ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7678/19 Справа № 210/5029/18 Суддя у 1-й інстанції - Сільченко В. Є. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.,

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційними скаргами Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» та відповідача ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 травня 2019 року, ухваленого суддею Сільченком В.Є.у м. Кривому Розі,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що за заявою відповідача від 14 травня 2010 року укладено кредитний договір без номера, на виконання якого ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку. Зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі, що відповідають діючим тарифам на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Зобов`язання за вказаним кредитним договором ОСОБА_1 належним чином не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість станом на 19 червня 2018 року в сумі 45446,07 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 16542,07 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 6808,53 грн., заборгованості за пенею та комісією - 19455,18 грн., штрафу (фіксована частина) -500,00 грн., штрафу (процентна складова) -2140,29 грн., яку позивач просить суд стягнути на свою користь та понесені судові витрати.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 травня 2019 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 14.05.2010 року в розмірі 16808,53 грн. та витрати зі сплати судового збору 1762,00 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та не врахування суми 1319,13 грн. сплачених ним коштів в рахунок погашення кредиту. Ставить питання про зміну рішення суду та зменшення розміру стягнутої заборгованості з 16808,53 грн. до 15489,40 грн.

В апеляційній скарзі представник АТ КБ «ПриватБанк» посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також не встановлення дійсних прав та обов`язків за укладеним договором, ставить питання про скасування рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту та ухвалення нового про задоволення цих позовних вимог у повному обсязі. В іншій частині, рішення суду, залишити без змін.

В мотивування доводів апеляційної скарги представник позивача зауважує, що судом не враховано отримання відповідачем послуги «миттєва розстрочка» у серпня 2015 року та інформації, що міститься у виписці з банківського рахунку відповідача, стосовно розміру використаних позичальником кредитних коштів, яка є первинним бухгалтерським документом та доводить суму заборгованості за тілом кредиту 16542,07 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» зауважує, що сплачені боржником кошти в сумі 1319,13 грн. враховано в наданому розрахунку заборгованості в передостанньому стовпчику у відповідні дати 09 червня 2017 - 600,44 грн., 11 липня 2017 року - 12,69 грн. та 09 серпня 2017р.- 706 грн.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду оскаржується як позивачем так і відповідачем лише в частині розміру заборгованості за тілом кредиту, в іншій частині щодо стягнення відсотків та пенею, рішення суду першої інстанції не оскаржується, тому судом апеляційної інстанції в цій частині не переглядається.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, наданого позивачем відзиву і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено, щоміж АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 14 травня 2010 року укладено договір №б/н, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, а відповідач у свою чергу зобов`язався погасити кредит та сплатити за його користування відсотки у розмірі встановленому тарифами кредитування.

Згідно розрахунку, наданого позивачем АТ КБ «ПриватБанк» у ОСОБА_1 станом на 19 червня 2018 року утворилась заборгованість в сумі 45446,07 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 16542,07 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 6808,53 грн., заборгованості за пенею та комісією - 19455,18 грн., штрафу (фіксована частина) -500,00 грн., штрафу (процентна складова) -2140,29 грн. ( а.с.5-7 ).

Задовольняючи частково позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в частині, що оскаржується, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не надано доказів збільшення кредитного ліміту, тому дійшов висновку, що з боржника підлягає стягненню лише 5000 грн.

Однак, колегія суддів не може у повному обсязі погодитися із висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте суд першої інстанції не з`ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі неможна визнати законним і обґрунтованим.

Між сторонами виник спір стосовно кредитних правовідносин, які виникли в результаті використання кредитної картки відкритої на ім`я відповідача та оформлення операції «оплата частинами».

Зі змісту статей 626, 638 ЦК України слідує, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що Позичальник зобов`язаний повернути Кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики, якщо інше не встановлено і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК України).

Відповідно до частини другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ч. 1 ст. 64 ЦПК України - письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Матеріалами справи доведено наявність між сторонами договірних зобов`язань, стосовно надання відповідачу ОСОБА_1 кредитних коштів, що кореспондує його обов`язок з їх повернення.

Відповідачем визнано факт отримання кредитних коштів. Крім того, як видно з виписки по фінансовому рахунку відповідача він сумлінно користувався кредитним коштами та неодноразово здійснював повне погашення. Остання заборгованість у відповідача виникла з 01 лютого 2017 року. Як видно з виписки по рахунку 31 січня 2017 року позичальником проведено поповнення карткового рахунку на суму 8720,00 грн., та залишок кредитних коштів 21,71 грн. мав позитивне значення. Саме з 01 лютого 2017 року у відповідача виникла заборгованість.

Колегією суддів досліджено надані позивачем АТ КБ «ПриватБанк» розрахунки заборгованості та виписку руху коштів по рахунку відкритому на ім`я відповідача ОСОБА_1 з яких видно, що кошти, які були сплачені відповідачем в рахунок погашення кредитної заборгованості в загальному розмірі 2828,16 грн. при розрахунку заборгованості враховано позивачем. Що доводиться розрахунком заборгованості в передостанньому стовпчику «сума коштів внесена клієнтом» у відповідні дати 09 червня 2017 - 600,44 грн., 11 липня 2017 року - 12,69 грн. та 09 серпня 2017р.- 706 грн., остання дата погашення 02 березня 2018 року на суму 50 грн., тому доводи апеляційної скарги відповідача не підлягають задоволенню.

Колегія суддів зауважує на доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» , щодо наявності належних, допустимих та достатніх доказів використання відповідачем кредитних коштів у більшому обсязі ніж 5000 грн., стягнутому судом першої інстанції.

Як видно з виписки по особовому рахунку, 20 січня 2016 року відповідачу було встановлено кредитний ліміт 8000.00 грн., про існування якого він був обізнаний оскільки його використовував та проводив регулярні погашення.

Як видно з розрахунку заборгованості та руху коштів по рахунку відкритому на ім`я відповідача, він активно користувався кредитними коштами, знімаючи та погашаючи кредитну заборгованість останнє погашення 29 квітня 2017 року на суму 430 грн. шляхом поповнення готівкою картки в терміналі самообслуговування.

Як до оформлення угоди придбання товару за допомогою сервісу «оплата частинами», так і після її оформлення, відповідач активно користується кредитними коштами, використовуючи для покупки товарів, знімаючи готівку в банкоматі, та поповнюючи картку готівкою в терміналі самообслуговування, що доводить факт обізнаності відповідача про умови кредитного договору та свідоме використання кредитних коштів та погашення платежів.

Колегія суддів не може погодитися, із розрахунком заборгованості, наданого позивачем АТ КБ «ПриватБанк», який міститься в матеріалах справи, оскільки він не відображує окремо заборгованість лише по тілу кредиту, тобто використаних ОСОБА_1 кредитних коштів.

Провівши власний розрахунок за відомостями, що містяться у виписці по картковому рахунку, в межах заявлених позовних вимог, за період з 01 лютого 2017 року по 19 червня 2018 року, маємо суму використаних ОСОБА_1 кредитних коштів 16900,47 грн., з урахуванням суми погашення кредиту 2828,16 грн., заборгованість за тілом кредиту становитиме 14072,31 грн.

На підставі викладеного, колегія суддів прийшла до переконання, що рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 травня 2019 року в оскаржуваній частині, ухвалено без повного дослідження наявних в матеріалах справи доказів, згідно положення п.п.1,3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає зміні та збільшенню заборгованості стягнутої з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» за тілом кредиту з 5000 грн. до 14072,31 грн., що відповідно призведе до збільшення розміру загальної заборгованості з 16808,53 грн. до 25880,84 грн.

Згідно положення ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача.

Якщо суд апеляційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює або ухвалює нове рішення, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.13 ст.141 ЦПК України).

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом АТ КБ «ПриватБанк» сплачений судовий збір у сумі 1762 грн. та за розгляд апеляційної скарги 2643 грн. У зв`язку із тим, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, тому з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам в сумі 2508 грн., відповідно розрахунку (4405х25880,84/45446).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 травня 2019 року змінити, збільшити розмір стягнутої з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором від 14 травня 2010 року за тілом кредиту з 5000 грн до 14072,31 грн., що відповідно призведе до збільшенню розміру загальної заборгованості з 16808,53 грн. до 25880,84 грн.

Змінити рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 травня 2019 року в частині розподілу судових витрат стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 2508 грн. витрати зі сплати судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 15 жовтня 2019 року.

Головуючий:

Судді: