ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 628/1703/19 Головуючий суддя І інстанції Клімова С. В.
Провадження № 22-ц/818/4679/19 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: споживчого кредиту
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :

судді-доповідача Яцини В.Б.

суддів колегії - Овсяннікової А.І., Хорошевського О.М.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справиапеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 11 липня 2019 року, ухвалене у складі головуючого судді Клімової С.В., по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

05 червня 2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 121808 грн. 34 коп. та витрати по оплаті судового збору.

Позов мотивований тим, що 26.06.2008 року між сторонами був укладений кредитний договір, за яким відповідач отримала кредит у розмірі 700 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 36,00% річних та терміном повернення, який відповідає строку дії картки. Відповідач належним чином свої обов`язки за договором не виконувала, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 30.04.2019 року склала 307656,20 грн. Але Банк на власний розсуд вирішив, що боржник повинен повернути йому суму заборгованості меншу, а саме: 9563,59 грн. - заборгованості за кредитом та 112244,75 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом з 26.06.2008 року по 30.03.2018 року.

Заочним рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 11 липня 2019 року у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем заявлено позов після спливу позовної давності та не наведено обґрунтованих доводів про поважність причин пропуску трирічного строку на звернення до суду.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, АТ КБ «Приватбанк» звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, порушено норми матеріального і процесуального права.

В обґрунтування скарги посилається на те, що суд не надав належної оцінки наявним у справі доказам, які свідчать, що позивач в повному обсязі виконав свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг, а відповідач ухиляється від свого обов`язку щодо погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами, чим ним були порушені умови договору та ст.509, 526, 1054 ЦК України.

Вважав, що суд також не надав належної оцінки доказам у справі, що між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви позичальника, умови якого мають виконуватись; що відповідач укладення кредитного договору не оспорювала, розрахунок заборгованості не спростувала, не довела відсутність заборгованості та виконання договору належним чином, не заявляла зустрічних позовних вимог; що користування кредитними кошами підтверджується розрахунком заборгованості.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно до ст.ст. 368, 369 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає в повній мірі.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 634 ЦК України договір приєднання може бути укладено шляхом приєднання однією зі сторін до запропонованих умов, які встановлені іншою стороною у формулярах або інших стандартних формах. При цьому сторона, яка приєднується до них не може запропонувати свої умови договору.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 26.06.2008 року ОСОБА_1 з метою отримання кредитної картки заповнено та підписано анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПАТ «Приватбанк», в якій відповідач висловила згоду на укладення договору з банком шляхом отримання кредитної картки «Універсальна» та погодилась, що заява, разом із пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. Зазначено ліміт 700 грн.

Відповідно до частин першої та другої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Згідно з розрахунком заборгованості останній платіж на погашення заборгованості було зроблено 12.10.2016 року у розмірі 497,62 грн. Інших дій з платіжною карткою відповідач не здійснювала (а.с.5-7).

Відмовляючи у задоволенні вимог банку, суд першої інстанції, дійшов висновку про те, що позивачем пропущено позовну давність, оскільки строк дії картки, відкритої на ім`я відповідача, сплинув у червні 2011 року.

Проте, такий висновок суду ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, відповідної заяви ОСОБА_1 не подавала до суду про застосування строку позовної давності, тому суд першої інстанції безпідставно застосував норми ст.267 ЦПК України.

Користуючись кредитними коштами, ОСОБА_1 періодично сплачувала заборгованість за наданим кредитом.

Перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня дії картки.

Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104 цс16.

Як вбачається з п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. ОСОБА_1 здійснила погашення заборгованості 12.10.2016 року внаслідок чого договір був продовжений ще на один рік, тобто до 12.10.2016, а банк звернувся до суду з позовом 05 червня 2019 року, тому висновок суду першої інстанції про пропуск банком позовної давності також суперечить положенням статті 256, частин першої та п`ятої статті 261, частини четвертої статті 267 ЦК України.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до п.п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню, а апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» - частковому задоволенню. Стягненню з відповідача підлягає лише доведена по справі сума заборгованості по тілу кредиту у розмірі 9653,59 грн.

Що стосується стягнення процентів, пені та штрафів, то ці позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки вони не зазначені в анкеті-заяві позичальника. Посилання позивача на Умови та Правила надання банківських послуг на підтвердження факту укладення між сторонами договору кредиту на таких умовах, колегія суддів відхиляє, оскільки позивач не надав належних і допустимих доказів про те, що позичальник погодився саме не ці Умови та Правила, які не були підписані боржником.

Умови та Правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений.

Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у аналогічній за обставинами справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), який суд першої інстанції у даній справі обґрунтовано врахував.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту.

Банком не надано належних доказів на підтвердження того, що позичальник ознайомлений з Умовами та тарифами банку (подані банком документи не скріплені особистим підписом відповідача), відповідно до яких нараховані відсотки за користування кредитом та неустойка за порушення зобов`язання з повернення кредиту, що свідчить про відсутність домовленості сторін по сплаті вказаних платежів.

Відповідний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 липня 2019 року, справа № 367/1271/16-ц, провадження № 61-29069 св18; від 25 липня 2019 року, справа № 176/2396/17, провадження № 61-11058 св19; від 17 липня 2019 року, справа № 523/9762/16-ц, провадження № 61-29233 св18.

При цьому, матеріали справи дійсно не містять належних, допустимих і достатніх доказів, що саме з цими Витягами з Тарифів та Умов ознайомився і погодився відповідач, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанку», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, судова колегія відхиляє доводи позивача щодо узгодження порядку нарахування процентів за користування кредитом та неустойки.

Доводи апеляційної скарги банку щодо того, що між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви позичальника, умови якого мають виконуватись, не можуть бути взяті до уваги, оскільки позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що позичальник ознайомлений з Умовами та тарифами банку (подані банком документи не скріплені особистим підписом відповідача), відповідно до яких нараховані відсотки за користування кредитом та неустойка за порушення зобов`язання з повернення кредиту, що свідчить про відсутність домовленості сторін по сплаті вказаних платежів.

Посилання банку в апеляційній скарзі щодо того, що відповідачем не спростовано наведений розрахунок та не заперечувалось отримання кредитних коштів, є необґрунтованими, оскільки матеріали справи свідчать про те, що відповідач не отримувала копію ухвали про відкриття провадження у справі з копією позовної заяви, а отже, була позбавлена процесуальної можливості надати будь-які заперечення щодо заявлених до неї вимог. У справі відсутні відомості про здійснення позивачем заходів по досудовому врегулюванню спору.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Позивач звернувся з позовом про стягнення 121808 грн 34 коп., задоволенню підлягає позов в сумі 9 563 грн 59 коп., що складає 7,8 % . За подачу позову і апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір в сумі 1921 + 2881,50 = 4 802,50 грн (а.с.1,40), отже відшкодуванню за рахунок відповідача підлягає сума 4802,50 грн х 7,8% = 374,59 грн.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» - задовольнити частково.

Заочне рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 11 липня 2019 року- скасувати та ухвалити нове. Позов Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 виданий 02 квітня 1997 року Куп`янським МРВМВС України в Харківській області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (МФО № 305299, ) заборгованість за кредитним договором № б/н від 26.06.2008 року у сумі 9563 грн. 59 коп. (дев`ять тисяч п`ятсот шістдесят три) грн.. 59 коп. В іншій частині у задоволенні позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 виданий 02 квітня 1997 року Куп`янським МРВМВС України в Хаарківській області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (МФО № 305299, ) судовий збір у сумі 374 ( триста сімдесят чотири) грн 59 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і в силу малозначності справи касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України (касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково).

Повний текст судового рішення складений 15 жовтня 2019 року.

Головуючий суддя В.Б.Яцина.

Судді колегії А.І.Овсяннікова.

О.М. Хорошевський.