РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2019 року місто Чернігів

Справа №751/10440/16-ц

Провадження№2/751/180/19

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Маслюк Н.В.

секретаря судового засідання Дасюк Н.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

третя особа - Чернігівська міська рада

представник позивача ОСОБА_3

представник відповідача ОСОБА_4

представник третьої особи - ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернігова в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Чернігівська міська рада про усунення перешкод у користуванні належною їй на праві власності земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_7 виклад позиції позивача

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою (кадастровий номер :01:010:5348) по вул. Рильського, 41 у м. Чернігові шляхом відновлення меж даної земельної ділянки, зобовязання відповідача знести самочинно встановлений паркан, звільнити та повернути їй в користування самовільно зайняту ним частину належної їй на праві власності земельної ділянки, а також стягнути понесені судові витрати.(т.1 а.с.3-4).

Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що є власником земельної ділянки по вулиці Рильського, 41 в м. Чернігові (кадастровий номер :01:010:5348). Власником земельної ділянки (кадастровий номер :01:010:6118) по вулиці Руднєва, 18 в м. Чернігові є ОСОБА_2. 09.11.2015 року ОСОБА_2 зніс її паркан зі сторони своєї земельної ділянки та встановив свій, захопивши таким чином частину її земельної ділянки. З даного приводу зверталась до Чернігівського відділу поліції, але кримінальне провадження було закрите. Посилаючись на ст. 391 ЦК України та ч. 2 ст. 152 ЗК України просить позов задовольнити.

ІІ. Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників справи, пояснення учасників справи в судовому засіданні.

Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 18.11.2016 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду (в редакції від 15.05.2014 року).

15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

Згідно пп.9 п.1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, просили його задовольнити повністю, при цьому посилались на обставини, викладені в позові та у висновку експерта від 25 серпня 2018 року №16-17.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, відповідно до письмових пояснень, які долучено до матеріалів справи (а.с.47-53). Зазначають, що саме внаслідок неправомірних дій позивача була зроблена незаконна технічна документація про встановлення меж земельної ділянки №41 по вул. Рильського в м. Чернігові. В той же час відповідачу надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0026 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по вул. Руднєва, 18 в м. Чернігові. Проект був погоджений Управлінням архітектури та містобудування, а також Управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області. У звязку з чим 10 грудня 2015 року відбулась державна реєстрація даної земельної ділянки. Вказав, що ніяких дій про встановлення меж земельної ділянки позивачем не проводилось, а тільки проводилось розроблення технічної документації із землеустрою щодо захвату земельної ділянки орієнтовною площею 0,0026 га. Внаслідок чого було змінено конфігурацію земельної ділянки, залишивши смужку земельної ділянки, що не надана у власність чи в користування. Отже, земельна ділянка, що перебуває у власності позивача не межує із земельною ділянкою, що перебуває у власності ОСОБА_2

Також, відповідачем подано відзив (т.2 а.с.57-60) та доповнення до відзиву (т.2 а.с.64-66) , відповідно до яких проведений висновок експерта вважає сумнівним, містить протиріччя між поставленими в ухвалі суду від 29.03.2017 року питаннями, не надані відповіді на поставлені питання відповідачем. Крім того, обмір земельних ділянок проводився спеціалістом землевпорядником ОСОБА_8 за допомогою приладу Sokkia SET-600 №14682, який не повірений ДП «Чернігівстандартметрологія».

Також, відповідач та представник відповідача в судовому засіданні звернули увагу на те, що висновок експерта має розбіжності з промірами, які визначені в НКС і зазначеними в додатку № 1 експертизи. Вказаний висновок експерта спростовується рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 28.04.2015 року. Також, відповідач вказав, що всі збірні плани в експертизі виконані з порушенням масштабів. Отже, вказаний висновок не може використовуватись в якості доказу на підтвердження позовних вимог позивача.

Представник третьої особи в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти задоволення позовних вимог.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин

Згідно акту від 17.11.1980 року ОСОБА_1 виділена земельна ділянка площею 465 кв.м для будівництва житлового будинку по вул. Рильського, 41 (т.2 а.с.74).

Як вбачається Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №860775, виданого Чернігівською міською радою 25 травня 2007 року на підставі рішення Чернігівської міської ради (3 сесія 5 скликання) від 15 травня 2006 року, позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,0481 га по вул. Рильського, 41 в м. Чернігові (т.1 а.с.33).

28.05.2015 року позивач ОСОБА_1 звернулась із заявою до Державного кадастрового реєстратора відділу у Чернігівському районі Міжрайонного управління у Ріпкинському та Чернігівському районах Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області з приводу внесення виправлених відомостей до Державного земельного кадастру, а саме виправлення помилки, допущеної у координатах поворотних точок меж земельної ділянки :01:010:5348 (т.1 а.с.143).

На підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, розробленої ФОП ОСОБА_9 (т.1 а.с.25-44), державним кадастровим реєстратором ОСОБА_10 у травні 2015 року внесені зміни, а саме: виправлено відомості про координати поворотних точок меж земельної ділянки та внесені відомості про вищевказану земельну ділянку кадастровий номер :01:010:5348 до Державного земельного кадастру (т.1 а.с.5-8, 144-158).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 30.05.2015 року зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,0481 га, кадастровий номер :01:010:5348 по вул. Рильського, 41 в м. Чернігові за ОСОБА_1 (т.1 а.с.9).

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.05.2017 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, Управління Держгеокадастру у Чернігівському районі Чернігівської області, Державного кадастрового реєстратора ОСОБА_10, третя особа на стороні відповідачів ОСОБА_1 про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії (т.2 а.с.147-150).

Також вбачається, що відповідач ОСОБА_2 являється власником земельної ділянки розміром 0,0223 га, що знаходиться за адресою: м. Чернігів, вул. Руднєва, 18, кадастровий номер :01:010:6118, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 22.03.2013 року (т.1а.с.121). Даний факт також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т.1 а.с.122).

Актом встановлення та погодження меж земельної ділянки ОСОБА_2 від 01.09.2012 року визначено, що в присутності співвласників (землекористувачів) суміжних земельних ділянок: ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_1 та ОСОБА_14 погоджено зовнішні межі земельної ділянки ОСОБА_2, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,0223 га (т.2 а.с.80).

Управління земельних ресурсів від 22.09.2015 року №5463 повідомило відповідача ОСОБА_2, що земельна ділянка, що перебуває у власності ОСОБА_1 по вул. Рильського, 41 в м. Чернігові фактично межує з земельною ділянкою, яка перебуває у його власності. Між зазначеними земельними ділянками відсутні землі запасу Чернігівської міської ради площею 0,0026 га (т.2 а.с.82).

Між учасниками справи давно існує спір щодо користування вищезазначеними земельними ділянками.

Так, в 2015 році ОСОБА_1 зверталась до ЧВП стосовно пошкодження її паркану, але постановою Чернігівського відділу поліції від 11.11.2015 року закрито кримінальне провадження (т.1 а.с.10).

Крім того, в 2014 році позивач зверталась до суду з позовом до Чернігівської міської ради про визнання недійсним та скасування рішення від 30 січня 2014 року про надання дозволу ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), по вул. Руднєва, 18.

Однак, рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 21 травня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено (т.1 а.с.62-66, а.с.265-269 справи № 751/8036/14).

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 28 квітня 2015 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою задоволено: зобовязано ОСОБА_1, власника земельної ділянки 41 по вул. Рильського в м. Чернігові, усунути перешкоди ОСОБА_2 в користуванні земельною ділянкою по вулиці Руднєва, 18 в м. Чернігові, шляхом знесення самочинно встановленого паркану від т. В до т. в межах Е та від т. З до т. Д-1, визначених у Збірному плані земельних ділянок за адресою м. Чернігів, вул. Руднєва, 18 (додаток №2) висновку експерта судової земельно-технічної експертизи від 02.02.2015 року; зобовязано ОСОБА_1 звільнити і повернути ОСОБА_2 самовільно зайняту земельну ділянку площею 1,7 кв.м., що розташована за господарською будівлею сараєм позначеного в технічному плані на житловий будинок вулиці Руднєва, 18 в м. Чернігові під літерою Б-1, в межах визначених у Збірному плані земельних ділянок за адресою м. Чернігів, вул. Руднєва, 18 (додаток № 2) Висновку експерта судової земельно-технічної експертизи від 02.02.2015року (а.с.236-239 справи № 751/6027/14).

Також, постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 31.01.2017 року визнано незаконними дії Управління Держгеокадастру у Чернігівському районі Чернігівській області щодо внесення відомостей до Державного земельного кадастру про земельну ділянку площею 0,0026 по вул. Руднєва, 18 в м. Чернігові із кадастровим номером :01:010:0411; зобов'язано Управління Держгеокадастру у Чернігівському районі Чернігівської області скасувати державну реєстрацію від 10.12.2015 земельної ділянки за кадастровим номером :01:010:0411 (т.2 а.с.91-98). Постанова набрала законної сили 28.03.2017 року.

За клопотанням учасників справи проводилась експертиза, відповідно до висновку експерта від 25 серпня 2018 року №16-17, для приведення у відповідність фактичних меж земельної ділянки №41 по вул. Рильського до меж земельної ділянки №41 по вул. Рильського кадастрового номеру :01:010:5348, координати якої зареєстровані в державному земельному кадастрі та внесені до НКС, потрібно: т. Д-1 перенести в т. Д на 0,35 м в бік ділянки №41, т. Б-1 перенести в т. Б на 0,43 м у бік сусідньої земельної ділянки №39 по вул. Рильського, т. В-1 перенести в т. В на 1,08м в бік ділянки №18 по вул. Руднєва, та вирівняти межу з т. В до т. Е шляхом перенесення огорожі розміром 3,50м та 3,86 м на межу відповідно до координат внесених до НКС; фактичні межі земельної ділянки по вулиці Рильського, 41 в м. Чернігові кадастрового номеру :01:010:5348 не відповідають координатам меж внесених до НКС. Межа АБ відповідно до координат внесених до НКС не співпадає з фактичною межею АБ-1; частина земельної ділянки №41 по вул. Рильського площею 5,0 кв.м, в межах, що внесені в НКС, кадастрового номеру :01.010:5348, що належить ОСОБА_1 JI.M., знаходиться в користуванні ОСОБА_2; земельна ділянка, координата якої внесені до НКС та зареєстровані в державному земельному кадастрі за ОСОБА_2, не відповідає фактичному користуванню земельною ділянкою №18 по вул. Руднєва та не співпадає з привязкою до обєктів нерухомості на земельній ділянці (т.2 а.с.2-30).

Відповідно до доповнення до висновку експерта (т.2 а.с.145) обмір земельної ділянки проводився приладом Sokkia SET -610 зав.№200391. Свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №23-21/0001161, чинне до 22 грудня 2017 року. На аркуші 7 вказано: «Згідно фактичного користування земельною ділянкою, межі розташовані на збірному плані показано чорним кольором: від т. А до т. Б1 - 8,43 м, 12,69 м, 10,94 м; На збірному плані вказаний розмір 8,45 м. На аркуші 7 в розмірі 8,43 м допущена друкарська помилка, після виправлення читати в такій редакції: «Згідно фактичного користування земельною ділянкою, межі розташовані на збірному плані показано чорним кольором: від т. А до т. Б1 - 8,45 м, 12,69 м, 10,94 м» (т.2 а.с.145).

Допитана, з приводу наданого висновку, експерт ОСОБА_15 підтвердила наведені обставини, викладені у висновку експерта та доповненнях до висновку. Вказала, що помилкового вказано у висновку прилад вимірювальної техніки Sokkia SET-600 №14682. Зазначила, що відповідно до НКС спірні земельні ділянки не межують. Однак, фактично між земельними ділянками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вільної земельної ділянки немає.

Також в судовому засіданні був допитаний спеціаліст ОСОБА_8, який вказав, що обміри земельної ділянки проводились за допомогою приладу Sokkia SET -610 зав.№200391, який на момент обміру був повірений. На підтвердження надав свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №23-21/0001161, чинне до 22 грудня 2017 року (а.с.146).

ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 373 ч.2 Цивільного кодексу України право власності на землю гарантується Конституцією України.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з положеннями ст.ст. 16,391,386 ЦК України власник у праві звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право, зокрема шляхом знесення споруд в разі порушення прав власника і неможливості усунення цих порушень іншим способом.

Згідно п«г» ч.1 ст.91 ЗК України власники земельних ділянок зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

За змістом добросусідства, власники та користувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання відповідно до їх цільового призначення при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей. Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співпрацювати при вчинені дії, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них (ст. 103 ЗК України).

Відповідно до роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року №2) «Про практику застосування судами земельного законодавства» при розгляді цивільних справ суди повинні враховувати, що з 1 січня 2002 року відповідно до статті 125 ЗК право користування земельною ділянкою виникало після одержання її власником або землекористувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування або укладення договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а з 2 травня 2009 року у відповідності із Законом України від 5 березня 2009 року №1066-VI право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Таким чином, право на предявлення позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою має особа, якій право володіння і користування земельною ділянкою належить на законній підставі, що випливає і зі змісту ст. 391 ЦК України.

Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд не приймає до уваги висновки експертів за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи № С-294 від 30.12.2014 року (а.с.174-182 справи № 751/8036/14) та № 34-14 від 02.02.2015 року (а.с.150-167 справи № 751/6027/14, на які посилається сторона відповідача, оскільки вказані експертизи проведені в рамках цивільних справ № 751/8036/14 та № 751/6027/14 та до внесення змін у травні 2015 року до технічної документації ОСОБА_1 з приводу координат поворотних точок меж земельної ділянки :01:010:5348.

Експертиза у даній справі, за результатами якої складено висновок експерта від 25 серпня 2018 року №16-17, проведена з урахуванням вказаних змін до технічної документації ОСОБА_1, з обміром спірних земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а тому відповідно до положень ст.ст.77-78 ЦПК України є належним та допустимим доказом.

Відповідач, заперечуючи зазначений висновок земельно-технічної експертизи, не звертався до суду із клопотанням про призначення додаткової чи повторної експертизи.

Відповідно до висновку експерта від 25 серпня 2018 року №16-17 фактичні межі земельної ділянки по вулиці Рильського, 41 в м. Чернігові кадастрового номеру :01:010:5348 не відповідають координатам меж внесених до НКС, частина земельної ділянки №41, що належить ОСОБА_1 JI.M., знаходиться в користуванні ОСОБА_2

В судовому засіданні відповідачем не доведено, що ним правомірно у листопаді 2015 року на частині земельної ділянці, що перебуває у власності позивача, встановлено паркан.

Отже, у ході судового розгляду знайшов своє підтвердження той факт, що відповідачем чиняться перешкоди позивачу в користуванні земельною ділянкою шляхом самовільно встановленого паркану на частині земельної ділянки, яка перебуває у власності ОСОБА_1

За вищевказаних обставин, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача в частині усунення відповідачем перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом зобовязання ОСОБА_2 демонтувати самочинно встановлений паркан.

Щодо вимоги позивача про відновлення меж земельної ділянки, звільнення та повернення їй в користування самовільно зайняту відповідачем частину належної на праві власності земельної ділянки, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.13 ЦПК України).

Одним із способів захисту вказаного права є відновлення становища, яке існувало до порушення, що передбачено пунктом 4 частини другої статті 16 ЦК України.

Статтею 106 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

Відповідно до ст.55 Закону України «Про землеустрій» встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних та картографічних матеріалів. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Межі земельної ділянки в натурі закріплюються межовими знаками встановленого зразка. Межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам.

Відповідно до акту прийому-передачі межових знаків на зберігання від 28.05.2015 року суміжними власниками (користувачами) земельної ділянки ОСОБА_1 є ОСОБА_16, ОСОБА_13 та ОСОБА_17 (т.1 а.с.40).

Також, позивачем в позовних вимогах не зазначено розмір земельної ділянки, яку необхідно звільнити та повернути їй власність.

За таких обставин, здійснюючи розгляд справи в межах заявлених позовних вимог та враховуючи, що задоволені вимоги позивача в частині зобовязання відповідача демонтувати самочинно встановлений паркан, а отже і відновлено порушене право позивача на користування вищезазначеною частиною земельної ділянки, тому вимоги про відновлення меж земельної ділянки, звільнення та повернення їй в користування самовільно зайняту відповідачем частину належної на праві власності земельної ділянки не підлягають задоволенню.

V. Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений статтею 141 ЦПК України.

Позивачем понесені і документально підтверджені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за вимоги немайнового характеру в сумі 551,20 грн (т.1 а.с.1).

До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати, повязані із проведенням експертизи (ч.3 ст.133 ЦПК України).

Так, із квитанцій №128 та №129 від 13 липня 2017 року ОСОБА_1 сплатила ФОП ОСОБА_15 7 365 грн 12 коп (3496,32 грн + 3868,80 грн) (т.2 а.с.151-154).

Враховуючи вищезазначене, з відповідача підлягають стягненню судові витрати в сумі 7 916,32 грн, що складаються із: судового збору в сумі 551 грн 20 коп, витрат за проведення експертизи в сумі 7 365 грн 12 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 258, 263, 264-265, 268 ЦПК України, ст.91, 103, 106, 152 Земельного кодексу України, ст.ст.16, 317, 321, 372, 386, 391 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні належною їй на праві власності земельною ділянкою № 41, що розташована по вул. Рильського у м. Чернігові, кадастровий номер :01:010:5348, шляхом зобовязання ОСОБА_2 демонтувати самочинно встановлений паркан.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 7 916 (сім тисяч девятсот шістнадцять) грн 32 коп судових витрат, що складаються із: судового збору в сумі 551 грн 20 коп, витрат за проведення експртизи в сумі 7 365 грн 12 коп.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 12.03.2019 року.

Позивач - ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1)

Відповідач - ОСОБА_2 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2)

Третя особа - Чернігівська міська рада (місцезнаходження: вул. Магістратська, буд.7. м. Чернігів, 14000)

Суддя Н. В. Маслюк