УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2019 року Іллічівський районний суд м.Маріуполя Донецької області під головуванням судді Пустовойт Т.В., за участі секретаря судового засідання Родіної Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Маріуполі скаргу Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» на дії державного виконавця Кальміуського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_1, -

У С Т А Н О В И В:

Представник скаржника ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності від 28.09.2018 року, звернулася до суду із вказаною скаргою, в обґрунтування якої зазначено, що на виконанні у Кальміуському відділі державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (далі - Кальміуський ВДВС м.Маріуполя) перебував виконавчий лист у справі №221/5104/15-ц, виданий 03.02.2016 року Іллічівським районним судом міста Маріуполя Донецької області щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «РОДОВІД БАНК» заборгованості по кредитному договору №Д006/ІЖ-234.06.1 від 15.11.2006 року в розмірі 297869,15 грн. та судового збору в розмірі 2976,61 грн. В ході проведення виконавчих дій на електронних торгах реалізовано транспортний засіб - легковий седан «ВАЗ 2107 ЗНГ», червоного кольору, 1992 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, номер кузова ХТА 210700Т0688706, що належав на праві власності боржнику. З реалізації авто суму боргу погашено частково, у розмірі 13959,09 грн. 17.12.2018 року на адресу Банку надійшла постанова ВП №50296382 про повернення виконавчого документа стягувачу, яка винесена заступником начальника Кальміуський ВДВС м.Маріуполя, у звязку з тим, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. АТ «РОДОВІД БАНК», як стягувач вважає, що державним виконавцем Кальміуський ВДВС м.Маріуполя ОСОБА_1 при винесенні вказаної постанови про повернення виконавчого документа стягувачу по виконавчому провадженню №50296382 порушено норми матеріального та процесуального права, а тому постанова має бути скасована.

Представник заявника ПАТ «РОДОВІД БАНК» в судове засідання не зявився, як вбачається зі скарги, вимоги, зазначені в ній підтримав просив їх задовольнити.

Представник Кальміуського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя - державний виконавець Шкляревська Я.В., яка діє на підставі посвідчення, в судовому засіданні 13.02.2019 року заперечувала проти задоволення скарги, надала письмовий відзив, в якому зазначено, що нею вимог ч.8 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» не порушено, запити до ДФСУ і УПФУ щодо боржника оновлювались регулярно, усі можливі заходи щодо розшуку майна боржника виявилися безрезультатними, а тому на підставі п.2 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», у звязку із відсутністю майна, на яке може бути звернено стягнення, нею було обґрунтовано винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу.

Заінтересована особа ОСОБА_3, до судового засідання не зявився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Суд, вислухавши державного виконавця, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України встановлено, що основними принципами діяльності органів Державної влади, їх посадових осіб є обовязок діяти лише в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України.

Згідно ст.129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання. У ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обовязковість рішень суду.

Відповідно до ст.18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Так, в Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «ОСОБА_4 проти України» (Заява N 40450/04), Суд повторює, що право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обовязкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby V. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-11). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (рішення у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії» (Immobiliare Saffi V. Italy), [GC], N 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V).

Згідно вимог ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 05.10.2015 року з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором №Д006/ІЖ-234.06.1 від 15.11.2006 року у розмірі 297869,15 грн. та судовий збір у розмірі 2976,61 грн. За вказаним рішенням видано виконавчий лист, Кальміуським ВДВС м.Маріуполя відкрито виконавче провадження.

Постановою головного державного виконавця Кальміуського ВДВС м.Маріуполя ОСОБА_1 від 03.12.2018 року, виконавче провадження ВП №50296382 повернуто стягувачу ПАТ «Родовід банк», із зазначенням про те, що в ході проведення виконавчих дій на електронних торгах реалізовано транспортний засіб - легковий седан «ВАЗ 2107 ЗНГ», червоного кольору, 1992 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, номер кузова ХТА210700Т0688706, що належав на праві власності ОСОБА_3 З реалізації частково погашено суму боргу 13959,09 грн. і виконавчий збір 1359,91 грн., витрати на в.п. (АСВП, експертиза) 1650 грн. стягнуто у повному обсязі. В державних реєстрах на все рухоме і нерухоме майно боржника накладено арешт. Згідно відповіді УПФУ, ДФСУ інформація, щодо відкритих рахунків, місця роботи, отримання пенсії відсутня. Інше майно, на яке можна звернути стягнення у боржника не виявлено.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За положеннями в абз.2 п.1 розділу II Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 року №512/5 (далі - Інструкція), виконавець при здійсненні виконавчого провадження зобовязаний використовувати всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення неупередженого, ефективного, своєчасного і повного виконання рішення.

Відповідно до ч.5 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Відповідно до ч.8 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, 24.02.2016 року с заявою стягувача надійшов на виконання виконавчий лист № 221/5116/15-ц виданий 16.10.2015 року Іллічівським районним судом м.Маріуполя про стягнення з ОСОБА_3, 22.04.1963року народження, на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід банк» заборгованості за кредитним договором №Д006/ІЖ-234.06.1 від 15.11.2006 року у розмірі 269260,65 грн.(двісті шістдесят девять тисяч двісті шістдесят гривень 65 коп.), та 28608,50 грн. (двадцять вісім тисяч шістсот вісім гривень 50коп.), а всього 297869,15 грн. (двісті девяносто сім тисяч вісімсот шістдесят девять гривень 15 коп.), та судового збору 2976,61 грн.

25.02.2016 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №50296382, копії спрямовано сторонам виконавчого провадження, а боржнику разом з викликом. Того ж дня зроблено запити: до ТСЦ 1441-з метою виявлення ТЗ, що належать боржнику; до Державної податкової служби - для виявлення рахунків боржника та зясування місця роботи; Пенсійного фонду - для виявлення місяця роботи боржника, отримання пенсії; сформовано довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №136960237 від 25.02.2016 року - перевірено наявність нерухомого майна боржника. Нерухоме майно зареєстроване за боржником не виявлено.

Згідно відповіді з ДПС України, щодо інформації стосовно боржників-фізичних осіб, сум доходу, нарахованого (сплаченого) податковим агентом на користь платників податків, та сум утриманого з них податку в ДРФО відсутня. Згідно відповіді з ДПС України про номери рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах боржниками - юридичними особами та/або фізичними-підприємцями не перебуває. Згідно відповіді з ПФУ України про осіб - боржників, які отримують пенсії - інформації не знайдено, про осіб - боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи - інформації не знайдено.

10.03.2016 року державним виконавцем здійснено вихід за адресою проживання боржника, м.Маріуполь,вул.Менжинського, буд.16-а, з метою перевірки майнового стану боржника за місцем проживання, вдома нікого не було, двері не відчинили, складено акт державного виконавця.

Згідно відповіді Територіального сервісного центру № 31/5-1441-897 від 04.04.2016 року за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстровано автомобіль НОМЕР_2.

08.04.2016 року державним виконавцем вдруге здійснено вихід за адресою проживання боржника м.Маріуполь, вул.Менжинського, 16-а, майно, на яке можливо звернути стягнення за місцем мешкання боржника не виявлено, транспортний засіб «ВАЗ 2107» держаний номер НОМЕР_1 не виявлено, складено акт державного виконавця.

08.04.2016 року на рухоме майно боржника накладено арешт в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, автомобіль НОМЕР_2 оголошено у розшук, що підтверджується листом Центрального відділу поліції №5825/с4/101/04-2018 від 23.05.2018 року.

11.04.2016 року державним виконавцем накладено арешт на все нерухоме майно боржника в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Крім того, державним виконавцем регулярно оновлювались запити до ДФСУ і УПФУ, що підтверджується копіями відповідей на запити в матеріалах виконавчого провадження, а саме: відповіді ДПС: № від 26.02.2016 року, № НОМЕР_3 від 26.02.2016 року, № від 17.03.2017 року, № НОМЕР_4 від 17.03.2017 року, № від 31.05.2017 року, № від 01.06.2017 року, № НОМЕР_5 від 01.06.2017 року, № 25280/10/05-19-08-13 від 24.07.2017 року, № від 07.12.2017 року, НОМЕР_6 від 07.12.2017 року, № від 14.03.2018 року, № від 14.03.2018 року, № від 19.11.2018 року, № від 19.11.2018 року; відповіді УПФУ № від 25.02.2016 року, № від 25.02.2016 року, № від 16.03.2017 року, № від 16.03.2017 року, №102651623 від 31.05.2017 року, № від 06.12.2017 року, № від 06.12.2017 року, № від 13.03.2018 року, № від 19.11.2018 року, №104497579 від 19.11.2018 року, № від 19.11.2018 року.

14.11.2018 року державним виконавцем здійснено вихід за адресою проживання боржника м.Маріуполь, вул.Менжинського, 16-а, майно на яке можна звернути стягнення не виявлено, складено акт державного виконавця.

В ході проведення виконавчих дій, шляхом розшуку, було розшукано «ВАЗ 2107» державний номер НОМЕР_1, який згодом було реалізовано на електронних торгах. Від реалізації автомобіля стягувачу в рахунок погашення боргу за виконавчим документом перераховано кошти у розмірі 13959,09 грн.

03.12.2018 року в звязку з тим, що у боржника відсутнє інше майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, на підставі п.2 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу.

Так, державним виконавцем здійснено в повному обсязі дії передбачені наведеними нормами Закону. Суду надано документи, що підтверджують подання запитів з метою встановлення фінансового та майнового стану боржника відповідно до положень Закону та Інструкції.

При цьому, державним виконавцем вчинялись перевірки майнового стану боржника за періодичністю, встановленою ч.8 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження».

Щодо твердження скаржника про те, що державний виконавець не вдався до додаткових (альтернативних) заходів відшукування майна у боржника, зокрема: до відділу РАЦС - щодо перебування боржника у шлюбі, до Головного управління статистики відповідної області щодо відомостей про реєстрацію боржника, як засновника будь-якої установи, підприємства, організації, до виконавчої дирекції ФССНВВПЗ - щодо страхових виплат, до Інспекції державного технічного нагляду - щодо наявності у боржника сільгосптехніки, до органів нотаріату - щодо отримання боржником спадку, до Відділу архітектури - щодо наявності павільйонів, кіосків, а також інших компетентних служб - щодо відомостей про наявність майна у інших осіб (дебіторська заборгованість), щодо зберігання цінностей, майновий найм сейфа чи наявність цінних паперів, щодо перебування на обліку в центрі зайнятості, щодо внутрішнього переміщення осіб тощо, суд зазначає, що проведення вказаних дій прямо не регламентовано Законом України «Про виконавче провадження» та не є прямим обовязком державного виконавця, а тому вирішення питання доцільності їх проведення покладається на розсуд самого державного виконавця.

Наведені обставини дають підстави дійти висновку про те, що державним виконавцем Шкляревською Я.О. у повному обсязі вжито заходи для своєчасного примусового виконання виконавчого документу і виконання рішення з використанням можливостей, передбачених у ст.48 Закону України «Про виконавче провадження». А тому оскаржувана постанова ВП №50296382 від 03.12.2018 року про повернення виконавчого документа стягувачу скасуванню не підлягає.

Разом з тим, відповідно до ч.5 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, у тому числі з підстави того, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, не позбавляє його права повторно предявити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до вимог ст.452 ЦПК України судові витрати, повязані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Відповідно до розяснень, що містяться у п.14 постанови пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 року №6, враховуючи, що виконання судових рішень є завершальною і невідємною частиною (стадією) судового провадження у конкретній справі, в якій провадження за скаргою не відкривається, а за подання позовної заяви сплачено відповідний судовий збір, ані ЦПК України, ані Законом України «Про судовий збір» не передбачено необхідності сплати судового збору за подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, за подання скарги судовий збір не сплачується.

Зважаючи на те, що інших судових витрат, повязаних з розглядом справи, по справі не було та суду не надано відповідних доказів, суд не вбачає підстав для стягнення судових витрат з заявника.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 133, 258, 260, 261, 352, 354, 447-453 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» на дії державного виконавця Кальміуського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_1 відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляція до Донецького апеляційного суду протягом пятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: ОСОБА_5