Постанова

Іменем України

09 жовтня 2019 року

м. Київ

Справа № 661/2327/16-ц

провадження № 61-16453св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 22 березня 2017 року у складі судді Ведяшкіна Ю. В. та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 16 травня 2017 року у складі колегії суддів: Майданіка В. В., Кутурланової О. В., Орловської Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішень судів

У серпні 2016 року ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення позики, інфляційних втрат та трьох процентів річних.

Позов мотивований тим, що 22 квітня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладений договір позики на суму 3 500,00 дол. США строком до 01 листопада 2015 року, про що складено розписку, проте відповідач зобов`язання за договором не виконав, суму грошових коштів не повернув.

Із урахуванням наведеного, ОСОБА_2 , яка діяла в інтересах ОСОБА_1 , просила суд стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 95 665,24 грн, із яких: основний борг - 86 868,74 грн, індексація у зв`язку з інфляцією - 6 773,12 грн, три проценти річних - 2 023,32 грн.

27 грудня 2016 року ОСОБА_4 , яка діяла в інтересах ОСОБА_3 , звернулася до суду із зустрічним позовом, у якому просила визнати недійсним договір позики, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , оформлений розпискою від 22 квітня 2015 року.

Зустрічний позов обґрунтований тим, що у квітні 2015 року між сторонами досягнута домовленість про передачу ОСОБА_5 напівпричепа бортового марки «TRAILER», 1987 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який оцінений у розмірі 3 500,00 дол. США і який належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Аванта», із подальшою виплатою ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 вказаних коштів. У результаті домовленості сторони обумовили ціну та умови оплати коштів за передачу зазначеного майна. ОСОБА_1 , одночасно з передачею напівпричепа, передав ОСОБА_3 оригінал свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу та запропонував скласти на його користь боргову розписку. 22 квітня 2015 року ОСОБА_3 написав власноруч письмову розписку, якою зазначив, що взяв у ОСОБА_1 у позику 3 500,00 дол. США строком до 01 листопада 2015 року. Проте, при складанні зазначеної розписки фактично передачі суми позики позикодавцем на користь позичальника не відбулось, договір позики, оформлений як розписка від 22 квітня 2015 року є безгрошовим, характеризується як фіктивний, направлений з метою врегулювання інших правовідносин, що склалися між сторонами з приводу відчуження (передачі) напівпричепа, у тому числі сторони при складанні розписки не мали наміру створити дійсні правові наслідки у результаті укладання договору позики.

Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 22 березня 2017 року позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діяла ОСОБА_2 , задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 86 868,74 грн, що еквівалентно 3 500,00 дол. США, три проценти річних у розмірі 2 023,32 грн. В іншій частині позову відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 , яка діяла в інтересах ОСОБА_3 , відмовлено.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із доведеності факту укладення договору позики між сторонами та передання позивачем грошових коштів відповідачу, який останній у встановлений договором строк не повернув, що є підставою для стягнення із відповідача на користь позивача суми позики, а також трьох процентів річних. Враховуючи те, що сума позики визначення в іноземній валюті - доларах США, відсутні підстави для стягнення інфляційних втрат, оскільки знеціненню підлягає лише грошова одиниця України - гривня.

Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 16 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 , яка діяла в інтересах ОСОБА_3 , відхилено. Рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 22 березня 2017 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що рішення місцевого суду є законним та обґрунтованим. Відповідачем не надано доказів безгрошовості спірного договору позики, не підтверджено факту укладення між сторонами договору купівлі-продажу майна.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

У червні 2017 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подала до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 22 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 16 травня 2017 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення судів попередніх інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не досліджено показання свідків, відповідно до яких між сторонами досягнута домовленість про придбання напівпричепу, який у день укладення розписки переданий відповідачем у володіння позивача із відстроченням виплати його вартості у розмірі 3 500,00 дол. США. Таким чином, із фактичних обставин справи убачається, що між сторонами виникли зовсім інші відносини, які не характеризуються ознаками позики і сторони уклали спірну розписку без передачі обумовленої у ній суми позики, що свідчить про те, що договір позики є недійним відповідно до статті 234 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

У вересні 2017 року від ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , надійшли заперечення на касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , у яких заявник просить відхилити вказану касаційну скаргу та залишити без змін рішення судів попередніх інстанцій, посилаючись на те, що касаційна скарга є необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження, витребувано цивільну справу та надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 не підлягає задоволенню із таких підстав.

Судами встановлено, що 22 квітня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладений договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_3 взяв у борг у ОСОБА_1 3 500,00 дол. США, які зобов`язався повернути до 01 листопада 2015 року.

Факт укладення договору позики та передання ОСОБА_1 визначеної грошової суми ОСОБА_3 підтверджується розпискою, власноручно написаною та підписаною 22 квітня 2015 року ОСОБА_3 , а також показаннями свідків: ОСОБА_6 , ОСОБА_7

Суму позики ОСОБА_3 не повернув.

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

За своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передання грошової суми позичальнику.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, із яким погодився й суд апеляційної інстанції, належним чином оцінивши наявні у матеріалах справи докази та встановивши, що існування між сторонами позикових відносин підтверджується наявною у матеріалах справи розпискою, яка підтверджує як факт отримання відповідачем грошових коштів у розмірі 3 500,00 дол. США, так і обов`язок їх повернути до 01 листопада 2015 року, проте відповідач суму позики не повернув, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення із відповідача на користь позивача вказаної суми позики, а також передбачених статтею 625 ЦК України трьох процентів річних.

Оскаржувані судові рішення містять висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів, відповідають вимогам статей 213-215, 316 ЦПК України 2004 року щодо законності й обґрунтованості.

Доводи касаційній скарзі про фіктивність договору позики є необґрунтованими та по своїй суті зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростував. В силу вимог вищевказаної статті 400 ЦПК Українисуд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є ідентичними доводам зустрічної позовної заяви та апеляційної скарги, яким судами попередніх інстанцій надана належна оцінка, Верховний Суд приходить до висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Рішення судів попередніх інстанцій у частині відмови у стягнення із відповідача на користь позивача інфляційних втрат сторонами не оскаржується, а тому суд касаційної інстанції не переглядає рішення судів у цій частині.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому підлягає залишенню без задоволення, арішення судів попередніх інстанцій - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 22 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 16 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак

Ю. І. Гулейков

Г. І. Усик