ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/130/19 Доповідач - Ходоровський М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Ходоровський М.В.

суддів - Бершадська Г. В., Ткач О. І.,

секретаря - Панькевич Т.І.

з участю - ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 31 жовтня 2018 року (головуючий суддя Ромазан В.В., повний текст рішення складено 09 листопада 2018 року) у цивільній справі № 607/12713/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідачів Тернопільський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, ОСОБА_4, публічне акціонерне товариство акціонерний Банк "Новий" про поділ майна подружжя, визначення розміру частки у ньому та зняття арешту,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Тернопільський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, публічне акціонерне товариство Акціонерний комерційний Банк «Новий» у якому просить провести поділ майна, яке є об'єктом спільної сумісної власності подружжя та визнати за ним право власності на частку у квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, у розмірі 32% (що в грошовому еквіваленті складає 134768 грн.) і провести поділ рухомого майна: телевізора марки «JVC» вартістю 700 гривень, мікрохвильової печі марки «Sharp» вартістю 800 гривень, електричної духовки марки «Saturn» вартістю 900 гривень, витяжки марки «Ardo» вартістю 500 гривень, пральної машинки марки «Ariston», стінки темно-коричневого кольору марки «Нео-2» вартістю 1500 гривень, що є спільним майном подружжя та визнати за ним право власності на 1/2 ідеальну частку у рухомому майні, а також зняти арешт із майна, яке належить йому на праві власності.

Позовна заява мотивована тим, що він з 1977 року із відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі. У 2009 році ОСОБА_4 позичила його дружині грошові кошти. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду стягнуто із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4 314456,54 гривень заборгованості за договором позики від 27.04.2014 р. та 2670,46 гривень судового збору. Дане судове рішення звернуто до виконання. 10.08.2017 р. державним виконавцем Тернопільського міського відділі ДВС було винесено постанову про опис та арешт майна (квартири, у якій проживає він разом із дружиною, і рухомого майна, яке в ній знаходиться). 1/2 частину спірної квартири дружина успадкувала після смерті своєї матері у 2015 році. Інша частина квартири була їй безоплатно передана у власність шляхом приватизації у 1996 році.

Положення п.4 ч.1 ст. 57 СК України про те, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є житло, набуте нею, ним під час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», набрало законної сили 13 червня 2012 року. Законом України «Про внесення змін до статті 61 Сімейного кодексу України щодо об'єктів права спільної сумісної власності подружжя» від 11.01.2011 р. №2913-VI було доповнено об'єкти спільної сумісної власності подружжя земельними ділянками та квартирами, одержаними безоплатно (тобто в результаті приватизації). До 11 січня 2011 року жодні нормативні акти не відносили до особистої приватної власності одного із подружжя приватизоване житло одним із них.

Виходячи з наведеного вважає, що 1/2 частка квартири, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1, є об'єктом спільної сумісної власності, а тому половина вказаного майна належить йому, як частка у спільній сумісній власності подружжя.

Крім того вказує, що після смерті матері його дружини, за період з 2015 по 2016 р. за спільні кошти був проведений ремонт квартири за адресою: АДРЕСА_1, на що затрачено 115000 грн., рухоме майно, яке описане державним виконавцем, було придбане за спільні кошти сім»ї.

Зокрема, він придбав пральну машину-автомат, газову колонку та прилади до неї, а також оплатив встановлення металопластикових вікон на балконі та кухні, придбав меблі в вітальню: стінка «Нео-2»-6000 грн. та м'який куток - 5000 грн.; меблі в спальню м'який куток 4000 грн. та шафу-купе 4500 грн.; журнальні столики - 2шт. 2700 грн.; меблі в коридор - 1200 грн.; меблі в кухню - 5748 грн.; монтаж меблів (кухня)-1000 грн.; купівля обладнання в кухню: газова поверхня, мікрохвильова піч та електрична духовка 6 670 грн.

Квартира істотно збільшилася у вартості в результаті вкладення в капітальний ремонт спільних коштів, а тому, окрім ј частки квартири (25%), яка має належати йому в результаті приватизації квартири його дружиною, вважає, що йому має належати частка квартири співвідносна з вартістю квартири і вкладеними в її ремонт коштами.

Таким чином загальна сума його частки в спірній квартирі складає 32 відсотки (що в грошовому еквіваленті дорівнює 134768 грн.)., описане державним виконавцем наявне в квартирі майно, загальною вартістю 6300 грн., набуте за час шлюбу за спільні кошти, а тому є об'єктом спільної сумісної власності та належить їм в рівних частках по 1/2, що в грошовому еквівалентів складає 3150 грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 31 жовтня 2018 року позов задоволено частково.

Проведено поділ спільного майна подружжя - рухомого майна: телевізора марки «JVC» вартістю 700 гривень, мікрохвильової печі марки «Sharp» вартістю 800 гривень, електричної духовки марки «Saturn» вартістю 900 гривень, витяжки марки «Ardo» вартістю 500 гривень, пральної машинки марки «Ariston» вартістю 1900 грн., стінки темно-коричневого кольору марки «Нео-2» вартістю 1500 гривень.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 ідеальну частку у рухомому майні, а саме: телевізора марки «JVC» вартістю 700 гривень, мікрохвильової печі марки «Sharp» вартістю 800 гривень, електричної духовки марки «Saturn» вартістю 900 гривень, витяжки марки «Ardo» вартістю 500 гривень, пральної машинки марки «Ariston», стінки темно-коричневого кольору марки «Нео-2» вартістю 1500 гривень.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 ідеальну частку у рухомому майні, а саме: телевізора марки «JVC» вартістю 700 гривень, мікрохвильової печі марки «Sharp» вартістю 800 гривень, електричної духовки марки «Saturn» вартістю 900 гривень, витяжки марки «Ardo» вартістю 500 гривень, пральної машинки марки «Ariston», стінки темно-коричневого кольору марки «Нео-2» вартістю 1500 гривень.

Знято арешт із 1/2 частки рухомого майна, а саме: телевізора марки «JVC» вартістю 700 гривень, мікрохвильової печі марки «Sharp» вартістю 800 гривень, електричної духовки марки «Saturn» вартістю 900 гривень, витяжки марки «Ardo» вартістю 500 гривень, пральної машинки марки «Ariston» вартістю 1900 грн., стінки темно-коричневого кольору марки «Нео-2» вартістю 1500 гривень, яке належить ОСОБА_1, накладеного постановою державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області від 16 серпня 2017 року у межах виконавчого провадження №54476914 щодо примусового виконання виконавчого листа №607/144/16-ц, виданого Тернопільським міськрайонним судом 29 червня 2017 року.

У решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 640 (шістсот сорок) грн. сплаченого ним судового збору, пропорційно до задоволених позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ремонт квартири, закупку меблів, побутової техніки було здійснено ним особисто. На його думку суд не взяв до уваги покази свідків, документи, фотографії, які підтверджують стан квартири до та після ремонту.

У відзиві на апеляційну скаргу Тернопільський міський відділ ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Відзив мотивований тим, що ОСОБА_1 не було доведено, що внаслідок проведеного ремонту спірного житла істотно збільшилась його вартість, а також відсутні докази, які б підтверджували первину його вартість до проведеного позивачем ремонту.

У судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, відповідач ОСОБА_2 апеляційну скаргу визнала.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників справи, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що 22 січня 1977 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (Свідоцтво про укладення шлюбу НОМЕР_1, видане 22.01.1977 р. Тернопільським міським відділом ЗАГС) (а.с. 22).

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 05 серпня 1996 року Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації згідно з розпорядженням від 24 липня 1996 року НОМЕР_2, квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_2. Зазначене нерухоме майно набуто у власність даними особами шляхом приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (а.с. 23).

Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом серії НАО №236696 від 14.09.2015 року, виданого державним нотаріусом Першої Тернопільської державної нотаріальної контори Нечай Л.С., ОСОБА_2 є спадкоємцем майна своєї матері, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5, а саме 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 (а.с. 24).

10 серпня 2017 року головним державним виконавцем Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Гайда А.Б. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №54476914 з примусового виконання виконавчого листа №607/144/16-ц, виданого 29.06.2017 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області, про стягнення із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4 заборгованості в сумі 314456,54 грн. та судового збору в сумі 2670,46 грн.

10 серпня 2017 року головним державним виконавцем Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Гайда А.Б. винесено постанову про арешт майна боржника, якою, в рамках виконавчого провадження №54476914, накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику (а.с. 10).

16 серпня 2017 року державним виконавцем Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Гайда А.Б. винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, якою описано та накладено арешт на майно квартиру по АДРЕСА_1, загальною площею 45,5 кв.м., житловою 23,6 кв.м., яка зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_2 (а.с. 14-15).

Також, 16 серпня 2017 року державним виконавцем Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Гайда А.Б. винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, якою описано та накладено арешт на наступне майно: телевізор марки «JVC», мікрохвильову піч марки «Sharp», електричну духовку марки «Saturn», витяжку марки «Ardo», пральну машинку марки «Ariston», стінку темно-коричневого кольору марки «Нео-2» (а.с. 16).

Згідно акту визначення вартості майна від 17 серпня 2017 року, складеного головним державним виконавцем Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Гайда А.Б., загальна вартість описаного майна складає 6300 грн., а саме: телевізор марки «JVC» вартістю 700 гривень, мікрохвильову піч марки «Sharp» вартістю 800 гривень, електричну духовку марки «Saturn» вартістю 900 гривень, витяжку марки «Ardo» вартістю 500 гривень, пральну машинку марки «Ariston» вартістю 1900 грн., стінка темно-коричневого кольору марки «Нео-2» вартістю 1500 гривень (а.с. 17).

На підставі показів сторін та свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 встановлено, що рухоме майно, а саме телевізор марки «JVC», мікрохвильова піч марки «Sharp», електрична духовка марки «Saturn», витяжка марки «Ardo», пральна машинка марки «Ariston», стінка темно-коричневого кольору марки «Нео-2» були придбані сторонами під час шлюбу.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що рухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя, кожному із сторін належить 1/2 його частина, спірна квартира АДРЕСА_1, площею 45.5 кв.м. є особистою приватною власністю відповідачки а відтак поділу, як майно подружжя, не підлягає, позивачем не доведено істотного збільшення її вартості внаслідок ремонту.

З таким висновком суду слід погодитись, оскільки він відповідає вимогам закону та грунтується на матеріалах справи.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 57 СК України, житло набуте одним з подружжя, за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» є особистою приватною власністю дружини, чоловіка.

Статтями ч.1 ст. 60, 63, ч.1 ст. 69, ч.1 ст.70 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором

Згідно ч.1 ст.61 СК України, обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Згідно абзацу першого пункту 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007р. №11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обовязків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сімї матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола обєктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплене у ст. 69 СК України. Поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначене домовленістю між ними (ч.ч.1,2 ст.71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч.2 ст. 364 ЦК України).

В силу вимог ч.1 ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У пунктах 4, 5, 7 постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 27.08.1976 р. №6 (з наступними змінами) «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» роз'яснено, що за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Судам необхідно мати на увазі, що при вирішенні питання про належність описаного майна слід керуватись нормами цивільного законодавства, що регулюють право власності і його захист.

Таким чином з врахуванням встановлених обставин у справі та зазначених норм права суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що спірне нерухоме майно є особистою приватною власністю відповідачки.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи ОСОБА_1 про належність йому на праві власності 1/4 частини квартири на тій підставі, що приватизована відповідачкою у 1996 році 1/2 частина цієї квартири є спільною сумісною власністю подружжя а відтак він має право на половину від 1/2 частини є безпідставні, оскільки суперечать п. 4 ч.1 ст. 57 СК України, Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Твердження ОСОБА_1 про істотне збільшення вартості квартири внаслідок проведеного ним ремонту колегія вважає безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст.81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Як вбачається із матеріалів справи позивач на підтвердження зазначених ним обставин про істотне збільшення вартості майна не надав суду доказів, які б підтверджували первинну його вартість до проведеного позивачем ремонту та що внаслідок проведеного ремонту спірного житла воно істотно збільшилось у його вартості.

Суд правильно не прийняв до уваги надані позивачем накладні про купівлю будівельних матеріалів, плитки, а також іншого обладнання, оскільки ним не доведено, що саме вони були використані на ремонт зазначеного об»єкту нерухомості.

Рішення суду є законним, обгрунтованим, підстав для його скасування не має.

Стосовно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 35 ч.1, 259 ч.1.2.8, 374 ч.1 п.1, 375, 381 ч.1,3, 382 - 384, 389 ч.1 п. 2, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 31 жовтня 2018 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18 березня 2019 року.

Головуючий -

Судді -