Єдиний унікальний номер 235/2712/19 Номер провадження 22-ц/804/2624/19

Номер провадження 22-ц/804/2624/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2019 року Донецький апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.

за участю секретаря Ротар Я.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті апеляційну скаргу Державного підприємства «Первомайськвугілля» на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 25 липня 2019 року (ухваленого під головуванням судді Філь О.Є. у м. Покровськ Донецької області, повний текст складено 30 липня 2019 року) у цивільній справі №235/2712/19 за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Первомайськвугілля» про визнання незаконним та скасування наказу про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 25 липня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано незаконним звільнення ОСОБА_1 з посади помічника генерального директора з договірної роботи, тендерних закупівель за прогул без поважних причин на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_1 на роботі в Державному підприємстві «Первомайськвугілля» на посаді помічника генерального директора з договірної роботи, тендерних закупівель.

Стягнуто з Державного підприємства «Первомайськвугілля» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 83712,86 грн. та моральну шкоду в розмірі 1000,00 грн., судовий збір в розмірі 768,40 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення в частині поновлення на роботі підлягає негайному виконанню.

В апеляційній скарзі представник ДП «Первомайськвугілля» просить змінити рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу з урахуванням сум утримання відповідних податків та з зазначенням дати поновлення на роботі.

В обґрунтування посилається на те, що ОСОБА_1 був звільнений з роботи з 11.01.2019 року. Однак він перебував на амбулаторному та стаціонарному лікуванні в КЛПЗ Покровська міська лікарня з 22.12.2018 року по 20.03.2019 року,тобто в період з 11.01.2019 року по 20.03.2019 року підлягає оплаті у іншому порядку, а не з фонду заробітної плати, тому даний час не є вимушеним з вини відповідача прогулом,за який має бути виплачена заробітна плата за статтею 235 КЗпП України. Таким чином загальний період вимушеного прогулу становить з 21.03.2019 року по 25.07.2019 року та складає 85 робочих днів.

Крім того, при ухваленні рішення про поновлення працівника на роботі суд зазначає дату з якої підлягає поновленню працівник.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судове засідання з`явився ОСОБА_2 Ю ОСОБА_3 В ОСОБА_4 Представник ДП «Первомайськвугілля» в судове засідання не з`явився, направив заяву про розгляд справи у його відсутність.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату,час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність осіб, які не з`явилися до суду, оскільки вони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи і від них не надійшло письмове клопотання про відкладення розгляду справи із зазначенням поважності причин.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував в трудових відносинах з ДП «Первомайськвугілля», працюючи на посаді помічника генерального директора з договірної роботи і тендерних закупівель.

Наказом №7-к від 11.01.2019 року його було звільнено з роботи з 11.01.2019 року за прогул без поважних причин по п.4 ч.1ст.40 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки .

Згідно лікарняних листків позивач перебував на лікуванні в періоди 20.11.2018 року по 07.12.2018 року, з 10 грудня 2018 року по 20 березня 2019 року.

Дійшовши до висновку про незаконне звільнення позивача та поновлення його на роботі, суд першої інстанції на підставі положень ст.235 КЗпП України встановив, що період вимушеного прогулу складає 133 робочих дні з 11.01.2019 року по 25.07.2019 року, тобто з моменту звільнення до ухвалення судового рішення.

Висновок суду узгоджується з положеннями частини 2 ст.235 КЗпП України, якою передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі одночасно приймається рішення про виплату працівникові середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що вказує в резолютивній частині рішення.

Суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів.

Крім того, відрахування податків і обов`язкових платежів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу не погіршує становище працівника, якого поновлено на роботі, оскільки за цей період, у разі перебування на посаді, працівник отримував би заробітну плату, із якої також відраховувались би податки і збори.

З одного боку, суд не повинен був розраховувати розмір податків, що підлягають утриманню, з іншого у резолютивній частині рішення суд повинен був указати, що суму виплат зазначено без урахування податків і зборів.

Проте у рішенні Красноармійського міськрайонного суду від 25 липня 2019 року не зазначено, що сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу та сума моральної шкоди стягнуті без урахування податків і зборів.

За таких обставин доводи апеляційної скарги в цій частині заслуговують на увагу. Рішення суду першої інстанції підлягає зміні, з зазначенням в резолютивній частині про те, що стягнута сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральна шкода вказана без урахування податків і зборів.

Згідно частини 2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі одночасно приймається рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року,не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Отже, виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу.

Дійшовши до висновку про незаконне звільнення позивача, суд першої інстанції на підставі положень ст.235 КЗпП України правильно встановив, що період вимушеного прогулу, який підлягає оплаті, складає 133 робочих дні з 11.01.2019 року по 25.07.2019 року, тобто з моменту звільнення до ухвалення судового рішення.

Законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин. Враховуючи це, роботодавець зобов`язаний виплатити працівниці всю суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Зменшувати її на суму отриману по оплаті лікарняних незаконно.

Статтею 235 КЗпП не передбачена можливість зменшити середній заробіток за час вимушеного прогулу за певних обставин.

Таким чином, право працівника на отримання середньої зарплати за час вимушеного прогулу не ставитися в залежність від факту отримання ним інших виплат в період вирішення спору про його незаконне звільнення.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом при визначенні періоду вимушеного прогулу було безпідставно не враховано час перебування позивача на лікарняному, який оплачується по іншому, є безпідставними,так як не ґрунтуються на положеннях статті 235 ЦПК України. А тому підстави для перерахунку періоду та суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу відсутні.

Доводи апеляційної скарги про те, що при ухваленні рішення про поновлення працівника на роботі суд зазначає дату з якої підлягає поновленню працівник є безпідставним. В резолютивній частині судового рішення суд першої інстанції зазначив про негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі, інші доводи

відносяться до роз`яснення судового рішення, що не входить до компетенції суду апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної або резолютивної частин.

Оскільки апеляційним судом встановлено, що резолютивна частина рішення підлягає доповненню словами: » без утримання податків й інших обов`язкових платежів» , то є підстави для часткового задоволення апеляційної скарги та зміни резолютивної частини рішення.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції в оскаржуваній частині.

Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку лише про доповнення резолютивної частини рішення без зміни рішення по суті, то відсутні підстави для стягнення з позивача на користь відповідача судового збору, пов`язаного з розглядам справи у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 20 вересня 2019 року було поновлено строк на апеляційне оскарження рішення суду і відповідно до вимог ч.4 ст.359 ЦПК України зупинено його дію до закінчення апеляційного провадження у справі. Оскільки апеляційне провадження закінчено, то дію оскаржуваного рішення слід відновити.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Первомайськвугілля» задовольнити частково.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду від 25 липня 2019 року змінити, доповнивши резолютивну частину рішення після слів: » моральну шкоду в розмірі 1000,00 грн.» словами- «без утримання податків й інших обов`язкових платежів» .

В іншій частині рішення залишити без змін.

Відновити дію оскаржуваного рішення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 жовтня 2019 року.

Судді: