693/910/18
2/693/38/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2019 м. Жашків

Жашківський районний суд Черкаської області

в складі: головуючого судді - Шимчика Р.В.,

за участю секретаря судового засідання - Середюк О.А.,

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

представника відповідача-адвоката - ОСОБА_3,

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Жашків цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення коштів.

В обгрунтування своїх позовних вимог позивач вказав, що навесні 2014 року він домовився з відповідачем про придбання у неї житлового будинку за адресою: вул. Польова, 15, с. Житники, Жашківський район, Черкаська область.

Вказаний будинок належав відповідачу на праві власності, про що вчинено відповідний запис у погосподарській книзі виконавчого комітету Житницької сільської ради Жашківського району Черкаської області.

14.04.2016р. позивач передав відповідачу 10000 грн. в якості оплати за будинок, що підтверджується розпискою, справжність підпису на якій засвідчено секретарем Житницької сільської ради Жашківського району Черкаської області ОСОБА_4

На той момент житловий будинок знаходився у задовільному стані.

23.03.2018р. право власності відповідачем ОСОБА_2 на вказаний будинок було зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Після цього позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою розпочати переоформлення будинку на нього, однак відповідач постійно ухилялася від укладення договору купівлі-продажу і почала демонтувати житловий будинок.

Водночас, відповідно до складеного ФОП ОСОБА_5 звіту про незалежну оцінку житлового будинку, вартість останнього станом на 10.04.2018р. склала 6746 грн. 00 коп.

Тобто, вже більше чотирьох місяців ОСОБА_2 відмовляється продавати позивачу будинок, який до того ж вже фактично зруйнований.

У з вязку з наведеним позивач вимагав у відповідача повернути йому кошти, які він сплатив за житловий будинок, але відповідач відмовилася.

Таким чином, внаслідок відмови відповідача від продажу позивачу ОСОБА_1 житлового будинку та його фізичного знищення, позивач втратив інтерес у придбанні даного нерухомого майна, а тому вважає, що відповідач зобовязана повернути йому кошти, отримані нею у 2016 році в якості сплати за житловий будинок.

За вказаних обставин позивач звернувся до суду з позовом та просив стягнути із ОСОБА_2 на його користь кошти в сумі 10000 грн. 00 коп.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити та пояснив, що хату ОСОБА_6 (племіннику позивача) придбали за його гроші, а ОСОБА_6 взамін віддав йому за зерно пай. Позивач вісім років купівав у нього зерно.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала та пояснила, що за хату вона говорила з племінником позивача ОСОБА_7, а не з позивачем. ОСОБА_7 давав гроші за хату, які до цього позичив у ОСОБА_1 ОСОБА_6 жив у неї в хаті. Один раз ОСОБА_6 разом з ОСОБА_8 навесні 2016 році приходили до неї. ОСОБА_6 не було де жити, позивач просив пустити ОСОБА_6 у хату пожити з правом її викупу у подальшому. На той час вони домовилися хату не оформляти. ОСОБА_7 мав зробити у літній кухні кімнату і там жити. Коли ОСОБА_6 помер ОСОБА_1 хотів купити у неї хату і у звязку з цим ОСОБА_2 почала робити документи на хату. Коли відповідач оформила хату, позивач відмовився її купувати.

У судовому засіданні представник відповідача адвокат ОСОБА_3, який діє на підставі ордера серії ЧК №67011 від 26.10.2018р., заперечував проти позову та просив відмовити у його задоволенні, оскільки правовідносини відбувалися між ОСОБА_2 і покійним ОСОБА_7, а не ОСОБА_8 Передача коштів ніким не доведена ніяким чином.

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні позовної заяви слід відмовити, виходячи з наступного.

Згідно із ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно частин 1, 2 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

У відповідності до положень ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ч.1 ст.19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Розписка - це документ, який підтверджує передачу й одержання грошей, матеріальних цінностей, документів тощо від установи чи приватної особи, при написанні якої варто виокремити основні реквізити, які обовязково потрібно зазначати: дата складання; місце складання; прізвище імя та по батькові позичальника, його паспортні дані та місце проживання (та фактичного проживання), ID код; прізвище імя та по батькові позикодавця, його місце проживання і паспортні дані; боргова сума (точна сума і валюта) (варто визначити, як цифрами так і прописом); конкретну дату, коли борг повинен бути повернутий; підписи сторін; прізвище імя та по батькові свідків (щонайменше 2-х) їх паспортні дані та місце проживання (та фактичного проживання), підписи.

У законодавстві поняття розписки знайшло своє відображення в положенні ст.1046 ЦК України, яким визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Це свідчить про те, що письмова форма договору позики у формі боргової розписки з огляду на її реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.207 ЦК правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, необхідно виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Крім того, ч.1 ст.1049 ЦК передбачено, що за договором позики позичальник зобовязаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобовязанням їх повернення та дати отримання коштів.

Згідно розписки від 14 квітня 2016 року, вбачається, що «Я, ОСОБА_1, 26.02.1955р.н., НОМЕР_1 даю гроші за будинок який знаходиться за адресою село Житники вул. Польова 15 в сумі 10.000 (десять) тисяч гривнів жительці с. Житник ОСОБА_2 з подальшим переоформленням у свою власність за свій рахунок. 14.04.2016р. підпис (ОСОБА_1)» (а.п.5). Дана розписка складена у присутності секретаря виконавчого комітету Житницької сільської ради Жашківського району Черкаської області ОСОБА_4.

Отже, розписка не містить паспортних даних ОСОБА_2 та її підпису, які б давали підстави вважати, що саме ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 гроші в сумі 10000 гривень, що свідчить про недоведеність отримання грошових коштів та вказує на відсутність договірних правовідносин із ОСОБА_2, передбачених ст.1046 ЦПК України, а саме: «Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.» та вчинення правочину у письмовій формі, що передбачено ч.2 ст.207 ЦПК України, а саме: «Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами)».

До аналогічного висновку дійшов і Верховний Суд України у своїх постановах від 11 листопада 2015 року №6-1967цс15, від 18 жовтня 2017 року № 6-1662цс17, від 13 грудня 2017 року № 6-996цс17.

Згідно статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 2 статті 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до частини 1 статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч.ч.1,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи встановлені обставини, оцінивши наявні в матеріалах справи докази та врахувавши доводи учасників процесу, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, та вважає за необхідне відмовити в їх задоволенні.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, повязані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись постановами ВСУ у справах від 11 листопада 2015 року №6-1967цс15, від 18 жовтня 2017 року № 6-1662цс17, від 13 грудня 2017 року № 6-996цс17, ст.ст.202, 207, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст.2, 4, 5, 12, 13, 19, ст.ст.76, 77, 79, 80, 81, п.2 ч.2 ст.141, ст.ст. 258-259, ч.ч.1,2,5 ст. 263, ст.ст.265, 268, 272-273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п.15.5 п.5 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 11.03.2019р.

Головуючий суддя: Роман Васильович Шимчик