Справа №521/2761/19
Провадження №2/521/2176/19
07 березня 2019 року
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - Бобуйка І.А.
секретаря судового засідання - Коноваловій К.О.,
Позивачка звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з вищевказаним позовом, у якому просила суд: визнати дійсним договір № Н-1313 купівлі-продажу нерухомого майна від 28 грудня 2001 року, укладений та зареєстрований на Одеській універсальній товарній біржі «Центр», між членом ОУТБ «Центр» ОСОБА_1 та Приватним виробничо-комерційним підприємством «Легенда» в особі ОСОБА_5.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що 28 грудня 2001 року на Одеській універсальній товарній біржі «Центр» між членом ОУТБ «Центр» Приватного виробничо-комерційного підприємства «Легенда» в особі ОСОБА_5 та членом ОУТБ «Центр» ОСОБА_1 був укладений договір № Н - 1313 купівлі-продажу нерухомого майна.
За умовами договору № Н-1313 купівлі-продажу нерухомого майна, ОСОБА_1 придбала у власність квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1
На теперішній час позивачці відмовляють нотаріуси у вчиненні нотаріальних дій відносно вказаного вище нерухомого майна, мотивуючи це тим, що договір № Н-1313 купівлі-продажу нерухомого майна від 28.12.2001 року за формою не відповідає вимогам, у зв`язку з чим позивачка звернулася до суду.
В судове засідання позивачка не з`явилась, подала до Малиновського районного суду м. Одеси заяву, в якій вона просила суд розглянути справу без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце судового засідання належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не надавав.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:
1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;
2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;
3) відповідач не подав відзив;
4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.
У разі зміни позивачем предмета або підстави позову, зміни розміру позовних вимог суд відкладає судовий розгляд для повідомлення про це відповідача.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено, що 28 грудня 2001 року на Одеській універсальній товарній біржі «Центр» між членом ОУТБ «Центр» Приватного виробничо-комерційного підприємства «Легенда» в особі ОСОБА_5 та членом ОУТБ «Центр» ОСОБА_1 був укладений договір № Н - 1313 купівлі-продажу нерухомого майна.
За умовами договору № Н-1313 купівлі-продажу нерухомого майна, ОСОБА_1 придбала у власність квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1
Відповідно до змісту ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про припинення дії, яка порушує право.
Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст.ст. 317, 319 ЦК України власнику належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно змісту ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Статтею 319 ЦК України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений в здійсненні права власності (ч.2 ст. 321 ЦК України).
Частиною 4 Прикінцевих положень діючого ЦК України від 16.01.2003 року встановлено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.
Суд акцентує увагу на тому, що на момент укладання договору № Н-1313 від 28 грудня 2001 року був чинний Цивільний кодекс Української Радянської Соціалістичної Республіки (далі - ЦК УРСР) від 18 липня 1963 року, тому розгляд справи проведений за правилами ЦК УРСР від 18 липня 1963 року, які діяли на момент укладання договору.
Відповідно до ст. 41 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року, угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. Угоди можуть бути односторонніми і дво- або багатосторонніми (договори).
Стаття 42 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року, угоди можуть укладатись усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній). Угода, для якої законом не встановлена певна форма, вважається також укладеною, якщо з поведінки особи видно її волю укласти угоду. Мовчання визнається виявом волі укласти угоду у випадках, передбачених законодавством.
Стаття 224 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Як вбачається зі змісту договору № Н-1313 від 28.12.2001 року, член ОУТБ «Центр» Приватне виробничо-комерційне підприємство «Легенда» в особі ОСОБА_5 передав квартиру за адресою АДРЕСА_1, у власність ОСОБА_1 . У свою чергу, ОСОБА_1 прийняла вказане майно та відповідно до п. 5 Договору № Н-1313, сплатила обумовлену сторонами договору грошову суму, а саме: 20 (двадцять) гривень.
Згідно ст. 227 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.
Згідно зі ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» від 10.12.1991 року, в редакції, яка діяла на момент укладання договору визначено, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.
Беручи до уваги дві вищезазначені норми, які діяли у 2001 році, вбачається, що станом на час укладання договору купівлі-продажу, передбачалась можливість укладання договорів у двох формах: простій письмовій - на товарній біржі без подальшого нотаріального освідчення згідно ст. 15 ЗУ «Про товарні біржі» від 10.12.1991 року та письмовій нотаріальній формі (ст. 227 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року).
Нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомості стало обов`язковим починаючи з 1 січня 2004 року, у зв`язку із вступом в силу нового ЦК України від 16.01.2003 року, на підставі якого видано Інструкцію «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затверджену Наказом Мінюсту України № 20/5 від 03.03.2004 року, яка використовується нотаріусами при вчинені дій з посвідчення відповідного правочину.
Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року, нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
Оскільки, нормами законодавства України, що діяли на момент укладення договору, був передбачений порядок укладення договорів купівлі-продажу на товарних біржах без нотаріального посвідчення, тому, з огляду на ст. 47 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року, в даному випадку нотаріальне посвідчення угоди не потребувалось.
Судом встановлено, що на час укладення договору від 28 грудня 2001 року, вимоги щодо належного оформлення договору були дотримані.
Відповідно до ст. 153 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року, договір вважається укладеним, коли між сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.
Істотними умовами договору купівлі-продажу є: предмет та ціна.
Предметом договору купівлі продажу № Н-1313 від 28 грудня 2001 року є майно - квартира АДРЕСА_1 Відповідно до п. 2 Договору, вказана квартира загальною площею 34, 0 кв. м., складається з 2-х кімнат (1,2) житловою площею 34, 0 кв. м.
Згідно зі ст. 228 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року, продаж майна провадиться за цінами, що встановлюються за погодженням сторін, якщо інше не передбачено законодавчими актами.
Пунктом 5 Договору передбачено, «... квартира, що була продана з біржових торгів за 20 (двадцять) гривень, які отримав «Продавець» під час підписання даного договору…».
Тобто, суд прийшов до висновку, що на момент підписання договору № Н-1313 від 28 грудня 2001 року, сторонами були досягнуті усі істотні умови договору, що підтверджується відповідними підписами сторін договору. Отже, договір № Н- 1313 від 28 грудня 2001 року є, відповідно до ст. 153 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року, укладеним.
Згідно з ч. 2 ст. 220 чинного ЦК України від 16.01.2003 року, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
Виходячи з цієї норми, суд вважає, можливим визнати дійсним договір № Н- 1313 купівлі-продажу житлового приміщення від 28.12.2001 року.
Стаття 86 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року, право власності - це, врегульовані законом, суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності в Україні охороняється законом. Держава забезпечує стабільність правовідносин власності. Власність в Україні виступає в таких формах: приватна, колективна, державна. Усі форми власності є рівноправними.
Стаття 128 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року, право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речей набувачеві, а так само здача транспортній організації для відправки набувачеві і здача на пошту для пересилки набувачеві речей, відчужених без зобов`язання доставки. До передачі речей прирівнюється передача коносаменту або іншого розпорядчого документа на речі.
Відповідно до п. 5 Договору «... «Покупець»: ОСОБА_1 набуває право власності на квартиру з моменту укладення даного договору і реєстрації на біржі».
Право власності на квартиру АДРЕСА_1 виникло у позивача від 28 грудня 2001 від 18 липня 1963 року, з моменту укладення договору № Н-1313 від 28 грудня 2001 року, про що сторонами були поставлені підписи, та договір завірений завідувачем директора Одеської універсальної товарної біржі «Центр» І. В. Кисленко.
08 січня 2002 р. договір купівлі-продажу № Н-1313 від 28 грудня 2001 року, квартири АДРЕСА_1 був зареєстрований в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та відповідні відомості про нового власника ОСОБА_1 були внесені в реєстраційну книгу № 140, сторінка 63 - р. № 3233.
Також необхідно зазначити, що після укладення договору № Н-1313 від 28 грудня 2001 року, та його реєстрації в КП «ОМБТІ та РОН», позивач зареєструвала своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_5 , що підтверджується копією паспорта позивача. І по теперішній час позивач проживає за своїм зареєстрованим місцем проживання, що підтверджується довідкою про склад сім`ї та прописку. Тобто позивач фактично володіє та користується спірним приміщенням.
Враховуючи все вищенаведене, суд вважає, що в матеріалах справи достатньо доказів для задоволення позову ОСОБА_1 в повному обсязі.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Суд, у зв`язку з неявкою відповідача в судове засідання, в порядку ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від представника позивача, вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
На підставі ст.ст. 5, 15, 16, ЦК України від 16.01.2003 року, ст.ст. 41, 42, 47, 86, 128, 153, 220, 224, ЦК УРСР від , ст. 41 Конституції України, ст. 15 Закону України «Товарну біржу», керуючись ст. ст. 12, 13, 141, 258, 259, 263-265, 267, 280, 352 Цивільного процесуального кодексу України, СУД -
Визнати дійсним договір № Н-1313 купівлі-продажу нерухомого майна від 28 грудня 2001 року, укладений та зареєстрований на Одеській універсальній товарній біржі «Центр», між членом Одеської універсальної товарної біржі «Центр» ОСОБА_1 та Приватним виробничо-комерційним підприємством «Легенда» в особі ОСОБА_5.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

С У Д Д Я: І.А. Бобуйок