15.10.2019 Справа № 756/4202/17
№ 756/4202/17
№ 2/756/426/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2019 року Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Яценко Н.О.,

за участі секретаря - Березинець О.А.

представника позивача адвоката Андруцької Г.О.

представника відповідача адвоката Конверського Є.А.

представника третьої особи адвоката Буднік О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Коновалова Есталіна Анатоліївна, Товариство з обмеженою відповідальністю «СІТІЕСТЕЙТ» про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 через свого представника в березні 2017 звернулася до суду з вищевказаним позовом до відповідача.

В обґрунтування позову вказує, що 19 липня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Даний договір був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою Є.А.

Проте, вважає що укладений договір купівлі-продажу квартири укладений під впливом омани, оскільки ОСОБА_1 відповідач запевнив в тому, що фактично вона укладає договір позики, а на справді нею був підписаний договір купівлі-продажу її квартири. Позивач була впевнена відповідачем, що укладення договору купівлі-продажу її квартири є лише формальністю, що сторони не набувають відповідних прав та обов`язків за договором, а спірна квартира залишиться позивачу.

Так, в спірному договорі-купівлі-продажу п. 4 передбачено, що продаж квартири вчиняється за суму 72 000 гривень, які покупець передав продавцю до підписання цього договору. Насправді, ж позивач від відповідача ніяких грошей не отримувала. Окрім того, визначена сума є значно заниженою від дійсної ринкової вартості, що також свідчить про оману зі сторони відповідача. В цей же день, а саме 19 липня 2011 року, для того, щоб ОСОБА_1 не запідозрила відповідача в афері, між нею та відповідачем був укладений попередній договір, який був посвідчений цим же нотаріусом Коноваловою Є. А.

Умови укладеного попереднього договору схожі на умови за договором позики, про який була домовленість між ОСОБА_1 та відповідачем. Так, за цим попереднім договором відповідач - ОСОБА_2 зобов`язується продати цю ж саму квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 позивачу - ОСОБА_1 , але за ціною 421120 грн. Зазначену суму позивач повинна була вносити готівкою в строк до 19.11.2011 року, згідно графіку. Після чого відповідач зобов`язався укласти з ОСОБА_1 договір купівлі-продажу спірної квартири.

Вказує, що вищевикладене свідчить, що укладаючи договір купівлі-продажу спірної квартири позивач була запевнена відповідачем, що даний договір укладається без наміру створення правових наслідків, які обумовлюються цим договором. Гроші за продаж квартири відповідачем позивачу не передавалися, а позивач після укладення спірного договору купівлі-продажу залишалась проживати в спірній квартирі. Факт того, що позивач була введена в оману при укладенні договору купівлі-продажу квартири, що свідчить кримінальне провадження, що відкрите на підставі її заяви про злочин від 14 травня 2012 року і позивач визнана в кримінальному провадженні потерпілою. 22.05.2012 року слідчим Оболонського РУ ГУМВС України в м. Києві Загладько В.О. було порушено кримінальну справу № 05-27013 по факту вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Згідно постанови слідчого про порушення кримінальної справи та прийняття її до свого провадження від 22.05.2012 року встановлено, що 19 липня 2011 року, невстановлені особи, маючи умисел на заволодіння чужим майном, шахрайським шляхом, ввівши в оману ОСОБА_1 , уклали договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_1 .

Вищезазначене свідчить, на її погляд, що договір купівлі- продажу квартири від 19 липня 2011 року було укладено позивачем під впливом обману. Позивач не мала реальних намірів продавати спірну квартиру або відчужувати її іншим шляхом. У позивача зазначена квартира була єдиним її місцем проживання. Уклавши спірний договір позики позивач залишилася без житла. В даному випадку вказують, що позивач не бажала і не мала на меті укладати договір купівлі-продажу власної квартири.

Посилаючись на ст.ст.203, 215, 230 ЦК України просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 19.07.2011 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою Е.А.

Ухвалою від 28.03.2017 року по справі відкрито провадження та ухвалою від 28.03.2018 задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 .

Ухвалою суду від 06.02.2018 року до участі в розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору залучено ТОВ «СІТІЕСТЕЙТ», оскільки відповідно до наданого витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ТОВ «СІТІЕСТЕЙТ» являється власником спірної квартири.

В судових засіданнях представник позивача адвокат Андруцька Г.О. позовні вимоги підтримувала, з обставин викладених в позові, просила суд позов задовольнити.

Представник відповідача адвокат Конверський Є.А. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував та просив відмовити. 03.12.2018 подав заперечення на позов, а 25.02.2019 р. та 22.05.2019 відзив, в яких вказував, що оскільки позивач не виконала умови договору, його довіритель вимушений був звертатися до суду з позовом про її виселення з спірної квартири. Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 19.06.2014, яке залишено без змін Апеляційним судом м.Києва, ОСОБА_1 виселено з квартири АДРЕСА_2 . Окрім того, посилався на те, що ОСОБА_1 неодноразово зверталася до суду з позовами про визнання договору купівлі-продажу квартири і удаваним, і недійсним. Окрім того, подав заяву про застосування строків позовної давності, посилаючись на ст.ст.256, 257, 267 ЦК України у зв`язку зі спливом строків позовної давності.

Представник третьої особи ТОВ «СІТІЕСТЕЙТ» - адвокат Буднік О.П. також подала письмові заперечення на позов в яких вказувала, що на даний час ТОВ «СІТІЕСТЕЙТ» є власником спірної квартири. Доводи позивача не обґрунтовано належними та допустимими доказами, а тому просила суд в задоволенні позову відмовити.

Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Коновалова Е.А. в судові засідання не з`являлася, про розгляд справи повідомлялася за адресою зазначеною в позові. Ухвалу суду від 03.08.2017 року про витребування доказів не виконала. 03.10.2018 на адресу суду надійшла відповідь Головного територіального управління юстиції в м.Києві з якої убачається, що наказом Головного територіального управління юстиції у м.Києві від 24.04.2018 за № 249/6 діяльність приватного нотаріуса Коновалової Е.А. припинена з 02 травня 2018 року. Станом на дату надання відповіді документи нотаріального діловодства та архів приватного нотаріуса Коновалової Е.А. не передано на зберігання до Київського державного нотаріального архіву. (а.с.113).

Вислухавши пояснення представників сторін, третьої особи, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне.

19 липня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою Е.А., зареєстровано в реєстрі за № 2036.

Згідно п.1 Договору купівлі-продажу квартири, продавець ОСОБА_1 , продала, а покупець ОСОБА_2 купує квартиру, під АДРЕСА_2 .

Відповідно до п.4 Договору купівлі-продажу квартири, цей продаж за домовленістю сторін вчиняється за суму 72 000 грн., які покупець передав продавцю до підписання цього Договору.

Відповідно до п. 6 Договору купівлі-продажу квартири зазначено, що продавець своїм підписом під цим договором підтверджує факт повного розрахунку за продану квартиру, одержання від покупця грошей в сумі 72000 грн. та відсутність по відношенню до покупця будь-яких претензій фінансового характеру.

Відповідно до п.7 Договору купівлі-продажу квартири в цьому договорі ціну продажу продавець вважає вигідною для себе, її розмір не пов`язаний зі збігом якихось важких обставин і повністю задовольняє.

Згідно п.8 Договору купівлі-продажу квартири, відповідно до відомостей, викладених у витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти на нерухоме майно» 18.07.2011 року за №30645057, вартість квартири, що відчужується становить 71342 грн.

Відповідно до п.12 Договору купівлі-продажу квартири, сторони цього договору, підтверджують, що цей договір відповідає дійсним намірам і не носить характеру нікчемного та удаваного, а також не є зловмисним.

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу продавець передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність покупцю, а останній приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

На підставі ч.4 ст.334 ЦК України, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності в набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Згідно з ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу квартири підлягає державній реєстрації.

В позовній заяві про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним від 19 липня 2011 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою Е.А, позивач вказує, що укладений договір купівлі-продажу квартири укладений під впливом омани, оскільки відповідач запевнив в тому, що фактичного вона укладає договір позики. Разом з цим позивач не вказує, яка сума нею отримана у відповідача та скільки повернуто на виконання вказаних договірних зобов`язань, у разі якщо останнє мало місце.

Відповідно до ч.1 ст.230 ЦК України, згідно до якої, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ та визнання правочинів недійсними», правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину.

Відповідно до ст.230 ЦК України, під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману.

Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином та невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.

Таким чином, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частини першої статті 229 ЦК України).

Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів наявність обставин, які вказують на помилку.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені в Постановах Верховного Суду України від 16 березня 2016 № 6-93цс16 та від 27 квітня 2016 № 6-372цс16.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Також слід зазначити, що пунктом 17 Договору купівлі-продажу квартири передбачений обов`язок продавця повністю звільнити квартиру від вільного користування нею покупцем до 19.11.2011 року та зняти себе та всіх зареєстрованих осіб з реєстраційного обліку до 19.11.2011 року. Оскільки продавець свої зобов`язання, передбачені Договором купівлі-продажу квартири, по звільненню квартири не виконав ОСОБА_2 звертався до Оболонського районного суду м.Києва з позовною заявою до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпорядження майном, виселенні з кв. АДРЕСА_2 .

19.11.2014 року Оболонський районний суд м.Києва по справі № 756/17366/13-ц виніс рішення, яке залишено без змін Апеляційним судом м.Києва 20.11.2014 р., яким зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди у здійсненні права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_2 та виселено ОСОБА_1 з вказаної квартири.

Окрім того, в ході розгляду справи установлено, що ОСОБА_1 неодноразово зверталася до Оболонського районного суду м.Києва з позовами про визнання спірного договору купівлі-продажу удаваним, недійсним. Декілька позовів ОСОБА_1 було залишено без розгляду, а в справі № 2605/14616/12 Оболонський районний суд м.Києва рішенням від 05 грудня 2012 року в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу квартири від 11 липня 2011 удаваним відмовлено. Як убачається з вказаного рішення суду, ОСОБА_1 обґрунтувала свої позовні вимоги тим, що договір купівлі-продажу квартири укладено без мети створення цивільно-правових наслідків, з метою приховати кредитні відносини.

Окрім того, з наданих суду доказів, а саме відповідно до наданого витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ТОВ «СІТІЕСТЕЙТ» являється власником спірної квартири (а.с.66).

З огляду на викладене, суд доходить до висновку, що доводи позивача не знайшли свого підтвердження зібраними по справі доказами, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ч.9 ст.158 ЦПК України також слід скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 28 березня 2017 року.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 655, 657, 230 ЦК України, ст. ст. 12, 19, 81, 82, 133,141,158, 258, 263-265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову - відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 28 березня 2017 року, зняти арешт з квартири АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 15 жовтня 2019 року.

Суддя