ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1937/19 Справа № 213/370/18 Суддя у 1-й інстанції - Алексєєв О. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання - Голуб О.О.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 жовтня 2018 року, яке ухвалено суддею Алексєєвим О.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 08 жовтня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа - служба у справах дітей виконкому Інгулецької районної у місті ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

В обґрунтування позову зазначила, що з 2000 року по лютий 2013 року сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який 27 лютого 2013 року рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області розірвано. Від шлюбу мають двох дітей: сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Після розірвання шлюбу відповідач у вихованні дітей та їх матеріальному забезпеченні жодної участі не приймає, з дітьми не спілкується та стосунків з ними не підтримує. На даний час позивачу не відоме місце перебування відповідача, будь-які контактні дані відсутні.

Позивач просила суд позбавити відповідача батьківських прав стосовно сина ОСОБА_3 та дочки ОСОБА_4 та стягнути аліменти у розмірі 1/3 з усіх видів заробітку (доходу) відповідача до досягнення дітьми повноліття.

Заочним рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 жовтня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - служба у справах дітей виконкому Інгулецької районної у місті ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітної плати (доходу), щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з 14 лютого 2018 року і до повноліття дітей.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 в дохід держави судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог в частині позбавлення батьківських прав відповідача, посилаючись на те, що судом першої інстанції допущено неповне з'ясування обставин справи.

Судом першої інстанції не враховано те, що відповідач покинув сім'ю у 2013 році, разом не проживає. Не цікавиться життям та здоров'ям дітей, не утримує їх, не надає ані матеріальної, ані фізичної підтримки, не займається їх вихованням, що свідчить про ухилення батька від виховання дитини, що є підставою, на думку апелянта, для позбавлення його батьківських прав.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Учасники справи, належним чином повідомлені про розгляд справи, в судове засідання не з'явились, що у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розглядові справи. Позивач ОСОБА_1 подала заяву про розгляд справи без її участі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач з 2000 року по лютий 2013 року перебувала в шлюбі з відповідачем ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтвом про реєстрацію шлюбу, виданого Центрально - Міським відділом РАЦС м. Кривого Рогу від 03.03.2000 року (а.с. 10).

Від шлюбних відносин у сторін народилися син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 8 - 9).

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 лютого 2013 року шлюб між сторонами розірваний (а.с. 11 - 12).

09 березня 2018 року ОСОБА_5 зареєструвала шлюб зі ОСОБА_6. Після державної реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище на «ОСОБА_1» (а.с.170).

Відповідно до характеристики ТзОВ «СІТІСЕРВІС - КР» від 03 серпня 2018 року, позивач характеризується з позитивної сторони та приділяє достатньої уваги вихованню дітей. Відповідач протягом 5 років за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 не мешкає (а.с. 102).

Згідно характеристики директора КЗШ № 82 та класного керівника, учениця 6 класу КЗШ № 85 ОСОБА_4, зарекомендувала себе з позитивної сторони, виховується в неповній сім'ї, мешкає разом із мамою та братом. Батько цікавився навчанням дитини останній раз у початковій школі. Зі слів дитини, тато з сім'єю не проживає, з нею не спілкується, і де він знаходиться дитина не знає (а.с. 13).

Рішення суду першої інстанції не оскаржено в частині задоволення позовних вимог про стягнення аліментів на користь позивача на утримання неповнолітніх дітей з відповідача, тому відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, не переглядається судом апеляційної інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині позбавлення батьківських прав стосовно неповнолітньої доньки ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, а позивачем не доведено обставини свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині позбавлення батьківських прав стосовно сина ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що на час ухвалення рішення він досяг повноліття.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Згідно з пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" (далі - Постанова) ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них, а також повно і всебічно досліджувати обставини справи, оскільки, позбавлення батьківських прав - це крайній захід впливу на недобросовісних батьків.

Відповідно до пункту 15 Постанови, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно із статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, (далі - Конвенція) держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Як роз'яснив Верховний Суд України в Узагальненні «Практика розгляду судами справ, пов'язаних із позбавленням батьківських прав, поновленням батьківських прав, усиновленням, установленням опіки та піклування над дітьми» від 11 грудня 2008 року, при розгляді справ про позбавлення батьківських прав для встановлення обставин справи суду потрібно ретельно перевіряти докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, обов'язково здійснювати необхідні дії для залучення відповідача у справі та з'ясування його позиції та обґрунтувань. Також згідно із ч. 4 ст. 19 СК обов'язковою є участь у справі органу опіки та піклування.

Частиною 1 статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці (рішення від 7 грудня 2006 року у справі "Хант проти України").

Ухвалюючи рішення про відмову у позбавленні батьківських прав відносно сина ОСОБА_3, суд першої врахував положення ст. 6 СК України відповідно до якої, статус дитини має особа до досягнення нею повноліття та положення ст. 164 СК України відповідно до якої особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволені позовних вимог позивача в частині позбавлення батьківських прав стосовно сина ОСОБА_3

Ухвалюючи рішення про відмову у позбавленні батьківських прав відносно доньки ОСОБА_4 суд першої інстанції врахував, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України), тобто, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Позивач належним чином не вмотивувала власних доводів про обрання щодо відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав. Даних про обставини, які б свідчили про винну поведінку відповідача щодо власної доньки, або даних про те, що до відповідача раніше застосовувались попередження про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, матеріали справи не містять.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Позивачем по справі не надано належних та допустимих доказів, в розумінні 12,81 ЦПК України, на підтвердження того, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів показаннями свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На думку колегія суддів, відсутність відповідача у місці проживання, не відвідування батьком шкільного закладу навчання, не може бути достатнім вагомим доказом для застосування крайнього заходу впливу на відповідача.

Вирішуючи даний спір суд першої інстанції врахував, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України), що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків, натомість матеріали справи не містять доказів винних дій відповідача, про якого у матеріалах справи взагалі відсутні жодні відомості, та його ставлення до дитини та до своїх обов'язків, як батька.

Отже, а ні в суді першої інстанції, а ні в суді апеляційної інстанції, не надано жодних належних та допустимих доказів щодо винної поведінки відповідача та свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов'язками, що могло б бути підставою для позбавлення останнього батьківських прав.

Позбавлення батьківських прав матері, батька дитини є надзвичайним заходом сімейно-правової відповідальності, яка настає при винній поведінці батьків або одного з них. Матеріали справи не містять доказів, які могли б стати достатньою підставою для застосування до відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення його батьківських прав згідно ст.164 Сімейного кодексу України.

Також слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці, яка є частиною національного законодавства України, у рішенні по справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року зазначив, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. При цьому, звернув увагу на те, що позивач у цій справі намагався побачити дитину та оскаржував рішення про позбавлення батьківських прав і цей факт міг свідчити про його інтерес до дитини.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду має бути змінено та доповнено його резолютивну частину абзацом наступного змісту: «Покласти на Орган опіки та піклування Інгулецької міської ради контроль за виконанням батьківських обов'язків відповідачем ОСОБА_2».

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне попередити ОСОБА_2 про необхідність належного виконання обов'язків по вихованню та утриманню дитини.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, а оскаржуване рішення підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 жовтня 2018 року змінити.

Доповнити резолютивну частину рішення абзацом наступного змісту: «Покласти на Орган опіки та піклування Інгулецької міської ради контроль за виконанням батьківських обов'язків відповідачем ОСОБА_2».

Попередити ОСОБА_2 про необхідність належного виконання обов'язків по вихованню і утриманню дитини.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 березня 2019 року.

Головуючий:

Судді: