Постанова

Іменем України

16 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 744/802/16-ц

провадження № 61-23187св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

відповідачі: ОСОБА_5 , Приватне акціонерне товариство «Страхове товариство «Гарантія»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 05 грудня 2016 року в складі судді Смаги С. В. та ухвали Апеляційного суду Чернігівської області від 01 лютого 2017 року в складі колегії суддів: Бечка Є. М., Страшного М. М.,

Шарапової О. Л.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2016 року ОСОБА_1 , діючи в своїх інтересах та інтересах своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Позовна заява мотивована тим, що 24 березня 2013 року ОСОБА_5 , керуючи автомобілем ВАЗ-21061, здійснив наїзд на ОСОБА_6 -

її чоловіка табатька їхніх неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . В результаті цієї дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) ОСОБА_7 отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких ІНФОРМАЦІЯ_1 помер у Чернігівській обласній лікарні. У зв`язку зі смертю ОСОБА_7 вона та її малолітні діти перенесли та продовжують нести моральні страждання. На її утриманні залишилося троє малолітніх дітей, батьком яких був загиблий.

Ураховуючи зазначене, ОСОБА_1 просила суд стягнути

з ОСОБА_5 на її користь 4 866 грн 41 коп. майнової шкоди, 250 000 грн у відшкодування завданої моральної шкоди. На користь кожної дитини

по 1 020 грн 55 коп. грошового відшкодування шкоди, завданої смертю їх батька в результаті ДТП, до досягнення кожним з дітей вісімнадцяти років, а також стягнути з відповідача на користь кожної дитини по 250 000 грн моральної шкоди.

Ухвалою Семенівського районного суду Чернігівської області від 21 жовтня 2016 року до участі в цій справі співвідповідачем залучено Приватне акціонерне товариство «Страхове товариство «Гарантія» (далі -

ПрАТ «СТ «Гарантія»).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Семенівського районного суду Чернігівської області від 05 грудня 2016 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 , 866 грн 41 коп. у відшкодування завданої майнової шкоди

та 90 000 грн у відшкодування завданої моральної шкоди; стягнуто

з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 щомісячно по 1 020 грн 55 коп. грошового відшкодування шкоди, завданої смертю ОСОБА_7 ,

до досягнення нею вісімнадцяти років, тобто до 21 жовтня 2022 року включно та 70 000 грн у відшкодування завданої моральної шкоди; стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 щомісячно по 1 020 грн 55 коп. грошового відшкодування шкоди, завданої смертю ОСОБА_7 ,

до досягнення ним вісімнадцяти років, тобто до 06 червня 2025 року включно та 50 000 грн у відшкодування завданої моральної шкоди; стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 щомісячно по 1 020 грн 55 коп. грошового відшкодування шкоди, завданої смертю ОСОБА_7 ,

до досягнення ним вісімнадцяти років, тобто до 26 серпня 2026 року включно та 50 000 грн у відшкодування завданої моральної шкоди. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що саме діяльність ОСОБА_5 , як власника транспортного засобу, призвели до смерті ОСОБА_7 , а враховуючи, що у померлого було троє дітей, суд стягнув кошти на їх утримання на кожну дитину до досягнення ними повноліття.

Оскільки позивачі не звернулися у трирічний строк до ПрАТ «СТ «Гарантія», тому відсутні підстави стягнення страхового відшкодування саме зі страхової компанії.

У зв`язку зі смертю чоловіка та батька позивачі перенесли душевні страждання, тому підлягає стягненню з ОСОБА_5 на користь позивачів моральна шкода.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 01 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилено. Рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 05 грудня 2016 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої

інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для відшкодування ОСОБА_5 на користь позивачів завданої майнової та моральної шкоди та грошового відшкодування на користь неповнолітніх дітей у зв`язку із втратою годувальника.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_5 , посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу

№ 744/802/16-ц з Семенівського районного суду Чернігівської області.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв у межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за якими судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

15 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

10 червня 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді-доповідачу.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що позивач не надала доказів

в обґрунтування наявності моральної шкоди та її розміру. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суди не врахували вік дітей,

їх обізнаність про раптову смерть батька та ставлення дітей до цієї події

в їх малолітньому віці, також не дослідили погіршення стану здоров`я дітей та позивача внаслідок смерті ОСОБА_7 , наявності тяжкості вимушених змін життєвих зв`язків позивача та її дітей.

Суди, задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення грошового відшкодування на користь неповнолітніх дітей, у зв`язку із втратою годувальника, неправильно здійснили розрахунок щомісячного відшкодування. Вважає, що розмір середньомісячного заробітку необхідно обраховувати відповідно до загального порядку встановленого

пунктом 1 «л» Постанови Кабінету Міністрів від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати»,

а не відповідно до частини першої статті 1197 ЦК України.

Відзив (заперечення) на касаційну скаргу учасників справи

У травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ представником ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - ОСОБА_8 подано заперечення на касаційну скаргу, в якому зазначає, що касаційна скарга

не підлягає задоволенню, так як викладені в ній доводи

є необґрунтованими, а оскаржувані судові рішення прийняті з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

24 березня 2013 року близько 08 години 00 хвилин ОСОБА_5 , керуючи автомобілем марки ВАЗ-21061, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на ділянці автомобільної дороги с. Миколаївка - м. Семенівка Семенівського району Чернігівської області, неподалік м. Семенівка Семенівського району Чернігівської області здійснив наїзд на ОСОБА_7 , який йшов

в попутному напрямку. В результаті цієї ДТП ОСОБА_7 отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких ІНФОРМАЦІЯ_1 помер в Чернігівській обласній лікарні.

25 березня 2012 року по факту було відкрито кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого частиною другою статті 286 КК України. ОСОБА_1 було визнано потерпілою в справі.

Постановою прокурора військової прокуратури Чернігівського гарнізону про закриття кримінального провадження від 28 грудня 2015 року провадження закрито з підстав відсутності в діянні ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення. Постанова потерпілою не оскаржувалась (а.с. 18-22).

На час смерті ОСОБА_7 він перебував в зареєстрованому шлюбі

з ОСОБА_1 (а.с. 13).

Від шлюбу вони мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 6, 8, 10).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення районного та апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Касаційна скарга ОСОБА_5 не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під

час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За загальним правилом частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.

Отже, статтею 1187 ЦК України визначено особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки.

Частиною другою статті 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт на відповідній правовій підставі.

Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка є його власником. Проте норми частини другої статті 1166 ЦК України звільняють таких осіб від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що така шкода завдана внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до частин першої та другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку

з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з частиною третьої цієї статті моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до частини першої статті 1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні, або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Згідно з пунктами 1, 4 частини першої статті 1200 ЦК України дитині потерпілого шкода відшкодовується до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту до закінчення навчання, але не більше як до досягнення ним двадцяти трьох років). Другому з подружжя шкода відшкодовується незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за дітьми померлого, до досягнення ними чотирнадцяти років.

Відповідно до частини другої статті 1200 ЦК України особам, визначеним

у пунктах 1 - 5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому

за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Згідно із частиною першою статті 1197 ЦК України розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.

Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров`я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи

з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

Колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій по суті вирішення спору. Судами правильно застосовано до спірних правовідносин положення статей 1187, 1197, 1200 ЦК України та дотримано норми процесуального права, зроблено обґрунтовані висновки на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про те, що саме діяльність ОСОБА_5 як власника транспортного засобу призвела до смерті ОСОБА_7 , а враховуючи, що у померлого було троє дітей, суд обґрунтовано стягнув кошти на їх утримання до досягнення ними повноліття, моральну шкоду та витрати на лікування.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судів попередніх інстанцій, додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги висновки судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції. При вирішенні вказаної справи судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 05 грудня 2016 року та ухвали Апеляційного суду Чернігівської області від 01 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: І. А. Воробйова

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк