Номер провадження: 22-ц/813/4021/19
Номер справи місцевого суду: 520/7581/18
Головуючий у першій інстанції Калініченко Л. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.10.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Віцько А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м.Одеси від 09 січня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Стікон» про визнання права особистої приватної власності на нерухоме майно та зобов`язання вчинити певні дії, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Товариство з обмеженою відповідальністю «Стікон» про визнання майнових прав на квартиру спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного сумісного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду міста Одеси з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Стікон», в якому просив:

1) визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 , відповідно до договору №КПИП-010118;

2) визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на машиномісце № НОМЕР_1 , яке розташоване в підвалі, за адресою: АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 П, відповідно до договору №КПИП-010934;

3) зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Стікон» переоформити належним чином відповідні договори купівлі-продажу майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 , відповідно до договору №КПИП-010118 на ОСОБА_1 ;

4) зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Стікон» переоформити належним чином відповідні договори купівлі-продажу майнових прав на машиномісце № НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 розташоване в підвалі, за адресою: АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 П, відповідно до договору №КПИП-010934 на ОСОБА_1 .

В обґрунтування зазначеного позову позивач посилається на те, що він з 17 листопада 2016 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 .

Проте, шлюбні відносини з відповідачем погіршилися та з осені 2017 року вони припинили проживати разом та вести спільне господарство. На теперішній час в районному суді знаходиться справа про розлучення.

За період шлюбних відносин між ними були укладені договори №КПИП-010118 від 03.03.2017 року та №КПИП-010934 від 05.07.2017 року, з Товариством з обмеженою відповідальністю «Стікон» щодо придбання майнових прав на трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_5 115,70 АДРЕСА_6 ( АДРЕСА_7 адреса) та майнових прав на машино-місце №102 (будівельний номер), площею 21,70 кв.м., у підвалі споруджуваного будинку за адресою: АДРЕСА_2 , секції П АДРЕСА_8 будівельна адреса АДРЕСА_9 .

Позивач у позові стверджує, що грошові кошти сплачені на виконання вказаного договору є його особистими коштами, що підтверджується розпискою від 25.02.2017 року, за умовами якої він ОСОБА_1 отримав в борг від ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 60 000 доларів США для придбання квартири, а також копіями виписок по рахункам щодо перерахування коштів із-за кордону на користь ОСОБА_2

Оскільки грошові кошти, які були перераховані на виконання зазначених договорів №КПИП-010118 від 03.03.2017 року та №КПИП-010934 від 05.07.2017 року, є особистими коштами ОСОБА_1 , останній просить суд визнати за ним право особистої приватної власності на машиномісце № НОМЕР_1 , яке розташоване в підвалі, за адресою: АДРЕСА_2 , та на квартиру АДРЕСА_1 .

У вересні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Стікон», про визнання майнових прав на квартиру спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного сумісного майна подружжя, в якій просить суд:

- визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя грошові кошти внесені за договорами купівлі-продажу майнових прав №КПИП - 10118 від 03.03.2017 року та №КПИП - 010118 від 03.03.2017 року у загальній сумі 1 688 405 гривень 00 копійок;

- здійснити розподіл спільного майна подружжя шляхом:

* визнання за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на 1/2 частину майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 , згідно договору купівлі-продажу майнових прав №КПИП - 010118 від 03.03.2017 року;

- визнання за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на Ѕ частину майнових права на машиномісце АДРЕСА_10 , згідно договору купівлі-продажу майнових прав №КПИП - 010934 від 05.07.2017 року;

- визнання за ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , право особистої приватної власності на 1/2 частину майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 , згідно договору купівлі-продажу майнових прав №КПИП - 010118 від 03.03.2017 року;

- визнання за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на Ѕ частину майнових прав на машиномісце АДРЕСА_10 , згідно договору купівлі-продажу майнових прав №КПИП - 010934 від 05.07.2017 року;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_2 посилається на те, що дійсно вона - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 17 листопада 2016 року перебували у зареєстрованому шлюбі, проте сімейні стосунки фактично між ними припинились з 15.11.2017 року.

В період шлюбу ними було набуте вищевказане майно.

Позивачка ОСОБА_2 зазначає, що згідно довідки №03/439 від 21.08.2018 року, грошові кошти в сумі 1405155,00 гривень, за договором купівлі-продажу майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 - 010118 від 03.03.2017 р. сплачені позивачем та відповідачем в період перебування у зареєстрованому шлюбі, згідно умов договору в рівних частинах, а не особисто позивачем, як вказує ОСОБА_1 у первісному позові, тому все майно має бути поділене між ними в рівних частках.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 09 січня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано грошові кошти в загальній сумі 1 405 155 грн., внесені за договором №КПИП-010118 купівлі-продажу майнових прав від 03.03.2017 року, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Стікон», з однієї сторони, та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , з другої сторони, на придбання майнових прав на трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_11 (будівельна адреса АДРЕСА_9 , спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ).

Здійснено розподіл спільного сумісного майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наступним чином:

Визнано за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на Ѕ частку від грошових коштів в сумі 1 405 155 гривень, а саме що становить в сумі 702 577 гривень 50 копійок, які сплачені на виконання договору №КПИП-010118 купівлі-продажу майнових прав від 03.03.2017 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Стікон», з однієї сторони, та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , з другої сторони, на придбання майнових прав на трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_11 ( АДРЕСА_7 адреса АДРЕСА_9 .

Визнано за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на Ѕ частку від грошових коштів в сумі 1 405 155 гривень, а саме що становить в сумі 702 577 гривень 50 копійок, які сплачені на виконання договору №КПИП-010118 купівлі-продажу майнових прав від 03.03.2017 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Стікон», з однієї сторони, та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , з другої сторони, на придбання майнових прав на трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_5 115,70 АДРЕСА_6 адреса АДРЕСА_9 .

Визнано грошові кошти в загальній сумі 159 362 гривні, внесені за договором №КПИП-010934 купівлі-продажу майнових прав від 05.07.2017 року, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Стікон», з однієї сторони, та ОСОБА_2 , з другої сторони, на придбання майнових прав на машино-місце №102 (будівельний номер), площею 21,70 кв.м., у підвалі споруджуваного будинку за адресою: АДРЕСА_2 , секції П (будівельна адреса АДРЕСА_9 , спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнано за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на Ѕ частку від грошових коштів в сумі 159362 гривні, а саме що становить в сумі 79681 гривня, які сплачені на виконання договору №КПИП-010934 купівлі-продажу майнових прав від 05.07.2017 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Стікон», з однієї сторони, та ОСОБА_2 , з другої сторони, на придбання майнових прав на машино-місце №102 (будівельний номер), площею 21,70 кв.м., у підвалі споруджуваного будинку за адресою: АДРЕСА_2 , секції П АДРЕСА_12 адреса АДРЕСА_9 .

Визнано за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на Ѕ частку від грошових коштів в сумі 159362 гривні, а саме що становить в сумі 79681 гривня, які сплачені на виконання договору №КПИП-010934 купівлі-продажу майнових прав від 05.07.2017 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Стікон», з однієї сторони, та ОСОБА_2 , з другої сторони, на придбання майнових прав на машино-місце №102 (будівельний номер), площею 21,70 кв.м., у підвалі споруджуваного будинку за адресою: АДРЕСА_2 , секції П АДРЕСА_8 будівельна адреса АДРЕСА_9 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в загальній сумі 1409 гривень 60 копійок.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Київського районного суду м.Одеси від 09 січня 2019 року та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі, а у задоволенні зустрічних вимог відмовити, посилаючись на порушення судом першою інстанцією норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, заперечень на неї, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання майна особистою власністю та задовольняючи зустрічні вимоги ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна, суд першої інстанції виходив з того, що спірне майно, набуте під час шлюбу Бурдейними є спільною сумісною власністю подружжя, яке підлягає поділу порівну.

Такий висновок суду першої інстанції є вірним.

Норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками:

1) час набуття майна;

2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У зв`язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними у період шлюбу може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

З матеріалів справи вбачається, що 17 листопада 2016 року Київським районним у м.Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , яка після державної реєстрації шлюбу змінила прізвище на Бурдейну (том 2, а.с.76).

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 01.10.2018 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. ОСОБА_2 відновлено дошлюбне прізвище ОСОБА_5 (а.с.77, том 2).

Під час шлюбу, позивачем та відповідачем були укладені договори купівлі-продажу майнових прав на квартиру та машиномісце.

Так, 03.03.2017 року між ТОВ «Стікон» та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу майнових прав № КПИП-010118 на трикімнатну квартиру АДРЕСА_5 , АДРЕСА_13 в АДРЕСА_14 . Згідно даного договору доля кожного покупця складає по 1/2 частині.

Пунктом 1.2 договору передбачено, що право власності на майнові права на об`єкт нерухомості переходить від продавця покупцям після вводу житлового будинку до експлуатації згідно акту прийому-передачі та після внесення вартості, встановленої в п. 2.1. в повному об`ємі.

Пунктом 2.1 договору встановлено, що вартість майнових прав на об`єкт нерухомості встановлена сторонами у розмірі 2 257 602 гривні, у т.ч. НДС 376 267 гривень, що дорівнює еквівалент 83 770 доларів США.

Пунктом 2.2 договору передбачено строки сплати вказаної суми коштів, а саме передбачено, що внесення покупцями грошових коштів здійснюється в гривні через відділення банку на розрахунковий рахунок або шляхом внесення грошових коштів грошовим засобом через відділення каси продавця в наступні строки:

- до 03.03.2017 року 1 091 475,00 гривень, в тому числі НДС 181 912,50 грн., що становить еквівалент 40 500 доларів США;

- до 30.06.2017 року 145 773,00 гривень, в тому числі НДС 24 295,50 грн., що становить еквівалент 5 409,00 доларів США;

- до 30.09.2017 року 145 773,00 гривень, в тому числі НДС 24 295,50 грн., що становить еквівалент 5 409,00 доларів США;

- до 30.11.2017 року 145 773,00 гривень, в тому числі НДС 24 295,50 грн., що становить еквівалент 5 409,00 доларів США;

- до 28.02.2018 року 145 773,00 гривень, в тому числі НДС 24 295,50 грн., що становить еквівалент 5 409,00 доларів США;

- до 30.04.2018 року 145 773,00 гривень, в тому числі НДС 24 295,50 грн., що становить еквівалент 5 409,00 доларів США;

- до 30.06.2018 року 145 773,00 гривень, в тому числі НДС 24 295,50 грн., що становить еквівалент 5 409,00 доларів США;

- до 31.08.2018 року 145 773,00 гривень, в тому числі НДС 24 295,50 грн., що становить еквівалент 5 409,00 доларів США;

- до 31.10.2018 року 145 716,00 гривень, в тому числі НДС 24 286,00 грн., що становить еквівалент 5 407,00 доларів США.

05 липня 2017 року між ТОВ «Стікон» та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу майнових прав № КПИП-010934 на машиномісце № 102, загальною площею 21,70 кв.м в підвалі споруджуваного будинку за адресою: АДРЕСА_2 П.

Пунктом 1.2 договору передбачено, що право власності на майнові права на об`єкт нерухомості переходить від продавця покупцеві після вводу житлового будинку до експлуатації згідно акту прийому-передачі та після внесення вартості, встановленої в п. 2.1. в повному об`ємі.

Пунктом 2.1 договору встановлено, що вартість майнових прав на об`єкт нерухомості встановлена сторонами у розмірі 283 250 гривень, у т.ч. НДС 47 208 гривень 33 копійки, що дорівнює еквівалент 11 000 доларів США.

Пунктом 2.2 договору передбачено строки сплати вказаної суми коштів, а саме передбачено, що внесення покупцями грошових коштів здійснюється в гривні через відділення банку на розрахунковий рахунок або шляхом внесення грошових коштів грошовим засобом через відділення каси продавця в наступні строки:

- до 05.07.2017 року 96 692,00 гривень, в тому числі НДС 16 115,33 грн., що становить еквівалент 3 755 доларів США;

- до 30.09.2017 року 62 186,00 гривень, в тому числі НДС 10 364,33 грн., що становить еквівалент 2 415,00 доларів США;

- до 30.11.2017 року 62 186,00 гривень, в тому числі НДС 10 364,33 грн., що становить еквівалент 2 415,00 доларів США;

- до 31.01.2018 року 62 186,00 гривень, в тому числі НДС 10 364,33 грн., що становить еквівалент 2 415,00 доларів США.

З наданих до суду доказів вбачається, що станом на 04.12.2017 року на виконання договору №КПИП-010118 купівлі-продажу майнових прав від 03.03.2017 року сторонами сплачено грошові кошти в сумі 1 405 155 гривень 00 копійок та за договором № КПИП-010934 купівлі-продажу майнових прав від 05.07.2017 року в сумі 159 362 гривні 00 копійок.

Вказана сума грошових коштів станом на 21.08.2018 року є незмінною.

Вказані обставини підтверджуються довідками ТОВ «Стікон» від 07.06.2018 року за № 2/317, від 21.08.2018 року за № 03/439, від 21.08.2018 року за № 03/440 (а.с. 26, 27, 91, 92), а також підтвердженням ТОВ «Стікон», викладеним у наданих до суду письмових пояснення на позов.

Сторонами під час розгляду справи не оспорювалось, а навпаки було підтверджено, що вказані суми грошових коштів були внесені на виконання спірних договір купівлі майнових прав №КПИП-010118 від 03.03.2017 року та № КПИП-010934 від 05.07.2017 року, ще в період перебування сторін по справі у шлюбних відносинах, а після фактичного припинення шлюбних відносин, сплата грошових коштів ними була припинена.

У зв`язку з визнанням сторонами по справі вказаних обставин, зазначені обставини у відповідності до ч.1 ст. 82 ЦПК України, додатковому доказуванню не підлягають.

Колегія суддів не погоджується з доводами ОСОБА_1 , що спірне майно є його особистою власністю, оскільки майнові права були придбані по-перше в період шлюбу з ОСОБА_2 , по-друге за договором купівлі продажу майнових прав на квартиру, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 придбали майнові права на квартиру у ТОВ «Стікон» в рівних частках по 1/2 частині кожен; по-третє за договором купівлі-продажу майнових прав на машиномісце, саме ОСОБА_2 придбала у ТОВ «Стікон» майнові права на машиномісце.

Разом з тим, відповідно до ст.. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним з подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Апелянтом не доведено, що майнові права на квартиру та машиномісце були придбані саме за його особисті кошти. Наприклад, що майнові права були придбані подружжям за кошти ОСОБА_1 , які він отримав від продажу майна, яке належало йому на праві приватної власності ще до укладення шлюбу з ОСОБА_2 або від премії чи винагороди, які він одержав за свої особисті досягнення, тощо. Тобто, апелянтом не доведено джерело походження особистих коштів, за які було придбане спірне майно під час шлюбу з ОСОБА_2 .

Суд апеляційної інстанції критично відноситься до позиції розписки від 25 лютого 2017 року, відповідно якої ОСОБА_1 , зі згоди своєї дружини ОСОБА_2 , отримав в борг від ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 60 000 доларів США на придбання квартири зі строком повернення до 01 березня 2019 року, оскільки зміст розписки не доводить, що у разі фактичного отримання ОСОБА_1 запозичених коштів зі згоди своєї дружини та витрачання їх на придбання майнових прав на квартиру та машиномісце за відповідними договорами учасником яких на правах покупця була і ОСОБА_2 , запозичені грошові кошти є особистою приватною власністю ОСОБА_1 . У разі якщо кошти були отримані ОСОБА_1 без згоди ОСОБА_2 і дійсно витрачені на придбання майнових прав на картиру і машиномісце за договорами, покупцем в яких виступла і ОСОБА_2 , то в такому випадку це може свідчити, що або позичені гроші витрачені в інтересах сім`ї або ОСОБА_2 виступала покупцем не за рахунок запозичених ОСОБА_1 у ОСОБА_3 грошових коштів. Якщо ж гроші фактично отримані у позику не були взагалі, то в такому випадку залишається не встановленим джерело, за рахунок якого були сплачені кошти за договором придбання майнових прав на квартиру і машиномісце, покупцями з якими виступали і ОСОБА_1 і ОСОБА_2

В будь-якому з всіх перелічених можливих варіантів ймовірне отримання ОСОБА_1 коштів у ОСОБА_3 не спростовує презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними у період шлюбу, в даному випадку - частини фактично оплачених на час ухвалення судового рішення майнових прав на квартиру та на машиномісце.

За змістом ч.1 ст.71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.3 ст.71 СК України).

При поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, у разі, якщо речі є неподільними, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (ч.ч. 4, 5 ст.71 СК України).

У ЦК України, крім понять «нерухомість», «нерухоме майно», «об`єкт нерухомого майна» (частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статті 350, 351), вживаються також інші поняття, наприклад: «об`єкт незавершеного будівництва» (стаття 331), «об`єкт будівництва» (статті 876, 877, 879881, 883), однак прямого визначення цих понять не міститься.

Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, слід визнати, що об`єкт будівництва (об`єкт незавершеного будівництва) - це нерухома річ особливого роду: її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства.

Закон України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» дає визначення поняття «майнові права», які можуть оцінюватися, як будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги (стаття 3 Закону).

Майнові права на нерухомість, що є об`єктом будівництва, не є речовими правами на чуже майно. Майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Така правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 12 листопада 2014 року (справа № 6-129цс14).

Отже поділ майна, а також майнових прав та обов`язків, набутих за інвестиційними договорами здійснюються за загальними правилами розподілу майна подружжя.

Аналіз наведених норм права дає можливість зробити висновок про те, що особа має змогу ставити питання про визнання за нею майнового права на спірну квартиру (право очікування) за умови укладання між сторонами основного договору, на підставі якого буде передаватися новостворене майно (спірна квартира) та за умови сплати позивачем усієї вартості останнього.

У той же час, як було вірно встановлено судом першої інстанції, подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 умови договорів купівлі майнових прав №КПИП-010118 від 03.03.2017 року та №КПИП-010934 від 05.07.2017 року, на час ухвалення судового рішення виконані частково, в загальній сумі 1 564 517 гривень 00 копійок.

Відповідно до умов п. 1.2 вказаних договорів, право власності на майнові права на об`єкт нерухомості переходить від продавця покупцеві після вводу житлового будинку до експлуатації згідно акту прийому-передачі та після внесення вартості, встановленої в п. 2.1. в повному обсязі.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що грошові кошти в загальній сумі 1 405 155 гривень 00 копійок, внесені за договором №КПИП-010118 купівлі-продажу майнових прав від 03.03.2017 року, та грошові кошти в загальній сумі 159 362 гривні 00 копійок, внесені за договором №КПИП-010934 купівлі-продажу майнових прав від 05.07.2017 року, є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , та вірно здійснив поділ між подружжям.

Доводи апеляційної скарги, що суд не взяв до уваги дохід ОСОБА_6 , який він отримував до шлюбу з ОСОБА_7 ), зокрема, що його заробітня плата у період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 рік складала 24 892,62 Євро, з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року - 15 792,76 Євро; з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року - 18 700 Євро не приймаються до уваги, оскільки таким доводам судом першої інстанції дана оцінка. Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що у період з 01.01.2015 року по 12.03.2016 рік включно вказані грошові кошти, які перераховувалися ОСОБА_8 в якості заробітної плати були зняті матір`ю ОСОБА_1 ОСОБА_9 на підставі довіреності, що підтверджується відповідними записами у наданих позивачем виписках по рахунках відкритих на його ім`я (а.с.101-104).

Так ОСОБА_9 були зняті: 13.01.2015 року 700 євро; 14.01.2015 року 700 євро; 15.01.2015 року 480 євро; 10.08.2015 року 600 євро; 11.08.2015 року 640 євро; 12.08.2015 року 630 євро; 13.08.2015 року 620 євро; 14.08.2015 року 500 євро; 10.12.2015 року 790 євро; 11.12.2015 року - 780 євро; 14.12.2015 року 765 євро; 15.12.2015 року 640 євро; 13.01.2016 року 790 євро; 14.01.2016 року 700 євро; 15.01.2016 року 505 євро; 10.02.2016 року 680 євро; 11.02.2016 року 680 євро; 12.02.2016 року 650 євро; 15.02.2016 року 670 євро; 16.02.2016 року 300 євро; 11.03.2016 року 1 700 євро; 12.03.2016 року 480 євро.

Тому дані кошти не можна віднести до особистих коштів Бурдейного, за які були придбані майнові права.

Між тим, як правильно встановлено судом першої інстанції ОСОБА_2 до укладення шлюбу з ОСОБА_1 також працювала та отримувала дохід.

Відповідно довідок ТОВ «ЕМ ЕС СІ КРЮІНГ СЕРВІСЕС» від 27.08.2018 року за №381, №382, №383, №384 вбачається, що ОСОБА_2 працює на посаді помічника інспектора з кадрів загранплавання в ТОВ «ЕМ ЕС СІ КРЮІНГ СЕРВІСЕС» та її заробітня плата складає:

- у період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року в загальній сумі 177 236 гривень 88 копійок;

- у період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року в загальній сумі 269 380 гривень 60 копійок;

- у період з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року в загальній сумі 273 747 гривень 23 копійки;

- у період з 01.01.2018 року по 31.07.2018 року в загальній сумі 168 378 гривень 70 копійок.

Колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що даних коштів, які отримував як позивач так і відповідач є недостатньо для придбання спірного майна, чи вже внесеної за договорами суми, проте, апелянтом не спростовано, що складена ним розписка про отримання в борг грошових коштів у ОСОБА_3 , була укладена в інтересах сім`ї на придбання майнових прав, так само як не доведено, що спірне майно є його особистою власністю.

Крім того, ОСОБА_10 просить визнати за ним спірне майно особистою власністю, визнавши за ним право власності на квартиру та машиномісце, тоді коли за договорами купівлі-продажу майнових прав, сплачено лише частину вартості майнових прав на об`єкти нерухомості та даний об`єкт не зданий в експлуатацію.

Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи, які є підставою для скасування (зміни) рішення, не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 259, 374, 375, 381, 382, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м.Одеси від 09 січня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено: 16.10.2019 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова