Справа № 466/3198/19 Головуючий у 1 інстанції: Білінська Г.Б.
Провадження № 22-ц/811/2342/19 Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - Курій Н.М.,

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.,

за секретаря - Матяш С.І.,

розглянувши в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 14 червня 2019 року, постановлене в складі головуючої - Білінської Г.Б.,

ВСТАНОВИВ:

17 квітня 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому просила суд ухвалити рішення, яким стягувати з ОСОБА_1 аліменти на користь повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян щомісяця, починаючи стягувати від дня пред`явлення позову до суду і до закінчення дочкою навчання, але не більше як до досягнення нею 23 років та стягнути додаткові витрати на оплату навчання дочки в розмірі Ѕ витрат на навчання відповідно до договору.

Вподальшому ОСОБА_2 змінила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дочки у розмірі 1500 грн. та додаткові витрати на оплату навчання в розмірі Ѕ частини у сумі 17390 грн. згідно з договором про надання освітніх послуг від 06 серпня 2018 року до закінчення навчання чи до досягнення ОСОБА_3 23 років.

Позов мотивувала тим, що з відповідачем - ОСОБА_1 , 1974 р.н. вона перебувала в шлюбних відносинах з 2000 року по 2008 рік. Шлюб між ними розірвано у 2009 році, про що зроблено актовий запис №179 від 12 червня 2009 року в Книзі реєстрації розірвань шлюбів. Від шлюбу вони мають двох дітей - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 Зазначала, що відповідач сплачує аліменти на утримання дітей із заборгованістю. Стверджувала, що ОСОБА_3 навчається на першому курсі Львівського національного університету ім. Івана Франка, факультет електроніки та комп`ютерних технологій, де навчається на контрактній основі. Донька навчається на денній формі навчання та немає змоги влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток. Оплату за навчання позивачка здійснює самостійно, хоча неодноразово зверталася до відповідача, щоб він сплатив половину суми за навчання, відповідач категорично відмовився сплачувати, коментуючи свою відмову тим, що немає коштів. Зазначала, що вона не в змозі самостійно утримувати доньку, у зв`язку з тим, що їй необхідні кошти на проїзд до місця навчання, одяг, харчування, підручники тощо, що й зумовило необхідність звернення до суду. Крім того, просила врахувати, що має двох батьків у поважному віці, котрі потребують її фінансової та моральної допомоги.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 14 червня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 аліменти на користь повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 гривень щомісячно, починаючи з 17.04.2019 року на період навчання до досягнення віку 23 років.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 12 серпня 2019 року допущено негайне виконання рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 14 червня 2019 року в частині стягнення аліментів за один місяць.

У задоволенні вимог щодо додаткових витрат на оплату навчання в розмірі 1/2 частини у сумі 17390 грн. згідно з договором про надання освітніх послуг від 06 серпня 2018 року до закінчення навчання чи до досягнення ОСОБА_3 23 років - відмовлено з підстав недоведеності.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 14 червня 2019 року оскаржив ОСОБА_1 Вважає, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та таким, що порушує норми сімейного та процесуального законодавства. Зазначає, що позовну заяву у справі прийнято 17.04.2019 року, провадження у справі про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини відкрито ухвалою судді від 18.04.2019 року. Стверджує, що на той час дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 була ще неповнолітньою і позивач отримувала аліменти на її утримання, як неповнолітньої дитини. Тому вважає, що порушено вимоги ст. ст. 198, 199 СК України, а позов є безпідставним. Посилається на те, що в резолютивній частині рішення вказано, що позов задоволено частково, однак в мотивувальній частині рішення не дано мотивованої оцінки аргументам щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які підтверджуючі документи про те, що дочка ОСОБА_5 проживає разом з позивачкою. Вважає, що терміни про стягнення аліментів на повнолітню доньку вказано неправильно, з порушенням норм закону. Посилається на скрутне матеріальне становище та на неможливість надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці. Звертає увагу на те, що сплачує аліменти в користь позивачки на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває у повторному шлюбі, від якого має двоє неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та дочку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Зазначає, що дружина ОСОБА_8 в даний час не працює, хворіє та отримує амбулаторне лікування, перебуває у відпустці по догляду за дитиною ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , до досягнення нею 3-х річного віку, з 30.05.2019 р. по ІНФОРМАЦІЯ_7 р. Неповнолітній син ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , відвідує дитячий навчальний заклад № 37, за відвідування якого щомісячно необхідно вносити оплату. Також ним понесено грошові витрати на поховання його матері ОСОБА_11 . Стверджує, що його сім`я проживає за кошти, які дружина отримала після народження доньки ОСОБА_12 та щомісячну допомогу у зв`язку з народженням дитини. Звертає увагу на те, що позивач по справі ОСОБА_2 є матеріально забезпеченою особою. Крім цього, зазначає, що представником позивача у справі була особа без належних повноважень, повноваження адвоката, як представника, не підтверджено довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» (відсутня печатка).

Просить рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 14 червня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити за безпідставністю.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою апеляційне провадження.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи встановлено, що предметом судового розгляду є стягнення аліментів, сумарний розмір яких не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Ураховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково з таких підстав.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з п. п. 1 - 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що дочка ОСОБА_3 навчається на контрактній основі на денній формі навчання на першому курсі Львівського національного університету ім. Івана Франка на факультеті електроніки та комп`ютерних технологій, у зв`язку з чим потребує коштів на придбання одягу, продуктів харчування, придбання спеціальної літератури тощо і врахував матеріальне становище позивача й відповідача та при визначенні розміру аліментів виходив із величини реальних затрат, необхідних для утримання повнолітньої дитини, що навчається.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_8 та її батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження з позначкою серії НОМЕР_2 від 06 липня 2001 року (арк. спр. 8). Таким чином, ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_3 виповнилося 18 років.

Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 , шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано 12 червня 2009 року, та після розірвання шлюбу позивачці присвоєно прізвище ОСОБА_2 (арк. спр. 7).

Відповідно до довідки Львівського національного університету імені Івана Франка № 361 від 11 квітня 2019 року, ОСОБА_3 навчається в цьому навчальному закладі на першому курсі денного відділення факультету електроніки та комп`ютерних технологій та закінчує навчання в червні 2022 року (арк. спр. 14).

Відповідач 07 березня 2015 року зареєстрував новий шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 , від якого народилося двоє дітей ОСОБА_14 та ОСОБА_15 (арк. спр. 25-27).

Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Правовідносини батьків по утриманню повнолітніх дочки, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. ст. 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Приписами ст. 200 СК України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Виходячи з положень ст. 180 СК України, та вимог ст. 182 СК України, ст. 199 СК України, враховуючи те, що на батьків покладено рівні обов`язки щодо утримання дітей, а також відсутність у матеріалах справи доказів непрацездатності відповідача та не доведення його неспроможності сплачувати аліменти, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача аліментів на дочку ОСОБА_3 , яка навчається на контрактній основі на денній формі навчання на першому курсі Львівського національного університету ім. Івана Франка на факультеті електроніки та комп`ютерних технологій.

Надані суду першої інстанції копії фінансового звіту та довідки про доходи відповідача не підтверджують неспроможність сплати аліментів, оскільки такі документи містять інформацію, яка не була актуальною на час розгляду справи у суді першої інстанції та не беруться до уваги колегією суддів у суді апеляційної інстанції (арк. спр. 29,30,31). Зокрема, зазначені довідки подані за 2017-2018 роки, що не підтверджує відсутність можливості надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці у 2019 році, коли пред`явлено позов.

Інших доказів про те, що матеріальне становище відповідача не дозволяє йому сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дочки у визначеному судом першої інстанції розмірі, відповідачем ні суду першої, ні апеляційної інстанції не надано, а відтак, доводи апеляційної скарги про скрутне матеріальне становище та неможливість надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці не заслуговують на увагу.

Ураховуючи засади цивільного законодавства, а саме справедливість та добросовісність, апеляційний суд дійшов висновку, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів, відповідає цим вимогам.

Проте, визначаючи дату з якої необхідно проводити стягнення аліментів, а саме: починаючи з 17 квітня 2019 року, суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального права, оскільки не звернув увагу на те, що дочка сторін, згідно з ч. 1 ст. 34 ЦК України, досягла повноліття 08 червня 2019 року, а тому стягнення аліментів з дня пред`явлення цього позову, є помилковим, оскільки вказана норма (ст.199 СК України) передбачає утримання повнолітніх дітей, які продовжують навчання, відтак аліменти належить стягувати саме з 08 червня 2019 року, тобто з часу досягнення ОСОБА_3 повноліття.

Разом з тим, вирішуючи цей спір, суд зазначив про необхідність стягнення аліментів на період навчання до досягнення віку 23 років, що вказує на відсутність чіткого висновку.

Враховуючи ту обставину, що резолютивна частина рішення повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог, рішення необхідно змінити, та належить стягувати аліменти на користь повнолітньої доньки ОСОБА_3 на період навчання, але не більше ніж до досягнення ОСОБА_3 23-х річного віку.

В зв`язку з тим, що апеляційна скарга не містить доводів про незгоду з рішенням щодо відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення додаткових витрат на оплату навчання, колегія суддів не перевіряє рішення суду першої інстанції в цій частині, оскільки, згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 2 ст. 376 ЦПК України (у редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного, апеляційну скаргу належить задовольнити частково, а рішення суду в частині визначення періоду стягення аліментів на повнолітню дитину - змінити, а саме: абзац другий резолютивної частини рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 14 червня 2019 року викласти в такій редакції: «Стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 аліменти на користь повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 (однієї тисячі) гривень щомісячно, починаючи з 08 червня 2019 року на період навчання, але не більше ніж до досягнення ОСОБА_3 23-х річного віку».

У відповідності до вимог абзацу 2 ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Керуючись п. 2 ч.1 ст.374, ст.ст. 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 14 червня 2019 року змінити в частині визначення періоду стягнення аліментів.

Викласти абзац другий резолютивної частини рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 14 червня 2019 року в такій редакції: «Стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 аліменти на користь повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 (однієї тисячі) гривень щомісячно, починаючи з 08 червня 2019 року на період навчання, але не більше ніж до досягнення ОСОБА_3 23-х річного віку».

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повна постанова складена 15 жовтня 2019 року.

Головуючий Курій Н.М.

Судді: Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.