Дата документу 17.10.2019 Справа № 332/1086/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №332/1086/19 Головуючий у 1 інстанції Марченко Н.В.
Провадження № 22-ц/807/3035/19 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Кухаря С.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький титано-магнієвий комбінат» на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 22 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький титано-магнієвий комбінат» про відшкодування збитків, завданих невиконанням договору, примусове виконання обов`язку в натурі, -

В С Т А Н О В И ЛА:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Запорізький титано-магнієвий комбінат» про відшкодування збитків, завданих невиконанням договору, примусове виконання обов`язку в натурі.

В обґрунтування позову зазначав, що 24.01.2000 року між ним, як співавтором винаходу «Спосіб отримання очищеного тетрахлориду титану» за заявою на видачу патенту № від 10.01.2000 р., іншими співавторами та КП «ЗТМК», правонаступником є ТОВ «ЗТМК» було укладено Договір № 32 «Про передачу прав на науково-технічну продукцію предмета винаходу «Спосіб отримання тетрахлориду титану» та виплату авторської винагороди за використання даного винаходу за заявкою на видачу патенту № від 10.01.2000 р.

На підставі зазначених договорів щорічно за період 2001-2008 років відповідачем виконувались свої обов`язки за договором та позивач отримував щорічно по 14000 гри. без урахування рівня інфляції.

Проте, з 2009 року до теперішнього часу відповідач перестав виконувати свої обов`язки по оплаті авторської винагороди та сплаті річного збору підтримання патенту в силі, через що з 10.01.2011 року дію патенту № 37307 на винахід «Спосіб отримання очищеного тетрахлориду титану» за заявкою на видачу патенту № від 10.01.2000 р. було припинено.

Посилаючись на вищевикладене, просив суд стягнути збитки (упущену вигоду), завдані неналежним виконанням умов Договору № 32 за період з 01.01.2017 року по 31.12.2017 рік з урахуванням рівня інфляції у розмірі 15372 грн. та 3 % річних в сумі 487 грн. 60 коп. та за період з 01.01.2018 року по 31.12.2018 рік у розмірі 14000 грн. та 3 % річних в сумі 103 грн. 50 коп.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 22 липня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Запорізький титано-магнієвий комбінат» на користь ОСОБА_1 збитки (упущену вигоду), завдані неналежним виконанням Договору №32 від 24.01.2000 року за 2018 рік у розмірі 14000 грн. та 3 % річних у розмірі 62 грн. 14 коп.

Стягнуто з ТОВ «Запорізький титано-магнієвий комбінат» на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 347,84 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ТОВ «Запорізький титано-магнієвий комбінат» подало апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані всі обставини справи, та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовної заяви про відшкодування збитків, в частині стягнення з відповідача збитків (упущеної вигоди) за 2017 рік у розмірі 15 372 грн. та 3 % річних у розмірі 487,60 грн., 3 % річних за 2018 рік у розмірі 103,50 грн.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам.

Встановлено, що 24.01.2000 року між ОСОБА_1 , як співавтором винаходу «Спосіб отримання очищеного тетрахлориду титану» за заявою на видачу патенту № від 10.01.2000 р., іншими співавторами та КП «ЗТМК», правонаступник є ТОВ «ЗТМК» було укладено Договір № 32 «Про передачу прав на науково-технічну продукції предмета винаходу засіб отримання тетрахлориду титану» та виплату авторської винагороди з використання даного винаходу за заявкою на видачу патенту № від 10.01.2000.

На підставі договору про розподіл авторської винагороди між авторами винаходу «Спосіб отримання очищеного тетрахлориду титану» за заявкою на видачу патенту № від 10.01.2000 р. автори винаходу погодилися, що ОСОБА_1 належить 14% винагороди. Щорічно розмір авторської винагороди складав 14000 грн.

Пунктом 2.3 Договору № 32 визначено, що розмір винагороди складає 100 000 грн. щорічно протягом всього строку дії патенту та його використання та 35% виручки від продажу ліцензії. Розмір винагороди переглядається по мірі інфляції та при зміні об`ємів виробництва тетрахлориду титану з оформленням додаткової угоди до даного договору.

Відповідно до п. 1.3. Договору № 32 від 24.01.2000 р. до обов`язків Підприємства відноситься здійснення необхідних платежів для підтримання патенту в силі.

Через несплату ТОВ «ЗТМК» чергового платежу 10.01.2011 року дію патенту № 37307 на винахід «Спосіб отримання очищеного тетрахлорид; титану» за заявкою на видачу патенту № від 10.01.2000 р. було припинено.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 23.01.2014 року факт порушення ДП «ЗТМК» норм договору був встановлений, у зв`язку із чим стягнуто на користь ОСОБА_1 збитки (упущену вигоду), завдані неналежним виконанням умов Договору № 32 від 10.01.2000 р. за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2012 р. в сумі 28000 грн.

Згідно п. 4, п. 5 прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який набрав чинності з січня 2004 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виниклі після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

За приписами статті 203 ЦК України, в редакції 1963 року, у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язання боржником він зобов`язаний відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Під збитками розуміються витрати, зроблені кредитором, втрата або пошкодження його майна, а також не одержані кредитором доходи, які він одержав би, якби зобов`язання було виконані боржником.

Згідно п. 2.5 Договору № 32 авторська винагорода сплачується авторам не пізніше 30 днів після кожного календарного року, починаючи з дати початку використання винаходу, з урахуванням індексації.

За приписами ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Положеннями ч.1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що за умови належно виконання відповідачем умов договору, ОСОБА_1 мав би право на отримання авторської винагороди в сумі 14000 грн. на рік, а тому розмір упущеної вигоди за період з 01.01.2018 р. по 31.12.2018 р. склав 14000 грн., а з урахуванням 3 % річних за період з 31.01.2019 р. по 25.03.2019 р. збиток склав 62,14 грн. (14000 грн. х 3% : 100% : 365 днів) х 54 дня). Відповідно саме ця сума підлягає стягненню з винної особи, а саме з ТОВ «ЗТМК».

В апеляційній скарзі скаржник просить відмовити в задоволенні позовних вимоги про відшкодування збитків, в частині стягнення з відповідача збитків (упущеної вигоди) за 2017 рік у розмірі 15 372 грн. та 3 % річних у розмірі 487,60 грн., 3 % річних за 2018 рік у розмірі 103,50 грн.

Проте, зі змісту оскарженого рішення вбачається, що вимоги щодо відшкодування збитків (упущеної вигоди), завданих неналежним виконанням умов Договору № 32 за період з 01.01.2017 року по 31.12.2017 рік з урахуванням рівня інфляції у розмірі 15372 грн. та 3 % річних в сумі 487 грн. 60 коп., не були судом задоволенні, оскільки були предметом розгляду у справі № 332/3223/18 та були частково задоволені рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20.11.2018 року у цій справі.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи та долученим до справи доказам. Норми матеріального й процесуального права судом першої інстанції застосовано правильно.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Докази та обставини, ні які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для задоволення позову у відповідній частині.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький титано-магнієвий комбінат» залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 22 липня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 17 жовтня 2019 року.

Головуючий

Судді: