Постанова

Іменем України

09 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 225/5476/16-ц

провадження № 61-34245 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Кривцової Г. В., Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 12 квітня 2017 року у складі судді Геря О. Г. та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 27 червня 2017 року у складі колегії суддів: Жданової В. С., Канурної О. Д., Космачевської Т. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні грошовими коштами.

Позовна заява мотивована тим, що нею було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 12 січня 2016 року і відкрито поточні рахунки у ПАТ КБ «ПриватБанк», які обслуговуються картками № НОМЕР_1 (гривня), № НОМЕР_2 (гривня), № НОМЕР_3 (російський рубль). На зазначених карткових рахунках знаходяться її грошові кошти, а саме на рахунку № НОМЕР_1 - 2 880 грн, на рахунку № НОМЕР_2 - 24 200 грн, на рахунку № НОМЕР_3 - 1 283 російських рублів. Зазначені рахунки використовувались для споживчих цілей.

14 березня 2016 року вона, маючи намір зняти з карткового рахунку залишок своїх коштів у розмірі 27 080 грн та 1 283 рублі, скористалась послугами банкомату ПАТ КБ «ПриватБанк», проте зняти кошти не вдалось. Вона зверталась до служби клієнтської підтримки банку, де їй пояснили, що зазначені вище рахунки заблоковані, але причину блокування не повідомили. Звернувшись до Головного управління ПАТ КБ «ПриватБанк» з заявою-вимогою про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні грошовими коштами на поточних рахунках, конкретної відповіді не отримала, оскільки у листі банку був наведений перелік підстав, відповідно до яких банк має право призупинити здійснення розрахунків.

Вважала вищевказані дії відповідача незаконними, оскільки порушено її права на розпорядження коштами.

З урахуванням викладеного ОСОБА_1 просила суд зобов`язати ПАТ КБ «ПриватБанк» усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні нею грошовими коштами, розміщеними на платіжних картках, відкритих на її ім`я, а саме № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , шляхом розблокування вказаних карткових рахунків.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 12 квітня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено. Зобов`язано ПАТ КБ «ПриватБанк» усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні ОСОБА_1 грошовими коштами, що знаходяться на її платіжних картках № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , шляхом розблокування вказаних карткових рахунків, відкритих на її ім`я у ПАТ КБ «ПриватБанк». Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ПАТ КБ «ПриватБанк» правомірність блокування карток/рахунків, відкритих на ім`я позивачки, не обґрунтовано, представником банку не надано відомостей про причини блокування карток та доказів про те, що кошти на рахунки позивачки отримані злочинним шляхом. Таким чином, наявні правові підстави для зобов`язання відповідача усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні та розпорядженні грошовими коштами, що знаходяться на її рахунках.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 27 червня 2017 року апеляційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилена, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що банк належних та допустимих доказів на підтвердження існування обставин, які давали йому право зупинити проведення фінансових операцій на рахунках позивачки на тривалий строк, не надав. Банк не довів, що перераховані позивачці кошти отримані злочинним шляхом та пов`язані з легалізацією доходів.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ КБ «ПриватБанк» просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 . відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 225/5476/16-ц з Дзержинського міського суду Донецької області.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

У червні 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді-доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 вересня 2019 року зазначену справу призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що банком було призупинено здійснення видаткових операцій з використанням платіжної картки (електронного платіжного засобу), держателем якої є позивачка, на підставі звернення до банку іншого клієнта, який повідомив про перерахування особистих коштів на картковий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий на ім`я ОСОБА_1 Вказані обставини свідчать про те, що по карткам позивача було проведено ряд операцій, які містять ознаки шахрайства, тому банк при блокуванні карток позивачки діяв правомірно.

Відзив на касаційну скаргу не подано.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

12 січня 2016 року ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, тобто укладено з ПАТ КБ «ПриватБанк» договір-приєднання, та відкрито поточні рахунки у банку, які обслуговуються картками № НОМЕР_1 (гривня), № НОМЕР_2 (гривня), № НОМЕР_3 (російський рубль).

На зазначених карткових рахунках ОСОБА_1 знаходяться грошові кошти, а саме на рахунку № НОМЕР_1 - 2 880 грн, на рахунку № НОМЕР_2 - 24 200 грн, на рахунку № НОМЕР_3 - 1 283 рублі .

У лютому 2016 року вказані рахунки були заблоковані ПАТ КБ «ПриватБанк», після чого ОСОБА_1 неодноразово зверталася до банку, як в усній формі, так і письмово, з метою з`ясування причин блокування рахунків та просила відповідача розблокувати рахунки і повернути кошти, які на них знаходяться.

У листі від 10 травня 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк», на звернення позивачки, посилалось на окремі положення Умов та правил надання банківських послуг.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Згідно із частинами першою-третьою статті 1066 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Положеннями частини першої статті 1074 ЦК України передбачено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Банк не має права встановлювати заборону на встановлення обтяження, але може встановлювати розумну винагороду.

Судом установлено, що відповідно до пункту 1.1.3.2.3. Умов та правил надання банківських послуг у разі порушення власником або довіреною особою вимог чинного законодавства України та/або умов договору, та/або у разі виникнення овердрафта банк має право призупинити розрахунки за карткою (заблокувати картку) та/або визнати картку недійсною до моменту усунення зазначених порушень.

У пункті 1.1.3.2.14. вказаних Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що банк має право відмовитися від здійснення видаткових операцій за рахунком клієнта у випадку виникнення вмотивованих підозр щодо використання банку для проведення незаконних операцій.

Згідно з пунктом 12 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, емітент має право прийняти рішення про зупинення здійснення операцій з використанням певного електронного платіжного засобу, а також про вилучення електронного платіжного засобу за наявності обставин, що можуть свідчити про незаконне використання електронного платіжного засобу та/або його реквізитів, значно збільшеного ризику неспроможності платника виконати своє зобов`язання щодо сплати кредиту та процентів за ним, в інших випадках, установлених договором.

Положеннями статті 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що банк має право витребувати, а клієнт (особа, представник клієнта) зобов`язаний надати документи і відомості, необхідні для здійснення ідентифікації та/або верифікації (в тому числі встановлення ідентифікаційних даних кінцевих бенефіціарних власників (контролерів), аналізу та виявлення фінансових операцій, що підлягають фінансовому моніторингу, та інші передбачені законодавством документи та відомості, які витребує банк з метою виконання вимог законодавства, яке регулює відносини у сфері запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення.

У разі ненадання клієнтом (особою, представником клієнта) документів, необхідних для здійснення ідентифікації та/або верифікації (в тому числі встановлення ідентифікаційних даних кінцевих бенефіціарних власників (контролерів), аналізу та виявлення фінансових операцій, що підлягають фінансовому моніторингу, рахунок не відкривається, зазначені в частині другій цієї статті договори (фінансові операції) не укладаються (не здійснюються).

Банк має право відмовитися від підтримання договірних відносин чи проведення фінансової операції у разі встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику.

Аналіз вищевказаних положень закону свідчить про те, що Закон України «Про банки і банківську діяльність» не передбачає такої умови здійснення зупинення та відмови від здійснення видаткових операцій за рахунком клієнта, як наявність доведеного факту здійснення незаконної діяльності. Зі змісту норм Закону випливає, що такі дії здійснюються саме з метою встановлення факту незаконної діяльності, але не на підставі цих фактів. Для здійснення вказаних дій необхідною умовою є лише наявність обґрунтованої підозри щодо неправомірності дій на використання банку для проведення незаконних операцій.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд у порушення вищевказаних положень законодавства та вимог статей 212-214, 303, 315 ЦПК України 2004 року не врахував доводів банку про те, що здійснення видаткових операцій з використанням платіжної картки позивачки призупинено на підставі звернення до банку іншого клієнта, який повідомив про перерахування особистих коштів на картковий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий на ім`я ОСОБА_1 Унаслідок вказаних обставин банк дійшов висновку про те, що по карткам позивача було проведено ряд операцій, які містять ознаки шахрайства, тому вважав свої дії правомірними.

Таке письмове звернення певної особи (по суті скарга, де зазначалось про «аферистів») з поданням чеків і своїх конкретних даних банк надав суду (а.с. 70, 71), проте апеляційний суд у порушення вимог частини другої статті 315 ЦПК України 2004 року, згідно з якою у разі відхилення апеляційної скарги в ухвалі зазначаються мотиви її відхилення, їх взагалі не аналізував та не досліджував.

Умовами та правилами надання банківських послугПАТ КБ «ПриватБанк» календарний термін визначений днями не передбачений і зумовлений лише обставинами, які дали підстави для зупинення здійснення видаткових операцій з використанням платіжної картки, тому є безпідставним посилання позивача на положення пункту 3 частини п`ятої статті 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення».

З листа банку (а.с. 8) по суті вбачається пропозиція позивачу пояснити використання картки не за призначенням, на що позивачка відповіді банку не надала.

Таким чином, апеляційний суд у порушення зазначених положень закону належним чином не перевірив, чи вчинено позивачкою фінансові операції, які містять ознаки шахрайства з легалізацією доходів отриманих злочинним шляхом, та чи відповідно до положень статті 1074 ЦК України та умов укладеного між сторонами договору банк здійснив блокування карт позивачки.

Апеляційний суд, фактичні обставини справи, від яких залежить правильність вирішення спору, не встановив, не перевірили, чи правомірно банком заблоковано рахунки позивачки та не врахував права та обов`язки банку за договором про надання банківських послуг.

З урахуванням наведеного, оскільки фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, не встановлено, а суд касаційної інстанції у силу своїх процесуальних повноважень (стаття 400 ЦПК України) позбавлений такої можливості, то судове рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справина новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Донецької області від 27 червня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова

Р. А. Лідовець