Справа № 589/88/19
Провадження № 2/589/955/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2019 року м.Шостка

Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді Сидорчука О.М.,

з участю:

секретаря судового засідання Надточій І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шостка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Казенного підприємства Шосткинський казений завод "Зірка" про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, стягнення компенсації витрат частини заробітної плати у зв'язку з порушення термінів їх виплати та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

10.01.2019 до суду надійшла вищевказана позовна заява. Ухвалою суду від 11.01.2019 відкрито провадження в справі та призначено судове засідання.

В судове засідання позивач не з`явилась, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначаючи при цьому, що на задоволенні позовних вимог наполягає. Крім того, просив стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку станом на день ухвалення рішення суду.

Відповідач, який був належним чином, судовою повісткою, завчасно повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив, відзив на позовну заяву не подав.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог враховуючи таке.

Позиція позивача зводиться до того, що вона, будучи найманим працівником відповідача припинила з останнім трудові відносини, однак, остаточного розрахунку в день звільнення з нею проведено не було. На день подання позову відповідач також не здійснив з позивачем остаточний розрахунок. Заборгованість перед позивачем із виплати заробітної плати в розмірі 24373 грн. 22 коп. та середній заробіток за час затримки розрахункуза період з 15.05.2018 по день ухвалення рішення суду становить суму, яку позивач просить стягути з відповідача на свою користь та компенсацію втрати частини доходів за порушення строків виплати заробітної плати.

Крім того, позивач вказує про те, що дії відповідача, щодо невиплати вчасно заробітної плати, не проведення розрахунків при звільненні, неодноразові обіцянки виплатити заробітну плату поставили позивача в скрутне матеріальне становище та завдали моральних страждань, оскільки вона сподівалася на належне відношення до себе з боку роботодавця, вимушена докладати додаткові зусилля для організації свого життя. Заподіяну моральну шкоду позивач оцінює в 2000 гривень.

Судом на підставі записів в трудовій книжці встановлено, що позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем до 14.05.2018 та звільнилась за власним бажанням у зв'язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю (ст. 38 КЗпП України, наказ № 247-к від 14.05.2018).

Статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Згідно довідки відповідача від 15.05.2018 останній має перед позивачем заборгованість із виплати заробітної плати в сумі 24373 грн. 22 коп.

Відтак, вищевказані норми трудового законодавства щодо строку остаточного розрахунку при звільненні відповідачем було порушено.

З заяви позивача від 14.02.2019 вбачається, що остаточного розрахунку на час розгляду справи з нею не проведено. Доказів протилежного відповідачем не надано, хоча обов'язок доведення таких обставин покладено саме на нього.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З урахуванням передбачених ст. 73 КЗпП України святкових та неробочих днів в період з 15.05.2018 по 14.02.2019 (по день розгляду справи та ухвалення рішення) включно минуло 213 робочих днів. Згідно наданої відповідачем довідки /а.с. 11/ середньоденна заробітна плата позивача становила 176 грн. 67 коп. Даний розрахунок відповідачем не спростований.

Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку визначається шляхом множення суми середньоденної заробітної плати (176 грн. 67 коп.) на кількість робочих днів у періоді (213) та становить 37630 грн. 71 коп.

Також позивачу завдана моральна шкода, оскільки затримка у виплаті нарахованої заробітної плати, не проведення повного розрахунку при звільненні, не дає йому змоги протягом тривалого часу забезпечувати себе та свою сім'ю, що є порушенням законних прав позивача.

Згідно з ст. 237-1 КЗпП України, передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-ІКЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (зокрема невиплати належних йому грошових сум, тощо), яке призвело до її моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Враховуючи вимоги ст. 237-1 КЗпП України, та вимоги ст. 23 ЦК України, суд вважає, що моральна шкода підлягає стягненню в заявленому розмірі в сумі 2000 грн.

В задоволенні вимоги про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, суд вважає за необхідне відмовити враховуючи таке.

Згідно ст. 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Статтею 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» встановлено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування, відповідно до ч. 6 цієї ж статті, не може ґрунтуватися на припущеннях.

Підстав для збирання доказів, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи (ч. 7 ст. 81 ЦПК України) суд не вбачає.

Позивачем було надано розрахунок компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, однак даний розрахунок є незрозумілим, як та на підставі яких доказів проведено розрахунок позивач не вказує. Відтак, суд вважає, що дана вимога недоведена.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати. Відтак, судовий збір за подання позовної заяви, від сплати якого позивача було звільнено законом, в сумі 1536 грн. 80 коп. (майнова та немайнова вимоги) підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Згідно з п.1 ч. 2 ст.7 Закону України «Про судовий збір» судовий збір у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю. Оскільки позивач помилково сплатила судовий збір в розмірі 786,40 грн., тому позивачу необхідно повернути помилково сплачену суму судового збору.

Керуючись ст. 263, 265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Казенного підприємства Шосткинський казений завод "Зірка", на користь ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1 заборгованість із виплати заробітної плати в сумі 24373 грн. 22 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.05.2018 по 14.02.2019 включно в сумі 37630 грн. 71 коп. та моральну шкоду у розмірі 2000 грн.

В задоволенні вимоги про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати відмовити.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в межах заробітної плати за один місяць.

Стягнути з Казенного підприємства Шосткинський казений завод "Зірка", на користь держави судові витрати в сумі 1536 грн. 80 коп.

Зобов`язати Шосткинське управління Державної казначейської служби України у Сумській області повернути ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1 суму судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп., сплачену згідно з квитанцією №ПН1583101 від 10.01.2019.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду через Шосткинський міськрайонний суд Сумської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення складено 14.02.2019.

Суддя О.М.Сидорчук