Дата документу 08.10.2019 Справа № 320/8024/16-ц
ЗапорізькИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 320/8024/16-цГоловуючий у 1-й інстанції Урупа І.В.
Пр. № 22-ц/807/2724/19Суддя-доповідач Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Крилової О.В.,

при секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 червня 2019 року по справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області щодо розрахунку заборгованості по аліментам,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суд зі скаргою на дії державного виконавця Мелітопольського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області щодо розрахунку заборгованості по аліментам.

В обґрунтування своєї скарги зазначав, що рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 30 січня 2017 року з нього стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) але не менше 30% встановленого законом прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25 січня 2017 року.

Скаржник зазначає, що аліменти він сплачує регулярно у повному обсязі. Натомість, 07 травня 2019 року йому стало відомо про наявність постанови про арешт грошових коштів на рахунках в банку. Пізніше, ознайомившись з вказаною постановою та розрахунком державного виконавця заборгованості по аліментам, скаржник побачив помилки, яких припустився державний виконавець Мелітопольського міськрайонного ВІДВС ГТУЮ у Запорізькі області Карпенко Е.Г. Зокрема, державним виконавцем було розраховано аліменти виходячи із 50% відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, але рішенням суду з нього було стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частини заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на кожну дитину. Крім того, державний виконавець повинен нараховувати аліменти відповідно до фактичного доходу, а не з середньостатистичного розміру заробітної плати по м. Мелітополю. Крім того, державний виконавець невірно розрахував розмір аліментів за період з лютого 2017 по 10.01.2018 року щодо сина ОСОБА_2 , виходячи з прожиткового мінімуму на дитину старше 6 років, між тим, дитині виповнилося 6 років лише 10.01.2018 року.

Посилаючись на зазначене, просив суд визнати неправомірними дії державного виконавця Мелітопольського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області Карпенко Е.Г. відносно стягнення аліментів з ОСОБА_1 за рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 30 січня 2017 року; визнати неправомірним та скасувати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів № 24434 від 10 травня 2019 року в сумі 15524,81 грн., зобов`язати державного виконавця зробити новий розрахунок та відкликати постанову № б/н від 26 квітня 2019 року про арешт коштів боржника, виключити ОСОБА_1 з єдиного реєстру боржників.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 червня 2019 року скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, та застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які не підлягали застосуванню, просить скасувати ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 червня 2019 року, та постановити нову, якою визнати неправомірними дії державного виконавця Мелітопольського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області Карпенко Е.Г. відносно стягнення аліментів з ОСОБА_1 за рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 30 січня 2017 року; визнати неправомірним та скасувати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів № 24434 від 10 травня 2019 року в сумі 15524,81 грн., та розрахунок аліментів ВП № 561401999 від 26 березня 2019 року на суму 14986,79 грн., та постанову від 18 червня 2019 року про виправлення помилки в даному розрахунку; зобов`язати державного виконавця зробити новий розрахунок та відкликати постанову № б/н від 26 квітня 2019 року про арешт коштів боржника, виключити ОСОБА_1 з єдиного реєстру боржників.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 30 січня 2017 року з нього стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) але не менше 30% встановленого законом прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25 січня 2017 року. Постанова державного виконавця на утримання аліментів у розмірі 1/3 частини усі видів заробітку (доходу), але не менше 50% встановленого законом прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку в матеріалах справи відсутня. Зазначає, що якщо виконавець самостійно збільшив розмір відсотків по аліментам, він повинен був винести нову постанову та копію цієї постанови вручити скаржнику.

Також ОСОБА_1 зазначає, що 25 липня 2018 року Президентом було підписано Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту прав дитини на належне утримання», який теж вносить зміни у розмір аліментів, встановивши мінімальний гарантований розмір аліментів у 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. А отже, на думку скаржника державним виконавцем безпідставно нараховуються аліменти у розмірі не менш 50% з липня 2017 року, замість вересня 2018 року. ОСОБА_1 також посилається, що колишня дружина не зверталась до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, в той час, коли в разі наявності в особи рішення суду (судового наказу), постановленого ще до внесення змін, про стягнення аліментів не менше 30% від прожиткового мінімуму потрібно отримати чергове рішення з визначенням нового розміру.

04 вересня 2019 року до апеляційного суду на вищезазначену апеляційну скаргу надійшов відзив державного виконавця Мелітопольського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області Карпенка Е.Г. На його думку, апеляційна скарга ОСОБА_1 є необґрунтованою, а наведені в ній доводи з`ясовувались в суді першої інтонації та не дають підстав для висновків незаконності та неправомірності оскаржуваного судового рішення, у зв`язку з чим просить залишити скаргу без задоволення.

Також, 04 вересня 2019 року від державного виконавця Мелітопольського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області Карпенка Е.Г. надійшла заява, в якій він просив розглядати вказану справу без участі представника ВДВС Мелітопольського МУЮ Запорізької області (а.с. 126).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 , суд першої інстанції прийшов до висновку, що внесення змін до Сімейного кодексу України в частині визначення мінімального розміру аліментів, є підставою для приведення розміру аліментів, які стягуються за рішенням суду, у відповідність до ст. 182 СК України. В таких випадках питання визначення мінімального розміру аліментів, що мають стягуватись з боржника, віднесені до повноважень державного виконавця, у провадженні якого перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа про стягнення аліментів.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується суд апеляційної інстанції враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 30 січня 2017 року розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) але не менше 30% встановленого законом прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25 січня 2017 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с. 33-34).

На підставі вказаного рішення Мелітопольським міськраойнним судом Запорізької області було видано виконавчий лист № 320/8024/16-ц (а.с. 44).

Постановою державного виконавця Мелітопольського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області від 10.04.2018 було відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 320/8024/16-ц, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дітей, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку, але не менше 30% встановленого законом прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25.01.2017 і до досягнення дітьми повноліття (а.с. 94).

З розрахунку заборгованості боржника по аліментам від 26 березня 2019 року вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 станом на 01.03.2019 становить 16248,76 грн. (а.с. 54-55).

Постановою державного виконавця Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Карпенком Е.Г. від 26.04.2019 для забезпечення реального виконання рішення суду накладено арешт на кошти боржника та у зв`язку наявною у боржника заборгованістю по аліментам станом на 09.04.2019, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три місяці ,відомості про ОСОБА_1 внесено до Єдиного реєстру боржників (а.с. 57, 93).

З клопотання Мелітопольського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області вбачається, що при здійсненні розрахунку заборгованості зі сплати аліментів була допущена помилка при визначенні розміру прожиткового мінімуму з 01.02.2017 року по 10.01.2019 року в розмірі, що встановлено для дитини, яка досягла 6 річного віку, в той час як дитині ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 на вищевказаний період не виповнилось 6 років (а.с. 87-89).

18 червня 2019 року державним виконавцем Мелітопольського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області Карпенком Е.Г. було винесено постанову про виправлення помилки в розрахунку заборгованості від 26 березня 2019 року. Виправлено розмір прожиткового мінімуму, який застосовується при визначенні розміру частки для розрахунку заборгованості зі сплати аліментів для дитини ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 91).

З урахуванням постанови від 18.06.2019 року, заборгованість ОСОБА_1 перерахована, і станом на 26 березня 2019 року складала 14968,79 грн. (а.с. 85-86).

З розрахунку заборгованості боржника по аліментам від 10.05.2019 року вбачається, що розмір заборгованості ОСОБА_1 по аліментам станом на 01.03.2019 становить 15524,81 грн. (а.с. 61-62).

Таким чином, встановлено, що доводи скарги ОСОБА_1 щодо помилки в розрахунку заборгованості в цій частині знайшли своє підтвердження, проте були виправлені постановою державного виконавця.

Разом з тим, посилання ОСОБА_1 щодо неправомірності нарахування аліментів 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку не заслуговують на увагу, оскільки зводяться до помилкового тлумачення скаржником законодавства.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 2037-VIII (далі - Закон № 2037-VIII) внесено зміни до статті 182 Сімейного кодексу України, частину другу якої викладено у новій редакції. Згідно із запровадженим правилом розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Внесення змін до чинного законодавства щодо визначення мінімального розміру стягуваних на одну дитину аліментів не є підставою для зміни розміру аліментів, призначених (стягнутих) на підставі рішень судів, постановлених до набрання цими змінами чинності.

За загальним правилом частини третьої статті 181 СК України, в разі відсутності домовленості між батькам щодо утримання дитини, аліменти підлягають стягненню на підставі рішення суду.

Відповідно до частини третьої наведеної статті за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Тобто розмір аліментів, визначених та стягнутих на підставі рішення суду, може бути змінений виключно на підставі іншого рішення суду.

Це відповідає змісту статті 192 СК України, відповідно до якої розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Надання повноважень щодо зміни розміру аліментів, стягуваних на підставі рішення суду, державному виконавцю не передбачено також й у Законі України «Про виконавче провадження», згідно з частиною першою статті 71 якого порядок стягнення аліментів визначається законом.

За загальним правилом, викладеним у пункті 1 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Виходячи з наведених правил, підставою для здійснення виконавчого провадження щодо стягнення аліментів, здійснюваного виконавцем, може бути виключно виконавчий лист, виданий на підставі певного рішення суду, постановленого у цивільній справі про стягнення аліментів. Наведене виключає можливість будь-якої зміни розміру аліментів, визначеного рішенням суду, на підставі постанови державного виконавця в межах виконавчого провадження.

Відповідно до ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Виконання щодо стягнення аліментів у розмірі не менше мінімального гарантованого законом розміру покладено на державного виконавця в силу вимог закону.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року закріплено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Крім того, за роз`ясненнями, які містяться в пункті 8 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року " Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Таким чином спростовуються доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо обов`язку державного виносити постанову про збільшення розміру відсотків аліментів.

Посилання скаржника щодо необхідності стягувачу отримувати чергове рішення з визначенням нового розміру ґрунтується на помилковому розумінні вищенаведених вимог законодавства.

Також, вірним є висновок суду, що у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, а тому державний виконавець правомірно, на підставі ст. 195 СК України визначав заборгованість по аліментам виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості у відповідності з вимогами законодавства.

Окрім цього, слід зазначити, що звертаючись до суду зі скаргою на дії державного виконавця, яка обумовлена невірним, на думку скаржника розрахунком заборгованості, ОСОБА_1 не зроблено та не надано суду свого розрахунку, який би спростовував порядок та розмір нарахування аліментів.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Крім того, вказані доводибазуються на викладі фабули справи, є повторенням обставин, якими заявник обґрунтовував вимоги своєї скарги, всебічна оцінка яким була дана судом першої інстанції, і зводяться лише до особистої незгоди з висновками суду щодо їх оцінки.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 16 жовтня 2019 року.

Головуючий

Судді: