Справа №242/2872/18
Провадження №2/242/226/19
РІШЕННЯ

Іменем України

13 березня 2019 року Селидівський міський суд Донецької області в складі: головуючого судді Капітонова В.І. секретар судового засідання Нарижна О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Селидівського міського суду Донецької області в м. Селидове за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Військово-цивільної адміністрації м. Авдіївка Донецької області, ОСОБА_3, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

за участю відповідача ОСОБА_2, -

встановив:

Позивач 13.06.2018 року звернулася до суду з позовом до про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2. Шлюб між ними розірвано. На ім'я відповідача у березні 1981 року видано ордер НОМЕР_1 від 02.03.1981 року на підставі рішення виконавчого комітету міської ради депутатів м.Ясинувата, на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Ордер видано на сім'ю з трьох осіб. У квартирі зареєстровано позивача, відповідача і їх сина ОСОБА_4, але відповідач за даною адресою не проживає з жовтня 2001 року без поважних причин. Вона сплачує всі витрати, пов'язані з утриманням квартири. Просить суд визнати відповідача, таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 27.08.2018 року відкрито провадження по справі та розгляд справи проводиться у порядку спрощеного позовного провадження.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутність, наполягала на задоволенні позовних вимог.

Відповідач у судовому засіданні заперечував про задоволення позовних вимог.

Треті особи: Військово-цивільна адміністрація м. Авдіївка Донецької області і ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином. Надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутність, не заперечували проти задоволення позовних вимог.

Дослідивши інші докази, судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 18.02.2002 року розірвано, що підтверджує копія свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_2, виданого 06.08.1976 року Авдіївською міською радою Донецької області, копія свідоцтва про розірвання шлюбу НОМЕР_3, виданого 18.02.2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Авдіївського міського управління юстиції Донецької області.

Згідно з ордером НОМЕР_1 від 02.03.1981 року, виданого Ясинуватським виконавчим комітетом міської ради м. Ясинувата, випливає, що право зайняти квартиру АДРЕСА_1, надано сім'ї, яка складається з ОСОБА_2 (наймач), ОСОБА_1 (дружина наймача), ОСОБА_4 (син наймача).

Відповідно до довідки, виданої Центром надання адміністративних послуг Авдіївської міської ради від 18.01.2018 року за №07-29д/384, за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровані ОСОБА_1, 1956 року народження, ОСОБА_2, 1955 року народження, ОСОБА_3, 1982 року народження, ОСОБА_5, 2002 року народження, ОСОБА_6, 2009 року народження.

З акту від 12.04.2018 р., складеного головою ОСББ «Мрія-Авдіївка» за участю сусідів ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, вбачається що за адресою АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_2, але не проживає за даною адресою з жовтня 2001 року.

Частиною 1 ст. 29 ЦК України встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Статтею 310 ЦК України визначено, що фізична особа має право на місце проживання, на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 64 ЖК УРСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом ст. 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно ст. 163 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його родини за ними зберігається займане житлове приміщення у випадках та в межах строків передбачених діючим законодавством.

У відповідності зі ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його родини за ними зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є наймачем квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1

Відповідач за місцем реєстрації не проживає. Факт тривалого не проживання відповідача у квартирі АДРЕСА_1 підтверджує акт від 12.04.2018 р., складеного головою ОСББ «Мрія-Авдіївка» за участю сусідів ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9.

Разом з тим, оскільки шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, розірвано, позивач не входить до складу членів сім'ї наймача в розумінні ст..ст. 64, 65 ЖК УРСР.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в постанові №2 від 12.04.85 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» В силу ст. 61 ЖК житлово-експлуатаційна організація, а при її відсутності - підприємство, установа, організація як наймодавець можуть бути стороною в спорах, що виникають з договорів найму жилого приміщення. Вони вправі, зокрема, пред'являти позови про визнання наймача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, розірвання договору найму жилого приміщення і виселення в зв'язку з систематичним порушенням правил співжиття, псуванням і руйнуванням жилих приміщень. Однак у справах із питань, віднесених до компетенції органів місцевого самоврядування чи місцевої державної адміністрації, або з питань управління житловим фондом, віднесених його власником або уповноваженим ним органом до свого відання згідно зі ст. 18 ЖК (наприклад, про визнання ордера недійсним, надання, бронювання або обмін жилого приміщення, визнання права на жиле приміщення крім випадків, коли в ньому проживають інші члени сім'ї наймача), належною стороною повинен бути відповідний орган чи власник житлового фонду. При розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства.

Положення Житлового Кодексу України не передбачають права наймача та членів сім'ї наймача звертатись до суду із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Натомість положення Цивільного Кодексу України містять норми, якими передбачено право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Тобто, тільки власник майна може звертатись до суду із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. З огляду на те, що позивач на даний час не є членом сім'ї наймача та ордер на користування квартирою АДРЕСА_1 Донецької області, видано на ім'я ОСОБА_2, у останньої таке право не виникає.

Належних та допустимих доказів того, що позивач на час розгляду справи є наймачем зазначеної квартири, суду не надано.

Згідно із ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, суд вправі захищати не будь-які права особи, а лише ті, що порушуються, невизнаються або оспорюються. Таке порушення прав повинно мати реальний характер на момент звернення особи до суду.

В силу ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Так, суд відзначає, що позивачем не було надано суду доказів, які б підтверджували порушення її прав чи інтересів.

Проаналізувавши представлені сторонами в силу вимог ст.ст. 76, 81 ЦПК України докази та оцінивши їх у сукупності, враховуючи висновок Верховного Суду викладений в постанові від 23 січня 2019 року в справі № 524/7927/16-ц (провадження № 61-30751св18), суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. ст. 12,13,81,259,258,263-265 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

У задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Військово-цивільної адміністрації м. Авдіївка Донецької області, ОСОБА_3, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням відмовити.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду через Селидівський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а після її функціонування, безпосередньо до Донецького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 18.03.2019 року.

Суддя В.І.Капітонов