Справа № 520/2028/19
Провадження № 2/520/2478/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2019 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

Головуючого судді В.О.Луняченка

при секретарі Нефедової Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні без виклику осіб в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( ІПН НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 місце реєстрації: АДРЕСА_2 ІПН невідомий), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 місце реєстрації: АДРЕСА_2 ІПН невідомий), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 місце реєстрації: АДРЕСА_2 , ІПН невідомий), ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ІПН невідомий) про визнання договору купівлі- продажу дійсним, -

ВСТАНОВИВ:

01.02.19 року з позовом про визнання дійсним договору №97.06-492 купівлі- продажу нерухомого майна, квартири АДРЕСА_3 від 27.06.1997 року укладеного на Одеській спеціалізованій біржі нерухомості між ОСОБА_1 з однієї сторони та відповідачами ОСОБА_2 , діючою від себе та від імені та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_4 , а також ОСОБА_3 з другої сторони, звернулась ОСОБА_1 , мотивуючи позов тим, що на час укладення договору в червні місяці 1997 року ні позивач, ні відповідачі не знали, що правочин, в відповідності до ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час також був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст.15 якого, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягали.

При вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, всі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі - продажу квартири, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1997 році.

Із-за протиріч правових норм, діючих на час укладення правочину в 1997 році, і в відмові компетентними органами і нотаріусами визнавати на даний час правочин дійсним, законним і виконаним, позивач не може розпоряджатися своєю власністю,тому змушена звернутися з позовною заявою до суду, про захист своїх прав.

Ухвалою суду від 15.02.2019 року позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі та визначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

У визначені строки, відзиву на позовну заяву, відповідачами подано не було.

Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Частиною восьмою статті 178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 191 ЦПК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України,суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

При розгляді даної справи стосовно позовних вимог щодо визнання дійсним договору купівлі продажу від 27.06.1997 року, суд вважає за необхідне керуватися нормами ЦК України в редакції 1963 року, який діяв на час укладення договору купівлі-продажу і на час реєстрації права власності позивачем.

Так, судом встановлено, що 27.06.1997 року між покупцем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка діяла від свого імені так і в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також ОСОБА_3 , як продавцями був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна № 97.06-492, відповідно до якого ОСОБА_1 , придбала, а ОСОБА_2 , яка діяла від свого імені так і в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , продали квартиру АДРЕСА_3

Зазначений договір був зареєстрований товарною біржею «Одеська спеціалізована біржа нерухомості» та зареєстрований в КП «ОМБТІ та РОН» 08.07.1997 року 712 стр 6 кн.225пр.

Відповідно до ст.227 Цивільного кодексу Української РСР, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин.

Згідно з ст.47 Цивільного кодексу Української РСР, нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.

Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», біржовою операцією визнається угода, яка в цілому відповідає умовам: представляє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товару, допущених до обороту на товарній біржі; якщо її учасники є членами біржі та якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за укладеною угодою дня.

На підставі ч. 4 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

Суд встановив, що 27.06.1997 року, сторони домовились відносно усіх істотних умов договору купівлі продажу, про предмет договору і ціну та відбулося повне виконання договору як збоку покупця, який здійснив оплату, так і з боку продавців, які прийняли оплату та передали у володіння і користування ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_3 , тобто виконали всі істотні умови договору купівлі- продажу.

Таким чином, беручи до уваги те, що договір не містить умов, які б суперечили закону, зареєстрований на товарній біржі «Одеська спеціалізована біржа нерухомості», то порушене право підлягає захисту, суд вважає необхідним визнати його дійсним.

Керуючись ст. ст. 47, 227 ЦК Української РСР, ст. ст. 12, 81, 89, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Визнати дійсним договір купівлі- продажу нерухомого майна №97.06-492 від 27 червня 1997 року, а саме квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 33,5 кв.м, житловою площею 17,0 кв.м, укладений між ОСОБА_1 як покупцем та ОСОБА_2 , яка діяла від свого імені так і в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також ОСОБА_3 , як продавцями, зареєстрований на товарній біржі «Одеська спеціалізована біржа нерухомості».

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя Луняченко В. О.