КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження № 22-ц/824/2418/2019 Суддя-доповідач: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 березня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Судді-доповідача: - Олійника В.І.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Кулішенка Ю.М.,

при секретарі Задорожній О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 19 листопада 2018 року у складі судді Бабко В.В. у справі за позовом ОСОБА_2 до слідчого Слідчого відділу Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві Асмірасланова Тулала, Слідчого відділу Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві, третя особа: Київська місцева прокуратура №3, про визнання неправомірними дій та відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовував тим, що відносно його доньки ОСОБА_3 було вчинено декілька кримінальних правопорушень, а саме: завдані тяжкі тілесні ушкодження, на її та адресу її дітей лунають погрози, зокрема і у фізичному знищенні, відкрито викрадено належне їм майно, досудове розслідування у порушеному кримінальному провадженні №0008664 слідчим відділом Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві слідчим Аміраслановим Тулалом Ш. належним чином не здійснюється.

З огляду на бездіяльність відповідача щодо нерозслідування кримінального провадження, в якому його доньку ОСОБА_3 визнано потерпілою, йому (позивачу) завдаються душевні страждання, яких він зазнає у зв'язку з протиправною поведінкою щодо його доньки, а відтак позивач просив суд стягнути на його користь з відповідача завдану матеріальну та моральну шкоду.

Позивачем неодноразово до матеріалів справи подавалися заяви про доповнення та уточнення до позовної заяви разом з копіями документів на підтвердження позовних вимог з поясненнями щодо протиправної бездіяльності відповідача, у тому числі доповнення стосувалися як збільшення, так і зменшення розміру позовних вимог про стягнення матеріальної та моральної шкоди, про залучення до справи співвідповідачем слідчого відділу Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві, третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Київську міську прокуратуру №3; подавалися заяви та клопотання про долучення до матеріалів справи копій документів.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 19 листопада 2018 року у позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено обґрунтування підставності позовних вимог, не надано доказів на підтвердження вказаних позивачем обставин, не доведено протиправність дій чи бездіяльності заподіювача моральної шкоди, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про народження серія І-НО №276925 (т.1 а.с. 21).

20 липня 2016 року за заявою ОСОБА_3 порушено кримінальне провадження №0008664 від 20.07.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України слідчим відділом Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві слідчим Томко А.М., про що свідчить копія витягу у зв'язки з тим, що 19.07.2016 року о 13 год. 20 хв. невстановлена особа перебуваючи по вулиці Матеюка, 3 в місті Києві у приміщенні поліклініки із застосуванням насильства відкрито заволоділа мобільним телефоном Самсунг, чим завдала ОСОБА_3 матеріальну шкоду на суму 20 000 грн.

07 серпня 2016 року прийнято постанову про залучення потерпілого слідчим відділом Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві старшим лейтенантом поліції Амірослановим Т.Ш., і залучено ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, по кримінальному провадженню, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 0008664 від 20.07.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України в якості потерпілої.

03 квітня 2018 року Деснянським районним судом міста Києва (суддею Бабко В.В.) витребувано для огляду кримінальне провадження 0008664 від 20 липня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України за клопотанням представника позивача ОСОБА_3

Дослідивши кримінальне провадження 0008664 від 20.07.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України, судом першої інстанції встановлено, що слідчим слідчого відділу Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві старшим лейтенантом поліції Амірослановим Т.Ш. в рамках досудового розслідування були виконанні наступні дії, а саме, направлено запити завідуючому відділення стоматології, в якому слідчий просив надати відеозапис із камери відео нагляду, які розташовані у приміщенні поліклініки у відділенні стоматології за адресою: місто Київ, вулиця Матеюка, 3, за період 19.07.2016 року від 12:30 год. до 15:00 год.; винесено постанову про призначення судово-медичної експертизи від 05.10.2016 року по кримінальному провадженню №0008664 від 20.07.2016 року за ч.1 ст.186 КК України; провів допит свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13; провів допит потерпілої ОСОБА_3 від 29.09.2016 року.

Крім того, судом також встановлено, що представник позивача ОСОБА_3 неодноразово зверталася до Деснянського районного суду міста Києва зі скаргами на бездіяльність слідчого СВ Деснянського УП ГУ НП в м. Києві Аміросланова Т.Ш.

Ухвалою від 03 березня 2017 року слідчим суддею Деснянського районного суду м.Києва задоволено частково скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого СВ Деснянського УП ГУ НП в місті Києві Амірасланова Т.Ш., яка полягає у не розгляді клопотань про вчинення слідчих дій в порядку ст.303 КПК України.

Ухвалою від 17 березня 2017 року слідчим суддею Деснянського районного суду м.Києва задоволено скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві, що полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Ухвалою від 15.03.2017 року слідчим суддею Деснянського районного суду міста Києва задоволено скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Деснянського УПГУНП в м.Києві Амірасланова Т.Ш. по кримінальному провадженню №0008664.

Ухвалою від 23 березня 2017 року слідчим суддею Деснянського районного суду м.Києва задоволено скаргу ОСОБА_3 на рішення слідчого СВ Деснянського УП ГУ НП в м. Києві про відмову у задоволенні клопотання про здійснення слідчих розшукових дій у кримінальному провадженні №0008664.

Ухвалою від 12 квітня 2017 року слідчим суддею Деснянського районного суду м.Києва задоволено скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Деснянського управління поліції ГУ НП в м. Києві від 07.09.2017 року Амірасланова Т.Ш., якою відмовлено у задоволенні клопотання.

Разом з цим, дослідивши матеріали справи та кримінальне провадження №0008664 судом, встановлено, що позивач ОСОБА_15 не є стороною кримінального провадження і не звертався з будь-якими заявами до слідчого Деснянського УПГУНП в м.Києві Амірасланова Т.Ш., або в межах цього кримінального провадження.

Згідно з матеріалами справи та пояснень представника позивача, як на підставу позову вона вказує, що права позивача були порушені тим, що слідчим Амірослановим Т.Ш. неналежним чином здійснюється досудове розслідування по заяві його дочки про злочин. Предмет позову - визнання бездіяльності слідчого та відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої такою бездіяльністю слідчого.

Позов в цивільному процесі - це письмово оформлена і адресована суду письмова вимога, яка складається з вимоги процесуального характеру (відкрити провадження по справі) і вимоги матеріального характеру (захистити невизнане, оспорюване чи порушене право).

Предмет позову - це матеріальний зміст позовних вимог позивача, проявляється в матеріально-правовій заінтересованості - отримати певне матеріальне благо.

Підстави позову - це обставини, що вказуються позивачем, з якими позивач, як з юридичними фактами, пов'язує свою матеріально-правову вимогу або правовідносини в цілому, що складають предмет позову.

За ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно зі ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до п.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

За п.2 ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Згідно з п.5 ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодуванню громадянинові підлягає моральна шкода.

Частиною першою статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

За пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно зі ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

В разі відсутності преюдиційного доказу наявності вини відповідача, обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди підлягають встановленню та перевірці судом під час розгляду цивільної справи.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме, у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами, діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Отже, обов'язковою умовою застосування цієї норми закону є завдання посадовою або службовою особою органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування шкоди при здійсненні нею своїх повноважень.

Для настання відповідальності за вказаними нормами необхідно, щоб дії або бездіяльність були незаконними.

Незаконними ж діяннями вважають діяння, які суперечать приписам законів та інших нормативних актів або здійснені поза межами компетенції вищезазначених органів. Незаконність рішення, дії чи бездіяльності завдавача шкоди повинна бути доведена.

Свої вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач обґрунтовував бездіяльністю слідчого, вважаючи незаконними процесуальні рішення слідчого.

Проте, як вірно зазначив суд першої інстанції, вказана обставина не є безумовною підставою для визнання позовних вимог обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Процесуальні рішення, на які посилався позивач, та розцінені ним як бездіяльність слідчого, як правильно вважав суд, є предметом оскарження відповідно до правил статті 303 КПК України, тобто є механізмом реалізації прав особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування.

Реалізація представником позивача ОСОБА_3 (доньки позивача) свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача.

На підставі викладеного, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позивач не надав достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння йому слідчим слідчого відділу Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві Аміраслановим Т. моральної шкоди, яка згідно з частиною другою статті 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях.

За матеріалами справи відсутні правові підстави для застосування норм статей 1173, 1174, 1176 ЦК України та відшкодування моральної шкоди.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 19 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 11 березня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: