Провадження № 22-ц/801/572/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Іщук Т. П.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 рокуСправа № 127/23920/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у ци-вільних справах:

судді-доповідача Денишенко Т.О.,

суддів Рибчинського В.П., Голоти Л.О.,

за участі секретаря судового засідання Топольської В.О., представника скар-жника, відповідача Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» адвоката Ткача Ю.А., представника позивачки ОСОБА_5 адвоката Мару-сича М.С., розглянувши за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за по-зовом

ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства комер-

ційного банку «Приватбанк», приватного нотаріуса Вінницького міського

нотаріального округу Бєлої Оксани Миколаївни про визнання недійсним,

скасування рішення приватного нотаріуса Вінницького міського нотарі-

ального округу, визнання права власності,

за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» адвоката Малєєвої Олени Миколаївни на рішення Він-ницького міського суду Вінницької області від 10 січня 2019 року, ухвалене у приміщенні суду у м. Вінниці за головування судді Іщук Т.П., повний текст якого складений 16 січня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

21 вересня 2018 року ОСОБА_5 звернулася у Вінницький міський суд Вінницької області з позовом до Публічного акціонерного товариства комер-ційного банку ( далі - ПАТ КБ ) «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Бєлої О.М. про визнання недійсним, скасування рішення приватного но-таріуса Вінницького міського нотаріального округу Бєлої О.М. щодо державної реєстрації прав та їх обтяжень, індексний номер 32870735 від 12 грудня 2016 року, визнання недійсним правочину з набуття ПАТ КБ «Приватбанк» права власності на квартиру АДРЕСА_1, визнання за ОСОБА_5 права власності на вказану квартиру, відшкодування понесе-них судових витрат у справі ( а. с. 2-5 ). Позов мотивований наступними обста-винами. 14 серпня 2018 року з позовної заяви ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_9 про виселення ОСОБА_5 стало відомо, що 08 грудня 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» у порядку позасудового звернення стягнення на пред-мет іпотеки на підставі договору іпотеки від 29 травня 2007 року, який є забез-печенням по споживчому кредитному договору від 29 травня 2007 року, отри-мав у власність квартиру АДРЕСА_1. Однак заборгованість за кредитним договором від 29 травня 2007 року № VIН0GA05951395 на виконання рішення Апеляційного суду Вінницької області від 29 липня 2016 року у цивільній справі № 128/3866/15-ц була погашена 06 січня 2017 року. Через вказане на підставі договору іпотеки нотаріус не повин-на була вчиняти реєстраційні дії з державної реєстрації права власності на неру-хоме майно, належне на праві власності ОСОБА_5 Крім цього, позивачка не отримувала вимоги іпотекодержателя про усунення порушення, що є обов'-язковою передумовою для державної реєстрації права власності на підставі до-говору іпотеки на іпотечне майно за іпотекодержателем. На підставі Законів України «Про іпотеку», «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ОСОБА_5 просила суд її позов задоволити.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10 січня 2019 року позов ОСОБА_5 задоволений частково, рішення приватного нотаріу-са Вінницького міського нотаріального округу Бєлої О.М. про державну реєс-трацію прав та їх обтяжень, індексний номер 32870735 від 12 грудня 2016 року, про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ПАТ КБ «Приватбанк» скасоване. У решті вимог відмовлено. Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_5 судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 704,80 гривень ( а. с. 151-155 ).

Не погоджуючись з ухваленим 10 січня 2019 року рішенням суду першої інстанції, представник АТ КБ «Приватбанк» адвокат Малєєва О.М. оскаржує його в апеляційному порядку, просить дане рішення суду скасувати в частині задоволених позовних вимог щодо скасування рішення приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Бєлої О.М. про державну реєстра-цію прав та їх обтяжень, індексний номер 32870735 від 12 грудня 2016 року, про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ПАТ КБ «Приватбанк», ухвалити в цій частині нове рішення про залишення без задоволення позовних вимог ОСОБА_5 до банку, приват-ного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Бєлої О.М. У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін ( а. с. 160-164 ). Скаржниця не погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважає, що воно у частині за-доволених позовних вимог є незаконним, ухваленим з порушенням норм проце-суального та матеріального права, за недоведеності обставин, що мають значен-ня для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи.

27 лютого 2019 року до апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_5 на апеляційну скарги, де вона зазначає, що вважає оскаржуване рішення суду законним, обгрунтованим, оскільки суд правильно визначив характер спірних правовідносин, застосував норми матеріального права, які підлягають застосу-ванню. Натомість представник банку в апеляційній скарзі формально посила-ється на ті ж обставини, які з'ясовані судом першої інстанції, не надав доказів отримання позивачкою повідомлення про порушення умов кредитного догово-ру та задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на нерухоме іпотечне майно, дотримання банком вимог підпункту 61 Порядку дер-жавної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого поста-новою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127. Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_5 не отримува-ла вимоги іпотекодержателя про усунення порушень кредитного договору, ад-же 18 липня 2016 року перебувала за межами України та фізично не могла вчи-нити підпис про отримання відповідного повідомлення. Крім цього, заборгова-ність за кредитним договором від 29 травня 2007 року № VIН0GA05951395 іпо-текодавцем відповідно до рішення апеляційного суду від 29 липня 2016 року у справі № 128/3866/15-ц погашена 06 січня 2017 року у розмірі 160034,27 гривні, підтвердженням чого є відповідні квитанція та заява від 03 квітня 2017 року, де зазначено, що ОСОБА_10 ( позичальник ) виконав умови кредитного дого-вору від 29 травня 2007 року № VIН0GA05951395, як наслідок договоір іпотеки від 29 травня 2077 року вважається припиненим, тому банк просив зняти забо-рону у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме з квартири АДРЕСА_1. Позивачка просить суд апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» залишити без задоволення, а судове рішення від 10 січня 2019 року - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення та заперечення на апеля-ційну скаргу представників сторін у справі, дослідивши матеріали справи, про-аналізувавши в сукупності наявні в ній докази, перевіривши законність і об-ґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рі-шення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підста-ву своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції повністю відповідає зазначе-ним вимогам.

Судом першої інстанції встановлено та не оспорюється учасниками справи, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 19 квітня 2007 ро-ку серії НОМЕР_1 ОСОБА_11 є власницею двокімнатної квартири АДРЕСА_1. Її право власності 07 травня 2007 ро-ку зареєстроване в КП «ВООБТІ» у реєстровій книзі № 740 за реєстровим № 1764. 29 травня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_10 був укладений кредитний договір № VIН0GA05951395, за умовами якого позичаль-ник отримав кредит у вигляді неповновлювальної лінії у розмірі 22 тисяч дола-рів США з терміном повернення 27 травня 2017 року. У день укладення кредит-ного договору 29 травня 2007 року між банком та ОСОБА_11 укладений до-говір іпотеки належної їй на праві власності двокімнатної квартири, що посвід-чений у нотаріальному порядку. Пунктами 22, 27 договору іпотеки передбаче-но, що у випадку порушення позичальником кредитного договору, або умов іпотечного договору, іпотекодержатель направляє іпотекодавцю письмову ви-могу про усунення порушень. Якщо протягом тридцятиденного строку вимога залишається без задоволення, іпотекодержатель відповідно до умов договору вправі почати звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснене у позасудовому порядку шляхом перехо-ду права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя, про що останній зобов'язаний письмово повідомити іпотекодавця.

29 травня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_11 підписана заставна № 000235.

Рішенням Апеляційного судуВінницької області від 29 липня 2016 року у цивільній справі № 128/3866/15-ц за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_12 про стягнення заборгованості, з останнього стягнута на користь банку заборгованість за кредитним договоро від 29 травня 2007 року № VIН0GA05951395 станом на 06 серпня 2015 року за курсом 21,56 гривня відпо-відно до службового розпорядження НБУ, а саме: 7422,74 долари США, що ек-вівалентно 160034,27 гривням - заборгованість за кредитом; 673,29 долари США, що еквівалентно 14516,13 гривням - заборгованість по процентах за ко-ристування кредитом; 1385,88 гривень - пеня за несвоєчасність виконання зо-бов'язань за договором, а також штраф 8727,52 гривень ( процентна складова ). Вирішено питання про розподіл судових витрат.

12 грудня 2016 року за зверненням АТ КБ «Приватбанк» приватний нота-ріус Вінницького міського нотаріального окруну Бєлая О.М. прийняла рішення № 32870735 про проведення державної реєстрації права власності за банком на квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору іпотеки квартири від 29 травня 2007 року № VIН0GA05951395.

06 січня 2017 року боржник на виконання рішення апеляційного суду від 29 липня 2016 року погасив заборгованість за кредитним договором у розмірі 160034,27 гривні, що підтверджується заявою ПАТ КБ «Приватбанк» від 03 квітня 2017 року № 20.1.0.0.0/7-20170329/254, у якій договір іпотеки визнаний припиненим та викладене клопотання про зняття заборони в Державному реєс-трі речових прав на нерухоме майно, а саме на квартиру АДРЕСА_3, накладеної на підставі договору іпотеки квартири від 29 травня 2007 року № VIН0GA05951395, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_11, посвідченого нотаріусом Вінницького міського натаріального округу Терещенко В.В. 29 травня 2007 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2640. У реєстрі зареєстрована також заборона за № 2641.

Посилаючись на норми Законів України «Про іпотеку», «Про державну ре-єстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», положення Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого по-становою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, суд пер-шої інстанції зробив висновок, що позивачка не отримувала вимоги іпотекодер-жателя про усунення порушень зобов'язання іпотекодавця, оскільки на момент її вручення 28 липня 2016 року ОСОБА_5 перебувала за кордоном, про що беззаперечно свідчать відмітки в паспорті серії ЕА № 337447. У зв'язку з указа-ним рішення нотаріуса про державну реєстрацію права власності на квартиру позивачки за ПАТ КБ «Приватбанк» на підставі договору іпотеки від 29 травня 2007 року прийняте без усіх необхідних для цього документів, тому підлягає скасуванню.

У позові щодо визнання за ОСОБА_5 права власності на квартиру АДРЕСА_2 суд відмовив з огляду на те, що у Державному реєстрі прав під час внесення записів про скасування державної реєстрації за допомогою програмних засобів його ведення автоматично понов-люються записи про речові права, їх обтяження, що існували до проведення державної реєстрації прав, що скасовані, у разі їх наявності у Державному реєс-трі прав.

З висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваному рішенні суду від 10 січня 2019 року, колегія суддів апеляційного суду повністю пого-джується, оскільки вони є правильними, об'єктивними, зробленими з урахуван-ням усіх фактичних обставин справи; суд не помилився у застосуванні до спір-них правовідносин норм матеріального права, що їх регулюють, не порушив вимог процесуального законодавства.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, представник АТ КБ «Приват-банк» Малєєва О.М. зазначає, що посилання суду на неотримання позивачкою вимоги іпотекодержателя про усунення порушень є помилковим. Підписанням договору іпотеки від 29 травня 2007 року сторонами досягнуто згоди щодо можливого звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового вре-гулювання: переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобов'язаний письмово повідомити іпотекодавця. На виконання припису частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» 25 липня 2016 року АТ КБ «Приватбанк» на ім'я позивачки направило листа про порушення умов кредитного договору та задоволення вимог шляхом набуття права власності на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1. Цей лист отриманий особисто позивачкою за указаною адре-сою. Доводи ОСОБА_14 щодо вручення поштового відправлення не уповноваженій особі не знайшли свого підтвердження притягненням до відпо-відальності працівника відділення поштового зв'язку за порушення Правил на-дання послуг поштового зв'язку чи висновком судово-почеркознавчої експерти-зи. АТ КБ «Приватбанк» подав приватному нотаріусу Вінницького міського но-таріального округу Бєлой О.М. заяву про державну реєстрацію прав та їх обтя-жень щодо права власності з усіма передбаченими пунктом 61 Порядку держав-ної реєстрації речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Ка-бінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, необхідними для цього додатками, тому нотаріус як державний реєстратор, не маючи права на безпідставну відмову у прийнятті заяви банку, на відмову у державній реєстра-ції, здійснила свої функції у відповідності з чинним законодавством України.

З доводами апеляційної скарги погодитися не можна за наступних обставин.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про державну ре-єстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстра-тор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяви у сфері дер-жавної реєстрації прав.

Згідно з пунктом 61 Порядку державної реєстрації речових прав на неру-хоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, для державної реєстрації права влас-ності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпо-текодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмін-ним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна ( якщо іпотечним договором передбачено її видачу ).

Суд першої інстанції беззаперечно встановив, що іпотекодавиця ОСОБА_5 не отримувала письмової вимоги банку про усунення порушень кредитного договору, адже позивачка 28 липня 2016 року перебувала за межами України та фізично не могла вчинити підпис про отримання такої вимоги. Відсутність ОСОБА_15 в Україні на вказану дату, крім іншого, підтверджена листом Дер-жавної прикордонної служби України від 04 січня 2019 року за № 184/Д-19723.

Крім цього, колегія суддів апеляційного суду зауважує, що письмова вимога про усунення порушення взагалі не направлялася позивачці поштою в установ-леному порядку, жодних доказів зворотньому немає. У матеріалах справи міс-титься лише копія такої вимоги з підписом на аркуші нібито ОСОБА_5 Однак оскільки вимога вручена поза встановленим порядком, а підпис адресата не завірений належним чином, то доводи позивачки у цій частині позовних ви-мог підлягають задоволенню. Висновок суду першої інстанції у цій частині спо-ру є безпомилковим.

На час вирішення справи судом заборгованість за кредитним договором від 29 травня 2007 року № VIН0GA05951395 дійсно погашена, що не оспорюється жодним з учасників справи. На момент прийняття приватним нотаріусом Він-ницького міського нотаріального округу Бєлою О.М. рішення про державну ре-єстрацію прав та їх обтяжень ( це 12 грудня 2016 року ) борг за кредитним до-говором позичальником не був погашений, проте це має значення для част-кового задоволення позову через вчинення нотаріусом державної реєстрації прав та їх обтяжень поза встановленим правовими актами держави порядком.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» ( остаточне рішення від 17 червня 2011 року ) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведен-ня може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практи-кою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чи-ном зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються (Seryavin and others v. Ukrai-ne, № 4909/ 04, § 58, Європейський суд з прав людини, від 10 лютого 2010 ро-ку).

Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргу-ментів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні від 10 січня 2019 року, не дають підстав визнати це рішення ухваленим з порушенням норм матеріаль-ного та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спра-ви.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріаль-ного і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду не знаходить під-став для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які призвели або могли призвести до не-правильного вирішення справи. Оскаржуване судове рішення є законним та об-ґрунтованим, тому апеляційну скаргу відповідача слід залишити без задоволен-ня.

Керуючись статтями 374, 375, 381 - 384, 389 - 391 ЦПК України, апеляцій-ний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» адвоката Малєєвої Олени Миколаївни залишити без задо-волення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, од-нак вона може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду про-тягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 18 березня 2019 року.

Суддя-доповідач Т.О. Денишенко

Судді В.П. Рибчинський

Л.О. Голота