П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 року

м. Харків

Справа № 639/7050/18

Провадження № 22-ц/790/2636/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: судді Бровченка І.О.,

суддів: Бурлака І.В., Колтунової А.І.,

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 06 березня 2019 року в складі судді Єрмоленко В.Б.

встановив:

У грудні 2018 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з відповідача на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до укладеного договору ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок . Відповідно до умов укладеного договору, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та «Тарифами Банку» складає договір про надання банківських послуг.

У результаті неналежного виконання умов кредитного договору з боку відповідача, станом на 15 листопада 2018 року існує заборгованість в загальній сумі 18406,09 грн, що складається з нарахованої пені в сумі 17053,42 грн, а також штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф 500 грн (фіксована частина), 852,67 грн - штраф (процентна складова). Також позивач просив стягнути з відповідача понесені ним судові витрати по справі в розмірі 1762 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 06 березня 2019 року в позові акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення пені та штрафу за кредитним договором б/н від 05 березня 2016 року відмовлено.

04 квітня 2019 року на судове рішення засобами поштового зв`язку акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 06 березня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов АТ КБ «Приватбанк» задовольнити.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 звернулась до банку з метою отримання банківських послуг, підписала заяву від 05 березня 2016 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 300 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку. Позивачем надано належні та допустимі докази у справі, розрахунок заборгованості, відповідачем ці докази не спростовані. Відповідач підтвердив, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до положень Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті банку, керуючись законодавством пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує Умови та правила надання банківських послуг, які є публічно. офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх послуг банку. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування ПАТ КБ «Приватбанк». Відповідач висловив свою згоду про укладення договору, що засвідчив особистим підписом. Посилається на постанови Верховного Суду від 21 березня 2018 року по справі № 441/569/17, від 07 березня 2018 року по справі № 755/18246/15-ц, від 06 лютого 2018 року по справі № 755/2720/16-ц. Вказує, що відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору приєднання, інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши таким чином згоду на них. Відповідач зобов`язаний самостійно знайомитися зі всіма змінами на сайті Приватбанку.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 10 квітня 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 06 березня 2019 року по цивільній справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 19 квітня 2019 року клопотання представника акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про виклик у судове засідання представника акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишено без задоволення.

Закінчено підготовку апеляційного розгляду цивільної справи за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Призначено цивільну справу до розгляду судом апеляційної інстанції в приміщенні Харківського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять даних карткового рахунку, строку дії платіжної картки, виду картки, яка видавалась ОСОБА_1 За відсутністю даних про реальну суму заборгованості за тілом кредиту та відсоткам, а також нарахування відсотків і пені до спливу пільгового періоду, суд позбавлений можливості перевірити правильність розрахунку та визначає, що наданою Банком довідкою розмір неустойки значно перевищує розмір збитків.Позивач, всупереч свого процесуального обов`язку, передбаченого ст.ст. 12, 81 ЦПК України, не надав належних і допустимих доказів на підтвердження того, що у відповідача мається заборгованість за кредитом та процентами, а також пеня у розмірі 17053,42 грн., яку просить стягнути відповідач, правові підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» штрафів в розмірі 852,67 грн і 500 грн також відсутні. За таких обставин, позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» не можуть вважатися обгрунтованими та такими, що підтверджені відповідними належними та достовірними доказами, які можуть бути перевірені в процесі розгляду справи, тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 05 березня 2016 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання заяви-анкети про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Як на обґрунтування своїх вимог ПАТ КБ «Приватбанк» у позові посилався на те, що у зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 15 листопада 2018 року має заборгованість 18 406, 09 грн, з яких: 17053,42 грн нараховано пені, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та Правил надання банківських послуг: 500 грн штраф (фіксована частина), 852, 67 грн штраф (процентна складова). Вказує на те, що викладені в позовній заяві обставини підтверджується наступними доказами: розрахунком заборгованості; копією заяви позичальника; витягом з Тарифів банку; витягом з Умов та правил надання банківських послуг.

Стосовно таких доводів та підстав позовної заяви та посилань апеляційної скарги банку про те, що позивачем надано належні та допустимі докази у справі, розрахунок заборгованості, відповідачем ці докази не спростовані, відповідач підтвердив, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві, якою підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування ПАТ КБ «Приватбанк», відповідач висловив свою згоду про укладення договору, що засвідчив особистим підписом, а відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору приєднання, інша сторона може лише приєднатися до таких умов, відповідач зобов`язаний самостійно знайомитися зі всіма змінами на сайті Приватбанку, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Умови та Правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений.

Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Відповідно до частин першої, другоїстатті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першоюстатті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Устатті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першоюстатті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до частини 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає й погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Саме такий договір був укладений і виконувався сторонами.

На підставі п. 2.1.1.5.5 «Умов та правил надання банківських послуг» клієнт зобов`язаний погашати заборгованість по кредиту, відсотків за його використання, на перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Пунктом 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, клієнт зобов`язаний сплатити банку штраф , розмір якого встановлено тарифами договору.

За п.п. 2.1.1.12.6.1 «Умов та правил надання банківських послуг» у разі виникнення прострочених зобов`язань за борговими зобов`язаннями на суму від 100 грн., клієнт сплачує Банку пеню, відповідно до встановлених тарифів . Пеня нараховується в день нарахування процентів по кредиту.

Згідно з наданим витягом з Тарифів обслуговування кредитної карти «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, що списується у день списання процентів, складає 0,24% від суми загальної заборгованості ( за кожен день прострочення кредиту) +50 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн. Якщо прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн. другий місяць поспіль до пені нараховується 100 грн. щоразу.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина 2 статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення.

Пунктом 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів за будь-яким з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку судовий штраф в розмірі 500 грн. 00 коп. (в еквіваленті 500 грн. 00 коп. за кредитною карткою, відкритою у валюті USD) + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій. Штраф ураховується на окремому рахунку та підлягає сплаті у першу чергу.

Банк, пред`являючи вимоги про стягнення нарахованої пені та штрафів, не посилається на наявність у ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту та реальну суму такої заборгованості не вказує, належних доказів на підтвердження того, що відповідач має заборгованість за тілом кредиту та відсотками з відповідним розрахунком загального розміру такої заборгованості, що у свою чергу, є підставою для нарахування пені та штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, не надає.

З наданого банком до позовної заяви розрахунку заборгованості вбачається, що нарахована пеня становить 17053,42 грн, заборгованість по штрафам 1352, 67 грн, що разом становить 18406,09 грн (а.с. 6-7). Однак, з наданого розрахунку не вбачається, якою є загальна сума заборгованості за тілом кредиту та відсотками за користування кредитними коштами, що є підставою для нарахування пені та штрафу.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанку», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору ОСОБА_1 з ПАТ КБ «ПриватБанк» було дотримано вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Крім того, виходячи з наданих тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та наданого розрахунку з базової ставкою-3,6% в місяць-3%, відповідачу видана картка «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», однак, безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 05 березня 2016 року у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним), також матеріали справи не містять даних карткового рахунку, строку дії платіжної картки, виду картки, яка видавалась ОСОБА_1

В Україні визнається і діє принцип верховенства права, Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основіКонституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено устатті 8 Конституції України.

Відповідно до частини четвертоїстатті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з частиною першоюстатті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені устатті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першоїстатті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першоїстатті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд доходить висновку, що підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами».

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

За таких обставин, суд вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно дост. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно дост. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст.367,374,375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 06 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки у випадках, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України, безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 жовтня 2019 року.

Головуючий - І.О. Бровченко

Судді : І.В. Бурлака

А.І. Колтунова