Постанова

Іменем України

02 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 740/4328/14

провадження № 61-29041св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулька Б. І., Воробйової І. А., Кривцової Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Чернігівської області у складі колегії суддів: Євстафіїва О. К., Лакізи Г. П., Страшного М. М., від 26 липня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2014 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 15 листопада 2012 року між банком та відповідачем укладений кредитний договір, згідно з умовами якого банк відкривав відповідачу картковий рахунок № НОМЕР_1 в національній валюті України - гривні та встановив ліміт кредитної лінії у розмірі 25 000 грн.

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором, утворилась заборгованість, яка станом на 22 липня 2014 року становить 35 877,50 грн і складається із: тіла кредиту - 15 377,50 грн, простроченого тіла кредиту - 9 125,00 грн та заборгованості за комісіями - 11 375,00 грн.

З урахуванням зазначеного, ПАТ «Дельта Банк» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитом, строк сплати якої не настав, у сумі 15 377,50 грн, прострочену заборгованість за кредитом у сумі 9 125,00 грн, заборгованість за комісіями - 11 375,00 грн, а всього - 35 877,50 грн.

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив визнати недійсним укладений сторонами кредитний договір, посилаючись на те, що умови оспорюваного договору є несправедливими та суперечать принципам розумності й добросовісності й створюють дисбаланс договірних прав і обов`язків. Вказував на те, що ПАТ «Дельта Банк» письмово не повідомляло його про орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за кредитом та вартості всіх послуг. Також зазначав, що комісія за обслуговування кредитного ліміту у розмірі 3,5 % є незаконно нарахованою.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області у складі судді Ковальової Т. Г. від 05 травня 2017 року позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 35 877, 50 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк», суд першої інстанції виходив із того, що відповідач належним чином не виконував зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача на користь банку.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що після укладення договору ОСОБА_1 щомісячно вносив кошти на погашення кредиту до липня 2014 року і тривалий час не оспорював умови договору, не вважаючи їх недобросовісними та несправедливими, а усвідомив це після звернення банку до суду з позовом про стягнення заборгованості, пред`явивши зустрічний позов, на обґрунтування якого не надав доказів.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 26 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Змінено рішення в частині задоволених вимог ПАТ «Дельта Банк» шляхом зменшення розміру стягнутої з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» кредитної заборгованості до 24 502,50 грн і відшкодування витрат зі сплати судового збору до 245,01 грн, а загалом - до 24 747,51 грн.

Скасовано рішення в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ «Дельта Банк» про визнання договору недійсним та частково його задоволено.

Визнано недійсною укладену ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк» кредитну угоду відповідно до умов заяви від 15 листопада 2012 року № 001-24907-151112 в частині обов`язку ОСОБА_1 сплачувати ПАТ «Дельта Банк» щомісячну плату за обслуговування кредитного ліміту (комісію) у розмірі 3,5 % від суми кредитного ліміту та у разі наявності заборгованості за рахунком станом на день нарахування (яка передбачена пунктом 1.5 Тарифів на обслуговування платіжних карток тарифного пакету «Нова Готівочка», що затверджені рішенням Тарифного комітету ПАТ «Дельта Банк» (протокол № 395 від 08 листопада 2011 року).

У задоволенні решти зустрічного позову відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову та задовольняючи його частково, суд апеляційної інстанції виходив із того, що нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит, за рахунок позивача, є незаконним, а тому дійшов висновку про визнання недійсним договору в частині обов`язку ОСОБА_1 сплачувати ПАТ «Дельта Банк» щомісячну плату за обслуговування кредитного ліміту (комісію).

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення кредитної заборгованості, суд апеляційної інстанції виходив із того, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за кредитом у розмірі 24 502,50 грн (15 377,50 грн+9 125,00 грн), однак помилково стягнув комісію у розмірі 11 375,00 грн, яка незаконно встановлена банком, а тому зменшив розмір стягнутої заборгованості до 24 502,50 грн.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У серпні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду апеляційної інстанції в частині стягнення заборгованості та передати справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором. Вказував на те, що суд апеляційної інстанції не врахував, що умова договору щодо сплати щомісячної плати у розмірі 3,5 % від суми кредитного ліміту, яку суд визнав недійсною, є недійсною з моменту укладення кредитного договору, а тому суд неправильно визначив розмір заборгованості, яка підлягає стягненню з нього на користь банку, не врахував, що частина коштів, які він сплачував на погашення заборгованості, була зарахована банком на погашення комісії. Отже розмір його заборгованості перед банком є меншим, ніж визначив апеляційний суд.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 12 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві - Кривцовій Г. В.

Ухвалою Верховного Суду від 09 вересня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

15 листопада 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, який складається із: заяви ОСОБА_1 № 001-24907-151112, тарифів на обслуговування платіжних карток Тарифного пакету «Нова Готівочка», що затверджено рішенням Тарифного комітету ПАТ «Дельта Банк» (протокол № 395 від 08 листопада 2011 року), опитувальника клієнта - фізичної особи ОСОБА_1 та анкети позичальника ОСОБА_1 .

На виконання цього кредитного договору ПАТ «Дельта Банк» відкрило ОСОБА_1 кредитну лінію з кредитним лімітом у сумі 25 000,00 грн на строк 364 календарних дні з тарифним пакетом «Нова Готівочка».

Цим тарифним пакетом встановлена плата за обслуговування кредитного ліміту у розмірі 3,5 % від суми кредитного ліміту та у разі наявності заборгованості за рахунком станом на день нарахування (пункт 1.5), а також комісія за проведення операцій, здійснених у валюті, відмінній від валюти картрахунку, у сумі 1 % (пункт 2.4).

Відповідно до пунктів 2.5, 5, 7.1 заяви ОСОБА_1 до її підписання останній ознайомився в письмовій формі з інформацією про умови кредитування рахунку (у формі встановлення ліміту кредитної лінії) та про орієнтовну сукупну вартість кредиту; він повідомлений про те, що чинна редакція правил та тарифів на обслуговування платіжних карток розміщені на офіційному сайті ПАТ «Дельта Банк», у зв`язку з чим він зобов`язаний періодично ознайомлюватися з цими правилами й тарифами з метою перевірки їх чинності та знати зміни до правил і тарифів; він зобов`язаний перевіряти правильність здійснених операцій за рахунком у спосіб та в порядку, які визначено у правилах; з правилами та тарифами банку ОСОБА_1 попередньо ознайомлений і повністю з ними згоден, їх зміст він розуміє і зобов`язується неухильно дотримуватися положень даних правил та тарифів.

Згідно з розрахунком, наданим банком, заборгованість за кредитним договором станом на 22 липня 2014 року становить 35 877,50 грн і складається із: заборгованості за кредитом, строк повернення якої не настав - 15 377,50 грн, простроченої заборгованості за кредитом - 9 125,00 грн, заборгованості за комісією - 11 375,00 грн.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Перевіряючи доводи касаційної скарги щодо розміру стягнутої судом заборгованості за кредитним договором, колегія суддів виходить із такого.

За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Згідно з абзацами 2, 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

З Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року № 6-1746цс16.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання положень щодо сплати щомісячної плати у розмірі 3,5 % від суми кредитного ліміту недійсними.

Разом із тим, стягуючи з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором, суд апеляційної інстанції не врахував таке.

Так, звертаючись до суду з позовом ПАТ «Дельта Банк» просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 15 377,50 грн, прострочену заборгованість - 9 125,00 грн та заборгованість за комісією - 11 375,00 грн.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення кредитної заборгованості, суд апеляційної інстанції виходив із того, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за кредитом у розмірі 24 502,50 грн (15 377,50 грн+9 125,00 грн), однак помилково стягнув комісію у розмірі 11 375,00 грн, а тому зменшив розмір стягнутої заборгованості до 24 502,50 грн.

За змістом частини першої статті 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення, тобто положення щодо сплати щомісячної плати у розмірі 3,5 % від суми кредитного ліміту є недійсним з моменту укладення кредитного договору.

Згідно з розрахунком, який міститься в матеріалах справи, базовою величиною кредиту є основна сума кредиту - тіло кредиту, до складу якого банком включено комісію у розмірі 3,5 % від суми кредитного ліміту.

Визначаючи розмір заборгованості за кредитним договором, суд апеляційної інстанції не врахував, що ОСОБА_1 здійснював платежі щодо сплати заборгованості за кредитом, а саме: у грудні 2012 року, з січня по травень 2013 року, у жовтні 2013 року, та з кожного із цих платежів 875 грн - на погашення комісії, яку суд визнав незаконною, а томунеправильно визначив розмір заборгованості за кредитним договором, яка підлягає стягненню з відповідача на користь банку.

Загалом ОСОБА_1 сплатив на погашення комісії 6 125,00 грн, а тому з ОСОБА_1 на користь банку підлягає стягненню заборгованість у розмірі 18 377,50 грн (24 502,50 грн - 6 125,00 грн).

Згідно з частинами першою та третьою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Оскільки у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, тому рішення суду апеляційної інстанцій в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позову ПАТ «Дельта Банк» та стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 18 377,50 грн.

Рішення апеляційного суду в частині вирішення зустрічних позовних вимог не оскаржується, а тому в силу вимог статті 400 ЦПК України, в касаційному порядку не переглядається.

Щодо судових витрат

Згідно підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України у суд касаційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про частково задоволення позовних вимог банку у розмірі 18 377,50 грн, тобто 51,22 % ціни позову, то з відповідача на користь банку має бути сплачено 183,77 грн судового збору, що є 51,22 % ставки, яка була сплачена позивачем при зверненні до суду з позовом.

Згідно з підпунктом «б» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

При поданні касаційної скарги ОСОБА_1 сплатив 434,83 грн, тому пропорційно до задоволення касаційної скарги (51,22 %) з банку на його користь підлягає стягненню 222,71 грн.

Керуючись статтями 400, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 26 липня 2017 року в частині вирішення позовних вимог публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» скасувати.

Позов публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 18 377,50 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» судовий збір у розмірі 183,77 грн

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений за подання касаційної скарги, у розмірі 222,71 грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді: Б. І. Гулько І. А. Воробйова Г. В. Кривцова Р. А. Лідовець