Справа № 188/1388/19
Провадження № 2/188/553/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2019 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді Полубан М.П.

при секретарі Олійник В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Петропавлівка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 Української сільської ради Петропавлівського Дніпропетровської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності ,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача , в якому викладає фактичні обставини справи , правове обгрунтування та зазначає про наступне.

Житловий будинок АДРЕСА_1 згідно погосподарської книги сільської ради належить ОСОБА_2 , яка на цей час померла.

Вона , ОСОБА_1 , починаючи з березня 2009 року привела до порядку та вселилася до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , і в подальшому постійно використовує його, господарчі споруди та земельну ділянку при ньому, на власний розсуд, при цьому користуючись, розпоряджаючись та володіючи таким нерухомим майном одноосібно.

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов від 19.09.2019 року складеного депутатом органу місцевого самоврядування підтверджується той факт, що вона понад 10 років ( з березня 2009 року ) добросовісно заволоділа житловим будинком АДРЕСА_1 , що належало сторонній особі та розпочала відкрито проживати, користуватись, володіти та розпоряджатись таким майном.

Відповідно до вищенаведеного акту органу місцевого самоврядування за весь час її проживання в такому будинку вона вчиняла усі дії, що свідчать про одноосібне володіння, розпорядження та користування таким нерухомим майном. Аналогічне буде підтверджено свідками сусідами за місцем мого проживання під час судового засідання. Окрім того до цієї заяви нею додано рахунки про сплату за користування електроенергією в період 2010-2017 років за адресою розташування вищенаведеного будинку, що також є доказом володіння та розпорядження мною будинком. Тобто такі факти свідчать про те, що вона у повному розмірі користується, володіє та розпоряджається нерухомим майном на власний розсуд на протязі останніх більш як 10 років. Правочинів між власником будинку та нею щодо переходу права власності відповідно до чинного законодавства укладено не було.

Претензій щодо її прав на вищенаведене нерухоме майно з 2009 року та по цей день до неї ніхто не пред`являв, тобто її володіння, користування та розпорядження нерухомим майном є відкритим та беззаперечним.

Отже ,відповідно до вищенаведених обставин та письмових доказів, що додано цього позову, вона починаючи з березня місця 2009 року добросовісно заволоділа нерухомим майно, яким є житловий будинок АДРЕСА_1 , що належить згідно по господарської книги ОСОБА_2 , і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом більш як десяти років, та користувалась ним, а також ніхто їйі не перешкоджає у розпорядженні таким майном, не заперечує щодо такого розпорядження, що є підставою для визнання права власності за нею на таке нерухоме майно за набувальною давністю відповідно до вимог чинного законодавства, але таке визнання не можливо без судового втручання, адже саме такої форми визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю чинне законодавство і передбачає.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Враховуючи, що попередній власник нерухомого майна помер, про що свідчить акт наданий органом місцевого самоврядування, доданий нею до цього позову та про його правонаступників їй нічого невідомо, нею заявлено позов до Української сільської ради, як органу, уповноваженому управляти майном територіальної громади, де розташовано будинок, право на який є предметом цього позову.

Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, що вона понесла на час подання позову складає витрати на сплату судового збору в розмірі 768, 40 гривні. Інші витрати по справі мною не плануються.

Позивач стверджує, що на цей час нею не подано іншого позову до Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, щодо визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності.

Просить суд визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків : НОМЕР_1 , в порядку набувальної давності право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , який складається з наступних будівель та споруд:

- житловий будинок - «А», - сіни «а», - літня кухня «Б», сарай «В»,

- льох «пдВ», - сарай - «Г», - вбиральня «Д», - колодязь «К»,

- трубчатий колодязь «№1», - огорожа «2-6».

В судове засідання сторони не з"явилися. В своїх заявах просять суд справу розглянути без їхньої участі. Позивач позов підтримує , відповідач позов фактично визнає .

В зв"язку з цим , суд ухвалив справу розглянути без участі сторін у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України та без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Частиною 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Вивчивши матеріали справи , суд вважає , що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено , що згідно даних Технічного паспорта на садибний ( індивідуальний ) житловий будинок АДРЕСА_2 09.04.1999 р. Павлоградським МБТІ вбачається , що право власності на даний будинок зареєстровано на ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Звітом про оцінку майна ТОВ « Земля і Право « встановлено , що ринкова вартість спірного будинку становить 40152 грн.

Актом обстеження матеріально-побутових умов складаного депутатом Троїцького старостинського округу Української сільської ради в присутності двох свідків зазначається , що спірний житловий будинок згідно даних по господарської книги числиться за ОСОБА_2 .

З березня 2008 р. позивач проживає в цьому будинку та на власний розсуд , одноосібно до цього часу відкрито користується та володіє цим нерухомим майном. Претензій щодо правомірності користування та володіння цим майном до сільської ради не надходило. Про уснування судових спорів невідомо.

Також зазначається , що ОСОБА_1 розпоряджається земельною ділянкою площею , наданою для обслуговування житлового будинку , господарських будівель та споруд . Даний документ підписаний депутатом та свідками.

Довідкою виконавчого комітету Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області від 19.09.2019 р. ( вих. № 524/09/01 ) зазначається , що ОСОБА_4 будинку , який розташований за адресою АДРЕСА_2 , у зв`язку з переенумерацією змінився з № 8 на № 4.

В іншій довідці Троїцької сільської ради зазначається , що вищевказане домоволодіння належало ОСОБА_2 . Земельна ділянка , яка закріплена за даним домоволодінням площею 0.4 га не приватизована . Інформація щодо надання дозвільних документів на користування даною ділянкою в старостинському окрузі відсутня .

Приймаючи рішення про задоволення позову суд бере до уваги наступне.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, визначені у главі 24 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). (п. 9 Постанови)

Враховуючи положення статей 335, 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови)

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови)

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). (п. 14 Постанови) .

Таким чином , приймаючи рішення про задоволення позову , суд враховує ту обставину , що за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем, і у витребуванні якого його власнику було відмовлено .

Як встановлено судом , спірним нерухомим майном позивач добросовісно заволодів на підставі дозволу колишнього забудовника ( згідно матеріалів позовної заяви ними були подружжя ОСОБА_5 . ) . Спору щодо даного нерухомого майна немає.

Крім того ,відсутність будь-яких заперечень з боку відповідача , свідчить , що останній визнає позов і дана позиція не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому, суд вважає можливим ухвалити рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до положень ч.3 ст. 200 ЦПК України та у відповідності до п.24 Постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» визнання відповідачем позову може бути підставою для ухвалення рішення про задоволення позову в тому випадку, якщо таке визнання є безумовним, не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача ).

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст. 206 ЦПК України ) .

Відповідно Закону, за відсутності будь-якого застереження, факт визнаний сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, вважається встановленим. Тобто, визнання позову відповідачем, згідно ст. 82 ЦПК України є обов`язковим для суду, оскільки обставини, визнані сторонами не підлягають доказуванню.

Таким чином , позивач в частині визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно - житловий будинок надав суду достатньо доказів , а тому позов підлягає задоволенню. Також суд дійшов висновку про можливість звільнення відповідача від сплати судових витрат.

На підставі викладеного , керуючись ст. ст ст. 4, 5, 13, 81, 141 206, 263-265, 354 ЦПК України , ст.344 , 397 ЦК України , суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 Української сільської ради Петропавлівського Дніпропетровської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності задовольнити .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків : НОМЕР_1 , в порядку набувальної давності право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , який складається з наступних будівель та споруд:

- житловий будинок - «А», - сіни «а», - літня кухня «Б», сарай «В»,

- льох «пдВ», - сарай - «Г», - вбиральня «Д», - колодязь «К»,

- трубчатий колодязь «№1», - огорожа «2-6».

Відповідача звільнити від сплати судових витрат , які поніс позивач при розгляді справи .

Копію рішення невідкладно направити сторонам .

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Петропавлівський районний суд. Особи , які були відсутні під час прийняття судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з часу отримання його копії .

Суддя М. П. Полубан