МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 487/7011/18 Категорія 50
Провадження № 22-ц/812/1548/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2019 року Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах :

головуючого Темнікової В.І.,

суддів Бондаренко Т.З., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання Біляєвою В.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 липня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Павлової Ж.П. в приміщенні того ж суду о 15 год. 20 хв., у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про збільшення розміру аліментів та стягнення суми індексації та пені,-

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про збільшення розміру аліментів, які стягуються на її користь з відповідача за рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 04.02.2015р. на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , збільшивши їх розмір до 2000 грн. щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону, стягнення з відповідача заборгованості по аліментам у вигляді несплаченої суми індексації аліментів у розмірі 18328,24 грн. та пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 98935,85грн.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 04.02.2015 року було розірвано шлюб між нею та відповідачем та стягнуто з ОСОБА_4 на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі - 800грн. щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 26.01.2015 до повноліття дитини.

Посилалася на те, що відповідач виконує рішення суду тільки частково, а саме по 800 грн. щомісяця без індексації аліментів. На даний час, визначений за рішенням суду розмір аліментів на утримання дитини є меншим, ніж вимагає закон, та абсолютно недостатнім для утримання дитини і забезпечення її гармонійного розвитку, кошти протягом всього часу не індексувались у зв`язку із знеціненням національної грошової одиниці і зростанням рівня споживчих цін.

Крім того, ОСОБА_3 посилалася на те, що участь відповідача у вихованні та утриманні дитини обмежується 800 грн. на місяць. Відповідно до довідки про заробітну плату за 2018 рік місячний дохід позивача на цей час складає 5753 грн. , тому за таких життєвих обставин вона не має можливості в повному обсязі забезпечити сина найнеобхіднішим для проживання, не може самостійно нести всі витрати на його лікування та навчання, на оплату постійно зростаючої вартості комунальних послуг. Крім того, витрати на лікування хвороби старшої доньки змусили позивача звернутись до банківської установи за кредитною позичкою, повернення якої поставило сім`ю у дуже скрутне становище, що також негативно впливає на психологічний і моральний стан дитини.

Зазначала, що батько дитини є здоровою та працездатною людиною, інших утриманців не має, отримує дохід, який ніде не декларується, від нерухомого майна, яке частково здає в оренду. Відповідно до відомостей із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідач має у власності коштовне нерухоме майно. Тому просила збільшити розмір аліментів, що був визначений рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 04.02.2015р., збільшивши їх розмір до 2000 грн. щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до повноліття дитини, стягнути з відповідача заборгованість по аліментам у вигляді несплаченої суми індексації аліментів у розмірі 18328,24 грн., яка обчислена нею на підставі Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ № 1078 від 17.07.2003р.

Крім того, на підставі ч.1 ст. 196 СК України, ст. 549 ЦК України, правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25.04.2018р. у справі № 572/1762/15, просила стягнути з відповідача на її користь також пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 98935,85грн.

24 січня 2019 року позивач звернулася до суду з заявою про збільшення розміру позовних вимог, в якій просила стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення індексації аліментів у розмірі 110309,42грн.

15 липня 2019 року позивач звернулася до суду з заявою про зміну розміру позовних вимог у зв`язку із суттєвою зміною періоду прострочення сплати аліментів, а також частковим погашенням відповідачем суми заборгованості, тому просила змінити розмір аліментів, які стягуються за рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 04.02.2015р. з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_3 на утримання їх неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , збільшивши їх розмір до 2000 гривень щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону, стягнути з відповідача заборгованість по аліментам у вигляді несплаченої суми індексації аліментів у розмірі 20409,76грн. за період по липень 2019р. та пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 20409грн.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 липня 2019 року позов задоволено частково. Змінено розмір аліментів, визначений рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 04.02.2015 року по справі № 487/11941/14-ц (провадження №2/487/618/15), шляхом стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1200грн. щомісяця з подальшою індексацією, починаючи з дати набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини.

Відкликано виконавчий лист по справі №487/11941/14-ц (провадження №2/487/618/15), виданий Заводським районним судом м. Миколаєва 05.02.2015року на підставі рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 04.02.2015року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісяця у розмірі 800 грн. з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 26.01.2015року до повноліття дитини.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з зазначеним рішенням, позивач звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, а також на не в повній мірі дотримання судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, законно вирішивши питання розподілу судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд вирішивши достатнім і справедливим збільшення розміру аліментів до 1200 грн., безпідставно не прийняв і не застосував положення частини другої ст. 182 СК України щодо мінімального рекомендованого розміру аліментів оскільки мінімальний гарантований розмір аліментів не може виконувати обмежувальну функцію при визначенні розміру аліментів. Крім того, суд не виконав приписи частини 3 статті 195 СК України щодо обов`язку суду самостійно обчислити розмір заборгованості за аліментами у разі виникнення спору з цього приводу. Обов`язком суду у такій справі є самостійне визначення розміру несплачених аліментів, установлення строку, до якого кожне із щомісячних аліментних зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого обчислення розміру пені від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення рішення про стягнення пені, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у справі №759/9457/15-ц від 12.09.2018 р. Щодо відмови відшкодувати судові витрати позивача на правничу допомогу адвоката, апелянт вважає , що суд першої інстанції взагалі перевищив свої повноваження, встановленні ст. 137 ЦПК України, оскільки позивачем та її представником не заявлялися клопотання про зменшення витрат на правову допомогу.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі та про стягнення витрат на правову допомогу.

Представник відповідача не визнав доводи апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а рішення суду без змін.

Інші учасники процесу до судового засідання не з`явилися, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні ( ст.263 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин ( ст. 264 ЦПК України).

Рішення суду зазначеним вимогам закону в повній мірі не відповідає.

Так, судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 04 липня 2003року по 04.02.2015рік. Від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 04.02.2015 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 було стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісяця у розмірі 800 грн. з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 26.01.2015року до повноліття дитини.

Виконавчий лист, виданий 05.02.2015року на виконання зазначеного рішення суду перебуває на примусовому виконанні у Заводському відділі ДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області. Відповідно до розрахунків заборгованості, складених державним виконавцем, станом на 31.01.2019 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів відсутня.

Відповідно до довідки № 4850 від 28.09.2018р., виданої ЖКП ММР «Бриз», неповнолітній ОСОБА_5 зареєстрований разом із позивачем за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач працює в Філії Миколаївське обласне управління АТ «Ощадбанк» на посаді керуючого територіального відокремленого без балансового відділення, отримує заробітну плату.

Відповідно до відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідач є власником квартири АДРЕСА_2 на підставі договору дарування від 28.09.2004р., гаражу АДРЕСА_3 /5 в АК «Зоряний» в м. Миколаєві на підставі договору купівлі-продажу від 18.07.2007р., 31/100 часток житлового будинку АДРЕСА_4 на підставі договору дарування від 04.12.2007р., гаражу АДРЕСА_5 НОМЕР_1 в АК «Южний Буг» в м. Миколаєві на підставі договору купівлі-продажу від 10.10.2005р.

Станом на час розгляду справи відповідач не працює, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_2 , хворіє на хронічний вірусний гепатит ОСОБА_6 , хронічний калькульозний холецистит, жовчо кам`яну хворобу (підтверджується), кардіопатію дисметаболічну ПМК, хронічний панкреатит, астеновегетативний синдром, сольовий діатез, хронічний простатит (підтверджується виписками з історії хвороби № НОМЕР_3 /850, №918/77, №9516/891, №14903/1307, №6043/437, виданими Гастроентерологічним Центром Миколаївської обласної лікарні; виписками із медичної карти амбулаторного (стаціонарного хворого) №12213 від 14.10.12р., № 1071 від 31.01.2013р. №12765 від 14.11.2013р., №785 від 24.01.2014р., №642 від 23.01.2015р., виданими Миколаївською обласною лікарнею; випискою із історії хвороби №49 ТОВ «Південний медичний Центр», випискою із медичної карти стаціонарного хворого МЛШМД №8899 від 13.10.14р.).

Проаналізувавши зазначені обставини, суд дійшов висновку, що розмір раніше стягнутих аліментів в сумі 800грн. є недостатнім для забезпечення самих необхідних матеріальних та фізіологічних потреб дитини, оскільки в силу свого віку дитина природньо потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту та інше, що тягне і відповідну зміну матеріального становища матері.

При цьому судом було враховано, що після ухвалення попереднього рішення суду про стягнення аліментів змінився визначений положеннями Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів, відтак попередньо визначений судом розмір аліментів цим вимогам не відповідає, тому з вказаних підстав розмір присуджених аліментів підлягає збільшенню.

Визначаючи збільшений розмір аліментів, суд виходив із розміру прожиткового мінімуму на дитину віком від 6 до 18 років, який з 1 січня 2019 року становить 2027 грн.

Наданий позивачем договір від 27.06.2018року про отримання кредиту у розмірі 30000грн на споживчі цілі в АТ «Ощадбанк» суд до уваги не прийняв, оскільки позивачем не доведено та не обґрунтовано доцільність та необхідність таких дій, а також зв`язок із утриманням неповнолітнього ОСОБА_7 та вимогою про збільшення розміру аліментів, які стягуються з відповідача на його утримання.

Надані медичні довідки про стан здоров`я матері відповідача - ОСОБА_8 , як доказ погіршення його матеріального стану суд також не прийняв уваги, оскільки вони не підтверджують необхідність додаткового утримання ОСОБА_8 з боку відповідача та надання ним такої допомоги.

Таким чином, з урахуванням фактичних обставин справи, враховуючи рівність прав та обов`язків батьків щодо виховання та утримання дітей, виходячи з закріплених ч. 9 ст. 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, суд вважав, що розмір аліментів має бути збільшений до 1200 грн. щомісячно, але не менше 50% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Висновки суду в цій частині відповідають обставинам справи та законодавству, яке регулює спірні правовідносини, в тому числі і зазначеному в тексті рішення.

Відповідно до частин першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ч.3 ст.181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

За положеннями ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

В ч.1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Звертаючись до суду із позовом, позивачка просила збільшити розмір аліментів, стягнутих за рішенням суду з 800 грн. до 2000грн. щомісячно, посилаючись на те, що дитина стала потребувати більше коштів на задоволення її потреб, що Законом України від 17.05.2017р. був збільшений мінімальний розмір аліментів та внесені зміни до ст. ст. 181-184 СК України, що на грудень 2018р. прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років встановлений у розмірі 2027грн., а в проекті держбюджету на 2019р. передбачено його збільшення до 2218грн., що відповідач сплачує аліменти тільки у розмірі 800грн. без індексації, що відповідач має значне нерухоме майно і з урахуванням його матеріального стану має можливість надавати дитині допомогу у зазначеному нею розмірі, а також на те, що відповідач приховує свої реальні доходи, оскільки вважає, що він отримує дохід від здачі нерухомого майна в оренду, який ніде не декларує.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 037-VIII ч.2 ст. 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у ст. 182 СК України, яким визначався розмір - 30 %).

Таким чином, зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до ст. 192 СК України.

Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, ч.2 ст. 182 СК України.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.

Разом з тим, збільшення мінімального розміру аліментів саме по собі не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів.

Як убачається з тексту рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 04 лютого 2015 року, яким було стягнуті аліменти з відповідача на користь позивача на утримання сина ОСОБА_9 , не зважаючи на те, що відповідач посилався на те, що він не працює та потребує коштів на лікування, суд виходив з того, що відповідач, який за віком та станом здоров`я є працездатним, повинен сплачувати аліменти на утримання сина. Врахувавши, що відповідач постійного доходу не має, але виходячи із середньої заробітної плати по регіону у розмірі 4700 грн. та законодавчо встановленого прожиткового мінімуму для дитини у розмірі 1286 грн. суд вважав можливим визначити розмір аліментів у сумі 800грн. з подальшою індексацією відповідно до закону.

Матеріали справи свідчать про те, що на даний час відповідач не працює, тобто фактично продовжує бути не працевлаштованим. Не було надано також доказів того, що змінився стан здоров`я відповідача.

Отже, матеріали справи не підтверджують значного поліпшення матеріального стану відповідача по зрівнянні з тим, який у нього був на час винесення рішення про стягнення аліментів у розмір 800 грн.

Відповідно до відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідач дійсно є власником квартири АДРЕСА_2 на підставі договору дарування від 28.09.2004р., гаражу АДРЕСА_3 /5 в АК «Зоряний» в м. Миколаєві на підставі договору купівлі-продажу від 18.07.2007р., 31/100 часток житлового будинку АДРЕСА_4 на підставі договору дарування від 04.12.2007р., гаражу АДРЕСА_5 НОМЕР_1 в АК «Южний Буг» в м. Миколаєві на підставі договору купівлі-продажу від 10.10.2005р.

Проте дане майно було набуте ним до рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 04 лютого 2015 року про стягнення аліментів у розмірі 800 грн.

Посилання позивача на те, що відповідач після ухвалення рішення про стягнення аліментів отримує дохід від здачі нерухомого майна в оренду не підтверджено належними та допустимими доказами.

Таким чином в матеріалах справи відсутня достатня кількість безспірних доказів покращення матеріального стану відповідача по зрівнянні з тим, який був на час винесення рішення судом про стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 800 грн.

Проте, оскільки відповідач не заперечував проти збільшення розміру аліментів до 1014 грн., суд, врахувавши потреби дитини відповідно до її віку та стану здоров`я, правомірно змінив розмір стягнутих за рішенням суду аліментів з 800 грн. до 1200 грн. в місяць. Рішення суду відповідачем не оспорюється.

Доводи апеляційної скарги про безпідставне не врахування та не застосування судом положень ч.2 ст. 182 СК України щодо мінімального рекомендованого розміру аліментів, не є підставою для скасування чи зміни рішення суду, так як відповідно до ч.2 ст. 182 СК України мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину, який становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів, проте матеріалами справи не підтверджено наявність у платника аліментів заробітку (доходу) достатнього для застосування положень даної норми права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по аліментам у вигляді несплаченої суми індексації аліментів та пені за прострочення сплати аліментів, суд виходив з того, що згідно ст. 184 СК України (в ред. ЗУ від 03.07.2018 року, що діє з 28.08.2018 року) суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Оскільки, спеціального закону про індексацію аліментів не прийнято, а в Україні діє Закон України «Про індексацію грошових доходів населення», то розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, на підставі ч. 2 ст. 184 СК України підлягає індексації в порядку, передбаченому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення».

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначені у Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від N 17 липня 2003 року № 1078 (далі - Порядок).

Відповідно до п. 10-4 Порядку, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється з місяця, в якому призначено аліменти. Для аліментів, визначених судом у твердій грошовій сумі, що були призначені до червня 2016 р., обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з дня набрання чинності Законом України від 17 травня 2016р. № 1368-V111 «Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі». При цьому розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, разом із сумою індексації не повинен перевищувати 50 відсотків грошового доходу платника аліментів.

Суд не погодився з розрахунком розміру індексації, здійсненим позивачем, згідно якого розмір індексації аліментів становить 20409,76 грн., оскільки відповідачем не надані докази отримання ним доходів за період з січня 2015року по теперішній час, на підставі який можна перевірити, чи не перевищує розмір аліментів разом із сумою індексації 50 % грошового доходу платника аліментів, крім того сторонами не заявлялося клопотання про витребування доказів.

Також суд врахував, що згідно розрахунку заборгованості, здійсненого державним виконавцем, відповідач увесь час сплачував аліменти у визначеній йому сумі, а позивач не надала докази того, що вона намагалась отримати аліменти в проіндексованому розмірі. Зазначене на думку суду свідчить і про відсутність вини відповідача в утворенні заборгованості, яка часом виникала в період сплати аліментів. За такого не підлягає задоволенню і вимога позивача про стягнення пені за прострочення сплати індексації аліментів.

Необґрунтованими суд вважав також вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача понесених нею витрат на правничу допомогу.

При цьому суд виходив з того, що на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивач надала договір про надання правової допомоги №2809/18 від 28.09.2018року, квитанцію до прибуткового касового ордеру №2301/18-Г від 23.01.2019р., про сплату 7500грн., та розрахунок розміру витрат і опис робіт, виконаних адвокатом.

Однак, наданий розрахунок розміру витрат і опис робіт на думку суду не містить детального опису виконаних робіт адвокатом із зазначення періоду їх здійснення та витраченого часу (годин) на їх виконання, а свідчить лише про надання правової допомоги адвокатом та її вартості, а в договорі про надання правової допомоги взагалі не зазначено ні вартості години часу роботи адвоката, ні суми гонорару, ні порядок його сплати, що унеможливлює перевірку зазначеної позивачем суми витрат на правову допомогу на відповідність вимогам чинного законодавства.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що в стягненні з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу слід відмовити, оскільки позивачем не доведено факт понесення цих витрат, обґрунтованість та пропорційність розміру таких витрат до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін. Надані позивачем документи не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Проте повністю з такими висновками суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Щодо індексації розміру аліментів.

Стаття 184 СК України передбачає можливість визначення розміру аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі.

Це відповідна (фіксована) сума коштів на утримання дитини, яка не є одноразовим платежем, а є твердою грошовою сумою визначеною судом на утримання дитини до її повноліття.

Частина друга статті 184 СК України передбачає, що визначений судом у твердій грошовій сумі розмір аліментів, підлягає індексації відповідно до закону.

Зобов`язання індексувати аліменти у твердій сумі було закріплене в ст. 184 ще Сімейного кодексу України від 10.01.02 р. Проте механізм такої індексації з`явився тільки у 2016 році.

Верховний Суд України в постанові від 06 листопада 2013 року у справі № 6-113цс13 зазначив, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі на підставі ч.2 ст. 184 СК України, підлягає індексації за аналогією закону згідно з п. 8 ст. 8 ЦПК України ( на даний час ч.9 ст. 10 ЦПК України) у порядку, передбаченому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення».

Ст.1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру (ч.1 ст.2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення").

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі» від 17 травня 2016р., який набрав чинності 12.06.2016р., були внесені зміни до ч.1 ст.2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", шляхом віднесення до об`єктів індексації також розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі.

Згідно ст.5 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів.

Відповідно до ст.9 даного Закону індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, які проводять відповідні відрахування аліментів із доходу платника аліментів.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначені у Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року N 1078 (далі - Порядок).

Відповідно до п.п.7 п.6 Порядку індексацію аліментів, визначених судом у твердій грошовій сумі, проводять підприємства, установи, організації та фізичні особи-підприємці, які здійснюють відрахування аліментів з доходу платника аліментів, за рахунок коштів платника аліментів.

Як зазначено в п.10-4 Порядку обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється з місяця, в якому призначено аліменти. Для аліментів, визначених судом у твердій грошовій сумі, що були призначені до червня 2016 р., обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з дня набрання чинності Законом України від 17 травня 2016 р. «Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі». При цьому розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, разом із сумою індексації не повинен перевищувати 50 відсотків грошового доходу платника аліментів.

Закон України від 17 травня 2016 р. «Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі» набрав чинності 12 червня 2016р.

Отже, базовим місяцем, з якого відбувається індексація аліментів у твердій грошовій сумі, призначених до червня 2016р., є травень 2016 року, як місяць, що передує місяцю набрання чинності змінами Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі» від 17 травня 2016р. до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".

Як зазначено в листі Міністерства соціальної політики України № 33/0/67-18 від 19.03.2018р. право на індексацію відбувається, коли індекс споживчих цін, обчислений наростаючим підсумком, перевищить поріг індексації, який із січня 2016 року встановлено у розмірі 103 %. Це відповідає положенням Закону України від 24 грудня 2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким встановлено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлено в розмірі 103 відсотки, який набрав чинності з січня 2016р. До цього в Законі України «Про індексацію грошових доходів населення» такий поріг індексації було визначено у розмірі 101 відсоток.

Зазначений лист Міністерства соціальної політики України № 33/0/67-18 від 19.03.2018р. містить як приклад розрахунку індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, у разі коли аліменти були призначено до червня 2016 року, так і індекси для здійснення такої індексації.

Зокрема, в ньому зазначено: якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, було призначено до червня 2016 року, то обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації цих аліментів здійснювалось саме з червня 2016 року. Право на індексацію відбулося у грудні 2016 року на індекс 4,0 %, на цей же індекс аліменти індексувалися у січні лютому 2017 року, березні травні на 8,0 %, червні серпні на 11,9 %, вересні листопаді на 15,4 %, грудні 2017 р. лютому 2018 р. на 19,0 %, березні квітні 2018 р. на 23,0 %.

Індекс споживчих цін розрахований починаючи з наступного за базовим місяця наростаючим підсумком.

Слід також враховувати, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, індексується в межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. Якщо розмір аліментів не перевищує прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, то вони індексуються в повному розмірі. Якщо ж розмір аліментів перевищує цей мінімум, то аліменти підлягають індексації в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. Сума аліментів, що перевищує цю межу, не індексується.

Враховуючи положення зазначених вище нормативних актів, межі заявлених позовних вимог по липень 2019 року, розмір встановлених судом аліментів у сумі 800грн., беручи до уваги, що базовим місяцем є травень 2016р., індекси споживчих цін, визначені наростаючим підсумком, суми індексації за цей період становлять:

ПеріодКоефіцієнт індексаціїПрожитковий мінімумСума індексаціїІндексований дохід
Червень2016р.0,001450,000,00800
Липень2016р.0,001450,000,00800
Серпень2016р.0,001450,000,00800
Вересень2016р.0,001450,000,00800
Жовтень2016р.0,001450,000,00800
Грудень2016р.4,001600,0032,00832,00
Січень2017р.4,001600,0032,00832,00
Лютий2017р.4,001600,0032,00832,00
Березень2017р.8,001600,0064,00864,00
Квітень2017р.8,001600,0064,00864,00
Травень2017р.8,001684,0064,00864,00
Червень2017р.11,901684,0095,20895,20
Липень2017р.11,901684,0095,20895,20
Серпень2017р.11,901684,0095,20895,20
Вересень2017р.15,401684,00123,20923,20
Жовтень2017р.15,401684,00123,20923,20
Листопад2017р.15,401684,00123,20923,20
Грудень2017р.19,001762,00152,00952,00
Січень2018р.19,001762,00152,00952,00
Лютий2018р.19,001762,00152,00952,00
Березень2018р.23,001762,00184,00984,00
Квітень2018р.23,001762,00184,00984,00
Травень2018р.23,001762,00184,00984,00
Червень2018р.23,001762,00184,00984,00
Липень2018р.23,001841,00184,00984,00
Серпень2018р.23,001841,00184,00984,00
Вересень2018р.23,001841,00184,00984,00
Жовтень2018р.23,001841,00184,00984,00
Листопад2018р.28,001841,00224,001024,00
Грудень2018р.28,001921,00224,001024,00
Січень2019р.31,901921,00255,201055,20
Лютий2019р.31,901921,00255,201055,20
Березень2019р.31,901921,00255,201055,20
Квітень2019р.31,901921,00255,201055,20
Травень2019р.36,201921,00289,601089,60
Червень2019р.36,201921,00289,601089,60
Липень2019р.36,202007,00289,601089,60
Всього: 5208,80

Отже, сума індексації за вказаний період становить 5208 грн.80коп.

Вирішуючи питання чи підлягає вона стягненню, колегія суддів враховує розмір заробітку, який отримував відповідач в зазначений період, зокрема те, що згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків, він з 3 кварталу 2017р. по 2 квартал 2018р. був працевлаштований та отримував заробітну плату. Його заробітна плата за 3 квартал 2017р. становить 6500грн., за 4 квартал 2017р. -9990грн. за 1 квартал 2018р.11250грн., за 2 квартал 2018р. -11350грн. (а. с. 180). Отже, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі за рішенням суду, разом із сумою індексації не перевищує 50 відсотків грошового доходу платника аліментів за зазначений період.

Відповідно до положень ч.9 ст. 10 ЦПК Україниякщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Оскільки зазначеними вище законодавчими актами про індексацію розміру аліментів, визначеного судом в твердій грошовій сумі, не врегульовано питання визначення заробітку платника аліментів для порівняння з розміром проіндексованого розміру аліментів, апеляційний суд вважає можливим застосувати аналогію закону та врахувати положення ч.2 ст.195 СК України, згідно якоїзаборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Отже, в інший період слід виходити із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Виходячи із статистичних даних середньомісячної номінальної заробітної плати штатних працівників в м. Миколаєві (а. с. 185), розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі за рішенням суду, разом із сумою індексації не перевищує 50 відсотків грошового доходу платника аліментів за зазначений період.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню визначена апеляційним судом сума індексації аліментів у розмірі 5208 грн.80коп.

Що стосується вимог про індексацію аліментів за період з січня 2015р. по квітень 2016р., то на думку апеляційного суду вони задоволенню не підлягають, так як згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків (а. с. 180), відповідач в цей період часу перебував на обліку в Заводському районному центрі зайнятості та отримував дохід. При цьому його дохід на 1 квартал 2015р. становив -368,07грн., за 2 квартал 2015р.-1413,82грн., за 3 квартал 2015р.-1867,73грн., за 4 квартал 2015р.-1316,13грн., за1 квартал 2016-1438,95грн.

Отже сума визначених за рішенням суду розміру аліментів у сумі 800грн. навіть без її індексації перевищує 50 відсотків грошового доходу платника аліментів за зазначений період. Тому індексація за цей період не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд безпідставно ухилився від визначення суми індексації, посилаючись на те, що відповідачем не надані докази отримання ним доходів за період з січня 2015року по теперішній час, на підставі який можна перевірити, чи не перевищує розмір аліментів разом із сумою індексації 50 % грошового доходу платника аліментів, а тому рішення суду в цій частині позовних вимог підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог у розмірі 5208 грн.80коп.

Не відповідає обставинам справи та діючому законодавству також висновок суду про необґрунтованість позовних вимог про стягнення пені, оскільки згідно розрахунку заборгованості, здійсненого державним виконавцем, відповідач увесь час сплачував аліменти у визначеній йому сумі, а позивач не надала докази того, що вона намагалась отримати аліменти в проіндексованому розмірі, що на думку суду свідчить про відсутність вини відповідача в утворенні заборгованості, через що вимога позивача про стягнення пені за прострочення сплати індексації аліментів задоволенню не підлягає.

Матеріали справи свідчать про те, що державний виконавець не тільки не здійснював індексацію розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі під час перебування виконавчого листа на виконанні, а й відмовився це зробити на вимогу представника позивача (а. с. 186). Отже, розрахунок заборгованості за аліментами, згідно якого заборгованість відсутня, зроблений державним виконавцем без урахування індексації розміру аліментів.

Судом встановлено необхідність здійснення такої індексації та визначено її розмір. Отже розмір індексації і є розміром заборгованості по аліментам в місяці, коли її необхідно було здійснювати.

За приписами ч. 1 ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Зазначені конституційні положення знайшли своє відображення у п. 7 ч. 3 ст. 2 та ст. 18 ЦПК України, згідно з якими судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення згідно ч.2 ст. 18 ЦПК України є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Отже, відповідач, якому достовірно було відомо про розмір аліментів, які були визначені судом, виконував його не в повній мірі, сплачуючи аліменти без урахування сум індексації, ніяких дій для визначення розміру індексації не вчиняв, чим сприяв виникненню заборгованості по сплаті аліментів, тому повинен нести відповідальність, передбачену ст. 196 СК України, яка передбачає, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Однак, враховуючи, що розмір пені в межах заявлених позовних вимог по липень 2019р. становить17628 грн., то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня лише у розмірі 100 відсотків заборгованості, а саме у сумі 5208 грн.80коп.

З урахуванням викладеного рішення суду в частині відмови у стягненні пені також слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог у розмірі 5208 грн.80коп.

Не погоджується колегія суддів також з висновком суду в частині відмови у повному обсязі у задоволенні вимог про стягнення витрат на правову допомогу, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу та інші, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, згідно ст. 137 ЦПК України несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як убачається з матеріалів справи позивачем було надано суду договір про надання правничої допомоги від 28.09.2018 р. (а. с.74), розрахунок розміру витрат і опис робіт, виконаних адвокатом при наданні правничої допомоги позивачу (а. с. 72). Також надана квитанція до прибуткового касового ордеру № 2301/18-Г від 23 січня 2019р. про отримання адвокатом від позивача 7500 грн. за надання правової допомоги.

Зазначені в розрахунку розміру витрат і опис робіт витрати є співмірним із складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, та значенню справи для позивача.

Згідно ч.5,6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як убачається з матеріалів справи відповідач та його представник не заявляли під час розгляду справи клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката через їх неспівмірність та не надавали з цього приводу докази.

За такого у суду не було достатніх правових підстав для відмови у стягненні з відповідача на користь позивача понесених нею витрат на правничу допомогу у повному обсязі.

Тому рішення в цій частині підлягає скасуванню.

Проте, визначаючи розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, колегія суддів враховує положення ст.141 ЦПК України, згідно якої судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, оскільки заявлені позовні вимоги задовольняються частково, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати, понесені нею на оплату наданої їй професійної правничої допомоги пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 3000 грн.

Інші доводи апеляційної скарги, крім тих, з якими погодилася колегія суддів, виходячи з конкретних обставин по справі, не є підставою для задоволення апеляційної скарги та позову в повному обсязі.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З урахуванням викладеного, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по аліментах у вигляді несплаченої індексації та пені, а також витрат на правову допомогу слід скасувати та ухвалити в цій частині вимог нове судове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по аліментах у вигляді несплаченої індексації у розмірі 5208 грн. 80 коп. та пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 5208грн. 80 коп., а також витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 грн. В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381 382 ЦПК України, судова колегія,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 липня 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по аліментах у вигляді несплаченої індексації та пені, а також витрат на правову допомогу скасувати та ухвалити в цій частині вимог нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість по аліментах у вигляді несплаченої індексації у розмірі 5208 грн. 80 коп. та пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 5208грн. 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання її повного тексту в порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови складено 18 жовтня 2019 року