвідування ОСОБА_6 Кременчуцького обласного психоневрологічного диспансеру ( 24 квітня,25 червня,10 вересня та 7 грудня 2015р.), лікарями якого з червня 2015р. був встановлений діагноз у вигляді важкого депресивного епізоду.

Зазначене дало підстави для встановлення комісією експертів Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні ім.О.Ф.Мальцева 20.03.2018р. висновку про наявність у ОСОБА_6 діагнозу тяжкого психічного розладу та у вигляді важкого депресивного епізоду з параноїдними включеннями у поєднанні з вираженим астенічним синдромом на фоні онкологічної патології, що позбавляли її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на момент складання заповітів ( т.2, а.с.191).

Однак, колегія суддів критично відноситься до вказаного висновку, оскільки з його описової частини при мотивуванні психічного, неврологічного та соматичного стану ОСОБА_6 не вбачається вказівки на параноїдні включення у хворої з посиланням на відповідні записи в медичних виписках, а тому вказівка про зазначені параноїдні включення безпосередньо у висновку не грунтується на медичній документації.

На протязі 2015-2016 років ОСОБА_6 перебувала по 9 разів щороку на стаціонарному лікуванні.

Проте, з чисельних виписок з медичної карти хворої не вбачається, що вона потребувала консультації чи лікування з боку психіатра ( т.1, а.с.228-252).

Зважаючи на тривале лікування в умовах стаціонару основного захворювання ОСОБА_6 , складно припустити, що лікарями не було б дано належної оцінки її психічним відхиленням.

Тільки один раз - 23.07.2015 року ОСОБА_6 була оглянута психіатром, який встановив діагноз: астенічний розлад органічного походження» та вказав, що пацієнт ознак психозу та суїцидальних думок не має ( т.2,а.с.85 мед. картка № 13837).

Отже, проведеною у справі експертизою від 20.03.2018р. не зроблено висновку про абсолютну неспроможність ОСОБА_6 в момент складення нею заповітів 22.06.2015 року та 23.09.2015 року розуміти значення своїх дій та керувати ними, а лише стверджено на підставі записів Кременчуцького обласного психоневрологічного диспансеру про те, що існуючі в той час психічні розлади у підекспертної позбавляли її здатності усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, що саме по собі не є підставою для визнання складених в такому стані заповітів недійсними з підстав, передбачених ч. 1 ст. 225 ЦК України. Адже вказаний експертний висновок не містить вказівки про те, що ОСОБА_6 повністю (абсолютно) або в якійсь частці не розуміла зміст дій, що вчиняє.

Крім того, з врахуванням того, що в медичній документації відсутні належні докази про психічний стан ОСОБА_6 станом на час складання заповіту 22 червня 2015р. на ім`я сина, то не можна достовірно стверджувати, що цього дня вона не могла повною мірою усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними у вказаний час. За тиждень до зазначеної дати ОСОБА_6 була виписана з лікарні з рекомендаціями щодо ОСОБА_8 нагляду та лікування у гематолога та невролога (т. 1, а.с. 232 ).

Відносно складання заповіту 23 вересня 2015р. вбачається, що ОСОБА_6 з 17.09.2015 року по 28.09.2015 року знаходилась на лікуванні в 1-й Полтавській міській клінічній лікарні. В первинному огляді за 17.09.2015 року зазначено про скарги хворої на загальну слабкість, запаморочення. Загальний стан середньої тяжкості. Свідомість ясна.

В день посвідчення цього заповіту ОСОБА_6 оглядалась лікарями за участю завідуючим відділенням та в медичній картці вказано, що «враховуючи скарги на блідість шкіри, загальну слабкість, задуху при фізичному навантаженні, анамнез та об`єктивне обстеження: шкіра бліда, чиста, лімфатичні вузли не збільшені,АТ 120/70 мм рт.ст., пульс 80 уд/хв, живіт м`який, безболісний, селезінка на Ѕ черевної порожнини… діагноз: Ідіопатичний мієлофіброз, фіброгенна стадія, гіпопластична анемія, тромбоцітопенія. Лікування згідно призначенню» ( т.2, зворот а.с.114).

При цьому відсутні жодні посилання на наявність психічних розладів у хворої.

Про те, що ОСОБА_6 не виявляла будь-яких психічних відхилень вказували і нотаріуси, які посвідчували спірні заповіти(т.1,а.с.177-179).

Апеляційним судом по справі призначена судово-психіатрична експертиза, що була виконана 16 серпня 2019р. Київським міським центром судово- психіатричної експертизи, з висновку якого вбачається, що надані на дослідження показання свідків, допитаних у судових засіданнях, не дають змогу встановити глибину діагностованих психіатрами у ОСОБА_6 депресивних порушень. Змальовуючи особливості поведінки підекспертної, жоден із свідків не описав, найважливіших для перебігу депресивного розладу симптомів, а саме психічної та рухової загамольмованості. Акцентувалася увага на «неадекватності» поведінки, змінах настрою, емоційній лабільності, дивакуватих висловлюваннях. Навпаки, ряд свідків ( ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ) описували її як життєрадісну, людину, яка боролася за життя до самої смерті.

А тому експертна комісія прийшла до висновку, що в досліджувані періоди часу, у ОСОБА_6 та тлі важкого онкологічного захворювання («Ідіопатичний мієлофіброз»), з відповідними ускладненнями («метапластична анемія, тромбоцитопенія,…») при наявності соматичної астенізації, фіксувалися клінічні психопатологічні симптоми депресивного регістру, але, через суперечність та неузгодженість наявної інформації, як в об`єктивних матеріалах (медична документація) так і суб`єктивних (показання свідків), неможливо визначити їх глибину, а, як наслідок, і ступінь впливу цих психічних порушень на здатність ОСОБА_6 усвідомлювати значення своїх дій та можливість керувати ними на моменти складання заповітів 22.06.2015 року та 23.09.2015 року.

Отже, колегія суддів, оцінивши надані сторонами докази, висновки експертиз, свідчення свідків, приходить до висновку про те, що позивачем не доведено, що за життя (зокрема, в дати складання оспорюваних заповітів) ОСОБА_6 страждала психічними захворюваннями, що абсолютно позбавляло її можливості вірно розуміти та оцінювати те, що відбувалось, корегувати свої дії, хоча в 2015р. у неї мали місце астено-невротичні прояви, як слідство основного онкологічного захворювання з інтоксикацією.

Виходячи з викладеного не вбачається, що порушення психічної діяльності ОСОБА_6 в момент складення нею оспорюваних заповітів істотно впливали на її здатність усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.

Позивачем також не доведено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Жодних належних доказів з цього приводу суду не надано.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. При вирішенні спору по суті місцевим судом були вірно враховані та застосовані норми матеріального та процесуального права, а також правильно встановлені фактичні обставини по справі та їм дано належну правову оцінку, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення Київського районного суду м. Полтави від 07 грудня 2018 року залишенню без змін.

Разом з тим, колегія суддів вбачає обгрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 щодо безпідставності стягнення з нього 20 тис.грн. в якості витрат на переїзд представників відповідача ОСОБА_1 з м.Харкова до м.Полтави для участі в судових засіданнях.

Так, додатковим рішенням Київського районного суду м. Полтави від 17 грудня 2018 рокустягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 80000 грн. на підставі ст.137 ЦПК України.

Між тим, витрати сторін та їх представників, що пов`язані з явкою до суду не входять в обсяг витрат на професійну правничу допомогу та регулюються іншою правовою нормою, у зв`язку з чим сума витрат на переїзд не підлягає стягненню з ОСОБА_4 , а тому додаткове рішення суду першої інстанції підлягає зміні із зменшенням суми стягнення з 80000 гривень до 60000 гривень.

Керуючись ст.ст. 367, 374,375,376, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 07 грудня 2018 року залишити без змін.

Додаткове рішення Київського районного суду м. Полтави від 17 грудня 2018 року змінити, зменшивши розмір стягнутих з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу з 80000 гривень до 60000 гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О.В. Прядкіна

Судді С.Б.Бутенко

О.І. Обідіна

Повний текст постанови складено 17.10.2019 р.