Ухвала

09 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 607/15055/16-ц

провадження № 61-25920св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Сердюка В. В., Грушицького А. І., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 травня 2017 року в складі судді Позняка В. М. та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 27 червня 2017 року в складі колегії суддів: Парандюк Т. С., Дикун С. І., Храпак Н. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про повернення сплаченого авансу в розмірі 39 000,00 доларів США.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 30 грудня 2013 року між сторонами у справі укладений договір купівлі продажу нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , при цьому нотаріально був посвідчений лише договір купівлі- продажу 35/100 часток вказаного приміщення, при цьому, а щодо купівлі решти 24/100 частин вказаного приміщення та земельної ділянки сторони уклали усний попередній договір, на підтвердження якого оформили розписку, в якій зазначили умови договору, та позивач на виконання вказаного правочину передав відповідачу суму авансу в розмірі 39 000,00 доларів США.

Враховуючи те, що договір купівлі-продажу 24/100 частин спірного приміщення не був нотаріально посвідчений, то він в силу закону є нікчемним, а тому позивач просив застосувати наслідки недійсності правочину та стягнути з відповідача на свою користь сплачену відповідачу суму авансу в розмірі 39 000,00 доларів США.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 03 травня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено, а судом не здобуто доказів існування між сторонами попереднього договору щодо купівлі-продажу 24/100 розміру ідеальних часток приміщення та частини земельної ділянки по АДРЕСА_1 з передачею відповідачу авансу в розмірі 39 000,00 доларів США за вказану частку, оскільки зі змісту розписки вбачається, що ОСОБА_1 недорозрахувався в сумі 44 710,00 доларів США за вже укладеним та посвідченим нотаріально 30 грудня 2013 року договором частки приміщення та земельної ділянки по АДРЕСА_1 .

Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 27 червня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що доводи апеляційної скарги не вплинули на правильність та законність рішення суду.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У липні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 27 червня 2017 року, в якій просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі заявник вказує на те, що судами при ухваленні оскаржуваних рішень неправильно встановлені фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, взявши до уваги доводи відповідача про те, що надана позивачем розписка свідчить про те, що останній недорозрахувався за вже укладеним та нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу 35/100 часток приміщення та частини земельної ділянки по АДРЕСА_1 , не надали оцінки тому, що вказаний розрахунок заборгованості неодноразово досліджувався судами, зокрема під час розгляду справи за позовом ОСОБА_2 про стягнення з нього суми боргу за вказаною розпискою. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 12 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 08 лютого 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 про стягнення суми боргу відмовлено, при цьому встановлено, що у нього немає боргових зобов`язань за укладеним договором купівлі-продажу від 30 грудня 2013 року. Цією ж ухвалою апеляційного суду встановлено, що розписка стосується домовленості щодо укладення в майбутньому договору купівлі-продажу 24/100 частини спірного приміщення.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у зазначеній цивільній справі, витребувано матеріали справи та надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначену справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у зазначеній справі призначено повторний автоматизований розподіл.

Справу розподілено судді-доповідачу.

Позиція та висновки Верховного Суду

Відповідно до частини п`ятої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення сплаченого авансу, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 27 червня 2017 року призначити до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

А. І. Грушицький

І. М. Фаловська