ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2729/19 Справа № 211/402/18 Суддя у 1-й інстанції - Сарат Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2019 року м.Кривий Ріг

Справа № 211/402/18

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 27 вересня 2018 року, яке ухвалено суддею Сарат Н.О. о 15 годині 38 хвилин у місті Кривому Розі Дніпропетровської області (відомості про дату складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні), -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК»), звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 27 травня 2010 року між банком та відповідачем був укладений договір б/н, відповідно до якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 8 000,00 грн. на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у Заяві. Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором, станом на 30.09.2017 року, утворилась заборгованість у розмірі 105 026,84 грн., яку позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь та вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 27 вересня 2018 рокупозовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 27.05.2010 року, що виникла станом на 30.09.2017 року, в розмірі 99549,37 грн., яка складається із наступного: 6 646,16 грн. - заборгованість за кредитом, 89206,37 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3696,84 грн. - заборгованість за пенею, а також судові витрати у розмірі 1 762,00 грн.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Зокрема, з підписаної відповідачем заяви не вбачається, що вона згодна та погоджується із Умовами та Правилами надання банківських послуг, затверджених наказом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» №СП-2010-256 від 06.03.2010 року, та в тексті заяви немає жодного посилання на механізм нарахування штрафних санкцій або повернення кредитних коштів. Також, на думку відповідача, позивачем пропущено позовну давність, оскільки про порушення свого права він дізнався ще в травні 2013 року, а найпізніше - у травні 2015 року, однак до суду з позовом звернувся лише у 2017 році. При цьому, зазначає, що вимоги щодо повернення грошових коштів у вигляді дзвінків, претензій та СМС повідомлень почали до неї надходити вже в 2013 році.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27 травня 2010 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір б/н, відповідно до якого остання отримала кредит в розмірі 8 000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 2,5% на місяць з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Кредитний договір укладено шляхом підписання ОСОБА_1 анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, згідно зі змістом якої остання погодилася, що вказана Заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становлять між сторонами договір про надання банківських послуг.

Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором своєчасно та належним чином не виконувала, в результаті чого, станом на 30.09.2017 року, утворилась заборгованість в розмірі 99549,37 грн., яка складається із наступного: 6 646,16 грн. - заборгованість за кредитом, 89206,37 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3696,84 грн. - заборгованість за пенею, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 4977,47 грн. штрафу (процентна складова).

Задовольняючи позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, відсотках та пені, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором, порушення порядку та строків сплати кредиту утворилась заборгованість, що є підставою для її стягнення.

При цьому, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафу за порушення умов договору у розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 4977,47 грн. (процентна складова), посилаючись на те, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме, порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зважаючи на те, що відповідач ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення заборгованості за тілом кредиту, відсотках та пені, не оскаржуючи відмову в задоволенні вимог про стягнення штрафів, колегія суддів перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду в частині задоволення позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 99549,37 грн., яка складається із наступного: 6 646,16 грн. - заборгованість за кредитом, 89206,37 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3696,84 грн. - заборгованість за пенею, адже, згідно ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України, і зважаючи на роз'яснення, викладені в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 року, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заявлених позовних вимог у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно положень ст.ст.526,527,530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 625 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ст. 627 ЦК України зазначає, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

З наведеного вбачається, що у разі якщо умови договору приєднання порушують права особи, яка приєдналась до нього, то вона вправі поставити питання про його зміну або розірвання.

Разом з тим, у справі відсутні докази про те, що ОСОБА_1 зверталася до банку з пропозиціями про внесення змін до умов договору, а тому вказані обставини свідчать про її згоду з усіма умовами цього договору.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що договір приєднання, як і публічний договір, є узагальненою категорією таких цивільно-правових договорів, в яких умови договору встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах і які укладаються лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого тексту. Друга сторона при цьому не може запропонувати свої умови договору, але саме вона вирішує та виявляє волевиявлення на укладення договору на запропонованих їй умовах. Таким чином, додержується принцип свободи договору. Чинним законодавством передбачено укладення договору лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованих умов у цілому.

Відповідач ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», чим погодилась з умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, порядком та розміром нарахування процентів.

Відомостей про те, що ОСОБА_1 приєднується до даних Умов і Правил надання банківських послуг не у повному обсязі послуг, які надає банк по даним Умовам та Правилам надання банківських послуг, анкета-заява не містить.

Згідно наданих позивачем доказів, 14 квітня 2010 року ОСОБА_1 отримала кредитну картку «УНІВЕРСАЛЬНА, 55 днів пільгового періоду» НОМЕР_1 зі строком дії по серпень 2016 року (а.с. 8).

В матеріалах справи міститься виписка за період з 14 квітня 2013 року по 31 травня 2018 року за рахунком ОСОБА_1, з якої вбачаються операції за карткою НОМЕР_1, зокрема, зняття готівкових коштів, оплата товарів у магазинах, поповнення карткового рахунку.

Виписки по особовому рахунку боржника, відповідно до положень статей 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», є первинними документами.

Отже, факт укладення кредитного договору з відповідачем шляхом отримання позичальником кредитної картки зі встановленим кредитним лімітом, є доведеним.

Твердження відповідача ОСОБА_1 про те, що з підписаної нею заяви не вбачається, що вона згодна та погоджується із Умовами та Правилами надання банківських послуг, затверджених наказом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» №СП-2010-256 від 06.03.2010 року, спростовуються матеріалами справи. Умови та Правила надання банківських послуг у редакції, яка діяла на час підписання заяви відповідачем, була затверджена наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року та саме їх додано до позовної заяви (а.с.11 - 34).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання, 27 травня 2010 року було укладено в письмовій формі кредитний договір.

Оскільки, ОСОБА_1 не виконала свої зобов'язання по сплаті кредиту належним чином, то вона повинна нести цивільно-правову відповідальність за невиконання зобов'язання, так як в анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» ОСОБА_1, своїм підписом підтвердила запропоновані їй умови надання банківських послуг, у том числі й умови кредитування АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. У разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту, оплати винагороди банку. У разі виникнення прострочених зобов'язань за кредитом згідно пункту 2.1.1.12.2.1. клієнт сплачує банку відсотки в подвійному розмірі від зазначених в тарифах, що діють на дату нарахування. При непогашенні суми простроченого кредиту згідно пункту 2.1.1.12.6.1 «Умов та Правил надання банківських послуг» на суму від 100 грн, клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів. Пеня нараховується в день нарахування відсотків за кредитом.

Статтями 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений строк (термін), відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, згідно приписів абзацу 2 частини першої ст. 1048 ЦК України щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/95/12 (провадження № 14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та інші платежі за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст.1050 ЦК України.

Оскільки строк дії даного кредитного договору закінчився із закінченням строку дії кредитної картки - серпень 2016 року, то у банка відсутні підстави нараховувати відсотки за користування даним кредитом, починаючи з 01 вересня 2016 року.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що до стягнення із відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за відсотками, нарахована до 31 серпня 2016 року включно, оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом після спливу визначеного договором строку кредитування припиняється.

Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановлено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Отже, суд зобов'язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв'язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок. З такою позицією погодився й Верховний Суд у своїй постанові по справі №775/7704/15 від 23.01.2018 року.

Заборгованість відповідача ОСОБА_1 по відсотках за користування кредитом, з урахуванням отриманих та сплачених нею сум, які зазначені у виписці по особовому рахунку, за період з 23 квітня 2013 року по 31 серпня 2016 року, складає 34 264,22 грн., а за пенею - 2396,84 грн., та саме ці кошти, окрім заборгованості за тілом кредиту, підлягають стягнення з відповідача.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач надала заяву в якій просила застосувати позовну давність, на задоволенні якої остання наполягала й в апеляційній скарзі.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (статті 257 ЦК України) щодо щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Пунктом 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

В той же час пунктом 2.1.1.2.11 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що платіжна картка дійсна до останнього дня місяця указаного на лицевій стороні картки.

Враховуючи те, що кредитним договором не встановлено обов'язку позичальника щомісячно вносити платіж з повернення суми кредиту у конкретно визначеному розмірі та не передбачено самостійної відповідальності за невиконання цього обов'язку, а строк погашення кредиту в повному обсязі у договорі визначено останнім днем місяця, зазначеного на картці (строку кредитування), то в такому випадку позовна давність обраховується з моменту закінчення строку дії кредитної картки.

В матеріалах справи наявна довідка АТ КБ «ПРИВАТБАНК», в якій зазначено, що ОСОБА_1 згідно кредитного договору б/н від 27.05.2010 року, отримала картку НОМЕР_1, зі строком дії по серпень 2016 року.

Оскільки строк дії картки закінчився в серпні 2016 року, а з позовом до суду банк звернувся у січні 2018 року, колегія суддів вважає, що трирічний строк на звернення з позовом не пропущено, у зв'язку з чим відхиляє доводи апеляційної скарги в цій частині.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню, на підставі п.1, п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за відсотками та пенею, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення цих позовних вимог та стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 34 264,22 грн. та за пенею у розмірі 2396,84 грн., станом 31 серпня 2016 року, у зв'язку з чим змінює рішення суду й у частині загального розміру заборгованості, який стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Тому, рішення суду в частині розподілу судових витрат підлягає зміні, з визначенням судових витрат позивача, які підлягають компенсації за рахунок відповідача, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, з урахуванням висновків суду першої інстанції, тобто у розмірі 800,00 грн.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, колегія суддів стягує з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь відповідача понесені нею та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 881,00 грн. (а.с. 172), тобто пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст.. 367, 369, 374, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 27 вересня 2018 року в частині задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відсотками та пенею за Кредитним договором №б/н від 27 травня 2010 року, станом на 30.09.2017 року, скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення цих позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за відсотками за Кредитним договором №б/н від 27 травня 2010 року, станом на 31 серпня 2016 року, у розмірі 34 264 (тридцять чотири тисячі двісті шістдесят чотири) гривні 22 (двадцяти двох) копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за пенею за прострочення виконання зобов'язань за Кредитним договором №б/н від 27 травня 2010 року, станом на 31 серпня 2016 року, у розмірі 2 396 (дві тисячі триста дев'яносто шість) гривні 84 (вісімдесят чотири) копійки.

Рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 27 вересня 2018 року в частині загального розміру заборгованості за кредитом, стягнутої з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», змінити, зменшивши цей розмірі з 99 549,37 грн. до 43 307 (сорока трьох тисяч триста семи) гривень 22 (двадцять дві) копійки.

Рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 27 вересня 2018 року в частині розміру судових витрат, стягнутих з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», змінити, зменшивши цей розмірі з 1 762,00 грн. до 800 (восьмисот) гривень 00 (нуль) копійок.

В іншій частині рішення суд залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 судові витрати понесені на сплату судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 881 (вісімсот вісімдесят одна) гривня 00 (нуль) копійки.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 14 березня 2019 року.

Головуючий:

Судді: