Справа № 278/2223/19
Провадження №2/278/1169/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
10 жовтня 2019 року Житомирський районний суд Житомирської області в складі: головуючого судді Зубчук І.В.
секретаря с/з Талавєр Т.Ю.
розглянувши у судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третьої особи Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
В С Т А Н О В И В :
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, вказуючи, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 . В даному будинку зареєстровані відповідачі, які понад п`ять років в ньому не проживають, з реєстраційного обліку не знімаються, що перешкоджає позивачу як власнику у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Дані обставини стали підставою для звернення до суду.
Позивач подав до суду заяву, де просить провести розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує.
Відповідачі в судове засідання не з`явилися, не повідомивши причину неявки. У відповідності до ч.6 ст.128 ЦПК України належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи за адресою проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача та представника позивача, що відповідає вимогам ст.280 та ч.2 ст.247 ЦПК України.
В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін розгляд справи проводиться відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України.
З огляду на зазначене суд не вбачає перешкод у судовому розгляді справи.
Дослідивши докази в їх сукупності, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № НОМЕР_1 від 15 червня 1989 року (а.с.7).
За вказаною адресою крім позивача зареєстровані його дружина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , його син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та внука ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які більше 5 років у вказаному будинку не проживають, що підтверджується також актом від 02 серпня 2019 року (а.с.8, 6).
У відповідності до ст.317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону (ч.1 ст. 319 ЦК України).
Право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України).
Право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном передбачено ст.391 ЦК України.
За ч.1 ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Реєстрація відповідача у квартирі належній позивачу порушує його право, передбачене ст.317 ЦК України.
Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, якими закріплено принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України).
З врахуванням вищенаведеного, вимога позову про визнання відповідача таким, що втратив право на користування квартирою, яка належить позивачу є обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст.7, 10, 76, 81, 133, 223, 244, 245, 259, 263-265, 268, 280-284, 354 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 такими, що втратили право на користування житловим будинком АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Заочне рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: І. В. Зубчук