Постанова

Іменем України

02 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 341/492/14-ц

провадження № 61-26213св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф.,

Шиповича В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач за первісним позовом- публічне акціонерне товариство

«Альфа-Банк»,

відповідач за первісним позовом: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору за первісним позовом, - публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 26 листопада 2014 року, ухвалене у складі судді Гаполяка Т. В., та ухвалу Апеляційного суду

Івано-Франківської області від 17 травня 2017 року, постановлену колегією у складі суддів: Девляшевського В. А., Малєєва А. Ю., Пнівчука О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог за первісним та зустрічним позовами

У березні 2014 року публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк»

(далі - ПАТ «Альфа-Банк») звернулось із позовом до ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 17 грудня 2012 року між

ПАТ «Альфа-Банк» та Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (далі - ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк») укладено договір відступлення прав вимоги, згідно якого позивачу було відступлено право вимоги за кредитними договорами, зокрема укладеним 06 травня 2008 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_1 договором про іпотечний кредит № 488г, за яким останній надано кредит у розмірі

120 000 грн.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за вказаним кредитним договором станом на 01 лютого

2014 року утворилась заборгованість, яка складається із: 36 801,51 грн - заборгованості за кредитом, 6 170,56 грн - заборгованість зі сплати процентів, 368 грн - заборгованості з комісії та пені у розмірі 311,28 грн.

За таких обставин банк просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за договором про іпотечний кредит від 06 травня 2008 року в розмірі 43 651,35 грн.

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернулась із зустрічним позовом до ПАТ «Альфа-Банк», ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , про захист прав споживачів, визнання права не виконувати неіснуючі зобов`язання за кредитним договором, а також визнання права не виконувати неіснуючі зобов`язання за нікчемним договором про відступлення права вимоги.

В обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_1 вказувала, що між нею та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» укладено договір про іпотечний кредит № 488г, згідно з яким банк зобов`язався надати їй кредитні кошти у розмірі 120 000 грн шляхом видачі готівки або оплати розрахункового документу позичальника безпосередньо з її позичкового рахунку, відкритого банком, на її поточний рахунок.

Вказувала, що банківський рахунок на її ім`я не відкрито, що унеможливлює надання кредиту готівкою з операційної каси з банківського (поточного) рахунку. Зазначала, що не отримувала 06 травня 2008 року з операційної каси з банківського (поточного) рахунку 120 000 грн, відтак банком не виконано грошове зобов`язання за кредитним договором, тому такий договір є недійсним.

Також, на її думку, неможливо відступити право вимоги боргу якого не існує, тому договір відступлення права вимоги від 17 грудня 2012 року, укладений між ПАТ «Альфа-Банк» та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» є нікчемним.

За таких обставин просила визнати її право не виконувати неіснуючих зобов`язань перед ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» за невиконаним банком кредитним договором, а також визнати її право не виконувати неіснуючі зобов`язання перед ПАТ «Альфа-Банк» за нікчемним договором про відступлення права вимоги від 17 грудня 2012 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області

від 26 листопада 2014 року у задоволенні позову ПАТ «Альфа-Банк» та зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до розрахунку заборгованості, поданого банком, непогашена сума залишку кредиту вказувала на випередження

ОСОБА_1 графіку погашення кредиту та відсутності підстав у банку достроково вимагати повернення частини кредиту, що залишилася.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд виходив з того, що визнання права не виконувати обов`язок не ґрунтується на законі і такий спосіб захисту цивільних прав не передбачений статтею 16 ЦК України.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Справа переглядалась в апеляційному порядку неодноразово.

Останньою ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області

від 17 травня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Альфа-Банк» відхилено, а рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області

від 26 листопада 2014 року залишено без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу, апеляційний суд врахував висновок

судово-економічної експертизи від 10 березня 2017 року, яким не підтверджено правильність розрахунку ПАТ «Альфа-Банк» щодо наявності у відповідачів станом на 01 лютого 2014 року заборгованості за кредитом, процентами, комісією та пенею.

Апеляційний суд погодився із висновками суду першої інстанції в частині відмови у позові ПАТ «Альфа-Банк» про дострокове стягнення частини кредиту, яка залишилась несплаченою, та процентів, зазначивши про дотримання судом при його ухваленні норм матеріального та процесуального права.

В частині вирішення зустрічного позову рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось та апеляційним судом не переглядалось.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник

ПАТ «Альфа-Банк» Ємчук А. В., посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить скасувати рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 26 листопада 2014 року та ухвалу Апеляційного суду

Івано-Франківської області від 17 травня 2017 року в частині вирішення первісного позову і направити в цій частині справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали цивільної справи № 341/492/14-ц з Галицького районного суду Івано-Франківської області.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»

(далі - ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

04 червня 2019 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду справу № 341/492/14-ц передано судді-доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду від 23 вересня 2019 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована порушеннями судами попередніх інстанцій норм права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Заявник вказує на помилковість висновків судів попередніх інстанцій про відсутність у банка права вимагати дострокового погашення всієї заборгованості у зв`язку з тим, що до повного погашення кредиту за договором № 488г від 06 травня 2008 року на час звернення банку до суду залишалася сума 36 801,51 грн, яка є меншою, ніж 51 456,00 грн припустимого залишку заборгованості згідно із графіку повернення кредиту.

Зазначив про ненадання судами попередніх інстанцій належної оцінки розрахунку заборгованості, згідно з яким ОСОБА_1 дійсно не нараховувались до сплати чергові платежі за кредитом у зв`язку з попередньою сплатою, але нараховувалися проценти за користування кредитом та щомісячна комісія. Після переуступки 17 грудня 2012 року права вимоги за кредитним договором до ПАТ «Альфа-Банк» ОСОБА_1 було здійснено погашення заборгованості шляхом внесення платежів

26 грудня 2012 року та 25 січня 2013 року по 650 грн, 27 лютого 2013 року

600 грн, 28 березня 2013 року 740 грн, які зараховані банком на погашення строкових процентів за користування кредитом та комісії. При цьому, в березні 2013 року при сплаті заборгованості за кредитом була незначна переплата в розмірі 4,87 грн, яка додатково вплинула на зменшення заборгованості за кредитом з відступленої суми із 36 806,38 грн до

36 801,51 грн. Після 28 березня 2013 року позичальник припинила погашення кредиту взагалі, незважаючи на щомісячні зобов`язання щодо погашення процентів та комісії.

Крім того, заявник вказував, що апеляційний суд безпідставно відхилив клопотання представника банка про ознайомлення з матеріалами справи внаслідок чого представник був позбавлений можливості ознайомитись із висновком судово-економічної експертизи та подати заперечення.

Доводи осіб, які подали відзив (заперечення) на касаційну скаргу

У поданому в листопаді 2017 року запереченні на касаційну скаргу представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 вважала, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки мотиви та підстави, зазначені у ній, є необґрунтованими, а оскаржені судові рішення ухвалені відповідно до вимог чинного законодавства. Зазначила, що судами попередніх інстанцій до спірних правовідносин правильно застосовано норми матеріального права, при розгляді справи не було допущено порушень норм процесуального права.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 06 травня 2006 року між ПАТ «Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком» та ОСОБА_1 укладено договір про іпотечний кредит № 488г, за яким банк надав позичальнику 120 000 грн за умови сплати процентів за користування кредитом в розмірі 20 % річних та кінцевим терміном погашення 04 травня 2018 року.

На виконання умов кредитного договору між ПАТ «Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 488 г/1 від 06 травня 2008 року, за умовами якого поручитель у випадку невиконання або прострочення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором зобов`язується відповідати перед кредитором разом із позичальником.

17 грудня 2012 року між ПАТ «Альфа-банк» та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» укладено договір про відступлення прав вимоги по кредитним договорам, укладених між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та фізичними особами. Згідно договору про відступлення права ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відступив ПАТ «Альфа-Банк» право вимоги за кредитними договорами, укладеними з фізичними особами, в тому числі і за договором про іпотечний кредит № 488г від 06 травня 2006 року.

Із висновку судово-економічної експертизи № 07 від 10 березня 2017 року апеляційний суд встановив, що загальна сума, сплачена ОСОБА_1 станом на 01 лютого 2014 року в погашення зобов`язань за договором про іпотечний кредит № 488г від 06 травня 2008 року дорівнює 166 907,62 грн, з якої банком на погашення тіла кредиту зараховано 83 198,49 грн, а на погашення процентів і комісії - 83 709,13 грн. В той же час судовий експерт зазначив, що станом на 01 лютого 2014 року позичальником згідно умов договору про іпотечний кредит повинно було бути сплачено значно менша сума - 67 536 грн (67 платежів по 1 008 грн).

Також із вказаного висновку експерта апеляційний суд встановив, що договором про іпотечний кредит № 488г від 06 травня 2008 року та графіка повернення кредиту сторони погодили, що сума погашення кредиту з

25 липня 2008 року дорівнює 1 008 грн на місяць. Для погашення кредиту застосовано класичну схему, за якою тіло кредиту зменшується в рівних частинах. Вказаний графік погашення заборгованості не містить відомостей про суми нарахованих процентів та комісії, які підлягають сплаті та загальної суми щомісячних платежів з розмежуванням тіла кредиту і процентів, тому судовий експерт не підтвердив правильність розрахунку

ПАТ «Альфа-Банк» щодо наявності у відповідачів станом на 01 лютого

2014 року заборгованості за тілом кредиту, процентам, комісії та пені.

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до статті 213 ЦПК України (в редакції чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами

ЦК України. За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з пунктами 3 та 4

частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків. Згідно з частиною першою

статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами

(з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Пунктом 5.3.2 кредитного договору передбачено право кредитора вимагати від позичальника сплати у повному обсязі заборгованості за кредитом, у випадках, зокрема, прострочення зобов`язання по поверненню кредиту понад 10 днів. При цьому банк письмово повідомляє позичальника про необхідність дострокового погашення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами

(з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статтею 60 ЦПК України в редакції Кодексу, чинній на час ухвалення рішень судами попередніх інстанцій кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Встановивши, що банком не доведено належними і допустимими доказами порушення позичальником станом на 01 лютого 2014 року графіку погашення кредиту, тобто невнесення своєчасно хоча б одного платежу в погашення основної заборгованості, процентів, комісії, чи пені, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність у позивача права вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась.

Доводи касаційної скарги про існування у ОСОБА_1 прострочення з повернення нарахованих процентів, що дає банку право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась відхиляються касаційним судом, оскільки умовами договору та графіком погашення кредиту сторони погодили порядок виконання зобов`язань за кредитним договором шляхом сплати щомісячного платежу у розмірі 1 008 грн. При цьому, умови договору не містять відомостей про суми нарахованих процентів та комісії, які підлягають сплаті та загальної суми щомісячних платежів з розмежуванням тіла кредиту і процентів. Враховуючи викладене, позивачем не доведено, що за умови відсутності у позичальника станом на 01 лютого2014 року заборгованості зі сплати чергових платежів у неї наявна заборгованість зі сплати процентів, розмір яких включено до цих платежів.

Встановивши, що станом на 01 лютого 2014 року у позичальника відсутня заборгованість зі сплати щомісячних платежів, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що звертаючись із позовом про повне дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, банк, з урахуванням положень частини другої статті 1050 ЦК України та пункту 5.3.2 кредитного договору, не набув права вимагати дострокового виконання зобов`язання.

Посилання заявника на безпідставне відхилення клопотання представника позивача про ознайомлення із висновком судово-економічної експертизи відхиляються касаційним судом, оскільки аудіозаписом судового засідання від 17 травня 2017 року підтверджено, що представник ПАТ «Альфа-Банк» Ємчук А. В., не заявляв клопотання про ознайомлення з матеріалами справи та не заперечував проти розгляду справи по суті, вважаючи оголошення судом висновку експерта в судовому засіданні достатнім для продовження розгляду справи.

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів по суті вирішення позовних вимог та не дають підстав вважати, що судами неправильно застосовано норми матеріального права та/або порушено норми процесуального права.

Касаційна скарга не містить доводів про незаконність та необґрунтованість оскаржених судових рішень щодо вирішення зустрічного позову, у зв`язку із чим згідно вимог статті 400 ЦПК України справа у вказаній частині Верховним Судом не переглядається.

Згідно з статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411

ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін.

Підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, відсутні.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області

від 26 листопада 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 17 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. М. Осіян Н. Ю. Сакара С. Ф. Хопта В. В. Шипович