15.03.2019 ЄУН № 317/2951/18
Провадження № 2/337/257/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2019 року Хортицький районний суд міста Запоріжжя

у складі: головуючого судді Гнатик Г.Є.

за участю секретаря Побережної О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_2, Запорізький районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в :

У вересні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Запорізького районного суду Запорізької області з позовомдо Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_2, Запорізький районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

10.09.2018 року ухвалою судді Запорізького районного суду Запорізької області справу за позовом ОСОБА_1 направлено для розгляду за підсудністю до Хортицького районного суду м.Запоріжжя.

03.10.2018 року справа надійшла до Хортицього районного суду м.Запоріжжя.

05.10.2018 року ухвалою судді Хортицького районного суду м.Запоріжжя постановлено позовну заяву ОСОБА_1 залишити без руху та надати позивачу строк для усунення виявлених недоліків.

24.10.2018 року до суду надійшла уточнена позовна заява ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_2, Запорізький районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 13.08.2006 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») було укладено кредитний договір №DNH4KP11580191, умови якого нею були виконані в повному обсязі.

12.09.2016 року, на вимогу ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 вчинено виконавчий напис №7329 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» не сплаченої в строк заборгованості за кредитним договором №DNH4KP11580191 від 13.08.2006 року, стягнення здійснюється за період з 13.08.2006 року по 27.07.2016 року в розмірі 115 733 грн. 81 коп.

На підставі вказаного виконавчого напису нотаріуса постановою державного виконавця Запорізького районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області було відкрито виконавче провадження ВП №54002355 та 20.06.2017 року винесено постанову про розшук майна боржника.

Позивач вважає, що приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 не мала підстав вчиняти виконавчий напис, оскільки сума заборгованості за кредитним договором є спірною та на момент вчинення спірного виконавчого напису з дня виникнення у АТ КБ «ПриватБанк» права вимоги минуло більше як три роки.

Також, позивач вважає виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв'язку із вказаним вище, тому просить визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати.

Ухвалою від 29.10.2018 року за даним позовом у справі відкрито загальне позовне провадження та розпочате підготовче провадження.

10.12.2018 року до суду від ПАТ КБ «Приватбанк» надійшов відзив на позов, в якому відповідач позовні вимоги не визнав в повному обсязі та зазначив, що приватний нотаріус для вчинення виконавчого напису про стягнення кредитної заборгованості отримав від банку документи, перелік яких вказано у постанові Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, а тому його дії щодо вчинення виконавчого напису були законними. Стягувачем належним чином виконано вимоги законодавства щодо переліку документів, які в силу вказаних положень законодавства встановлюють безспірність заборгованості та на підставі яких вчиняється виконавчий напис, а саме було надано докази безспірності вимог Банку. Крім того, зауважує, що нотаріус не перевіряє безспірність заборгованості, не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням положень переліку, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку. З огляду на те, що зобовязання позичальника за кредитним договором не виконані, а договір діє до повного виконання зобовязань сторонами, то у приватного нотаріуса були усі правові підстави для вчинення виконавчого напису. Нотаріус вчинив виконавчий напис з дотриманням норм діючого законодавства та на підставі належних документів, що підтверджують наявність та суму кредитної заборгованості. Просили в задоволенні позовних вимого відмовити в повному обсязі та розглянути справу у відсутності представника відповідача.

10.12.2018 року від приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу надійшли письмові пояснення, відповідно до яких нотаріус вважає свої дії щодо вчинення виконавчого напису правомірними, доводи позивача неспроможними, такими, що не підтверджені доказами, тому просив ухвалити рішення по справі на підставі наявних доказів та пояснень.

Також нотаріусом зазначено про неможливість бути присутньою під час судового розгляду, тому просила розглянути справу у її відсутність.

Від Запорізького РВДВС ГТУЮ у Запорізькій області письмові пояснення на позов не надходили.

Ухвалою від 11.12.2018 року підготовче провадження закрито, справа призначена до судового розгляду.

У судове засідання позивачка не зявилася.

Представник позивача ОСОБА_1- адвокат ОСОБА_3 у судове засідання не зявилася, надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити позов.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у звязку з наступним.

Судом встановлено, що 13.08.2006 року ОСОБА_1, заповнивши анкету-заяву позичальника №DNH4KP11580191 та ознайомившись з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, отримала від ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», кредит у розмірі 4812 грн.60 коп. з умовою сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 2,09 % на місяць на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 05.08.2008 року (а.с. 94).

12.09.2016 року Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 за № в реєстрі 7329 було вчинено виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», не сплаченої в строк заборгованості за кредитним договором №DNH4KP11580191 від 13.08.2006 року, в сумі 114033 грн. 81 коп., в тому числі: залишок заборгованості за кредитом 4524 грн. 80 коп., залишок заборгованості за відсотками 29867 грн. 72 коп., пеня 74211 грн. 11 коп., штраф 5430 грн. 18 коп.

Відповідно до вказаного виконавчого напису стягнення заборгованості здійснюється за період з 13.08.2006 року по 27.07.2016 року. Сума, що підлягає до стягнення з урахуванням втрат, повязаних з вчиненням виконавчого напису становить 115733 грн. 81 коп.(а.с. 83).

Також судом встановлено, що в провадження державного виконавця Запорізького РВДВС ГТУЮ у Запорізькій області знаходиться виконавче провадження ВП №54002355 з примусового виконання оспорюваного виконавчого напису нотаріуса.

20.06.2017 року, в межах виконавчого провадження ВП №54002355, державним виконавцем Запорізького РВДВС ГТУЮ у Запорізькій області, оголошено розшук майна боржника ОСОБА_1, а саме транспортного засобу марки Ситроен С4, державний номерний знак НОМЕР_1 (арк.13).

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Як визначено ч.1 ст. 626, ч.1 ст. 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Зміст договору становлять умови(пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Разом з тим, відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлено однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерстваюстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена ОСОБА_3 14 Закону «Про нотаріат» та ОСОБА_3 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржникаперед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 ОСОБА_3 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 ОСОБА_3 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 ОСОБА_3 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов договору застави здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотеко держателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 ОСОБА_3 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 ОСОБА_3 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172(далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

При цьому, стаття 50 Закону «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права.

Тому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі, суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс17 та постанові Верховного Суду у справі № 207/1587/16 від 19 вересня 2018 року (провадження № 14-12559св18).

Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Зясувавши обставини справи, оцінивши надані суду докази та проаналізувавши наведені норми законодавства, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову та визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Так, суд вважає встановленим факт недотримання при вчиненні нотаріусом виконавчого напису вимог щодо безспірності заборгованості боржника перед банком, оскільки умовами кредитного договору передбачено строк погашення кредиту у повному обсязі 05.08.2008 року, Банк звернувся до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису лише 12.09.2016 року, тобто поза межами позовної давності, у виконавчому написі нотаріуса зазначено період стягнення, який перевищує загальний строк позовної давності (з 13.08.2006 року по 27.07.2016 року), тобто включає вимоги, з дня виникнення яких минуло більше трьох років, а тому вчинення виконавчого напису протирічить вимогам статті 88 Закону України «Про нотаріат» і це є самостійною підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, представником кредитора нотаріусу не було надано Правил надання банківських послуг, а також банківські тарифи за весь період кредитування, які в сукупності складають зміст кредитного договору та в яких викладена необхідна для вчинення виконавчого напису інформація, зокрема щодо встановлення та розміру неустойки (штрафу, пені) тощо.

Відповідачем суду не було надано доказів про те, що приватному нотаріусу для здійснення виконавчого напису надавався саме оригінал договору (анкети-заяви).

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, представником кредитора нотаріусу не було надано оригіналу кредитного договору.

Крім того, надані нотаріусу документи не містять засвідченої стягувачем виписки з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, замість якої надано розрахунок заборгованості, що не є тотожним поняттю «виписка банку», тобто первинний документ, який фіксує факт виконання господарської операції та служить підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку і в податкових документах («Перелік типових документів», затверджений наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року № 578/5).

Крім того, нотаріус вирішив стягнути з боржника одночасно пеню та штраф за порушення боржником грошового зобов'язання, що не відповідає вимогам статті 61 Конституції України та теж свідчить про те, що нараховану банком заборгованість не можна вважати безпірною.

Отже, не можна вважати безспірною зазначену у виконавчому написі нотаріуса стягнуту з ОСОБА_1. на користь АТ КБ «Приватбанк» кредитну заборгованість у розмірі 114033 грн. 81 коп., в тому числі: залишок заборгованості за кредитом 4524 грн. 80 коп., залишок заборгованості за відсотками 29867 грн. 72 коп., пеня 74211 грн. 11 коп., штраф 5430 грн. 18 коп., яка була нарахована за період з 13.08.2006 року по 27.07.2016 року.

Крім того слід зазначити, що представником відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» до нотаріусу було додано письмову вимогу ОСОБА_1 про усунення порушень за кредитним договором від 12.08.20016 року, однак в матеріалах справи відсутні будь-які відомості на підтвердження того, що вказаний лист з вимогою про усунення порушень за кредитним договором позивач отримувала, у зв'язку з чим остання була позбавлена можливості бути вчасно проінформованою про наявність заборгованості та можливості або оспорити вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк», або ж виконати їх, що також не може свідчити про безспірність суми, пред'явленої до стягнення.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання вчиненого 12.09.2016 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалюючи рішення у справі суд також враховує, що, боржник за виконавчим написом має право на захист свого цивільного права та в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Тому сам по собі факт додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем нотаріусу документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів, встановлених КМУ, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, якщо судом буде встановлено, що на момент вчинення нотаріусом цього напису боржник не мав безспірної заборгованості перед стягувачем у тому розмірі, як зазначено у виконавчому написі.

Виходячи з викладеного, не можуть бути прийняті до уваги доводи відповідача АТ КБ «Приватбанк» про те, що як Банком, так і нотаріусом були дотримані вимоги ст.87 Закону України «Про нотаріат» та Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Таким чином, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат між сторонами суд, керуючись положенням ст.141 ЦПК України та враховуючи, що позовні вимоги до відповідача АТ КБ «Приватбанк» задоволені повністю, вирішує покласти судові витрати на відповідача АТ КБ «Приватбанк», стягнувши з останнього на користь позивача ОСОБА_1 704 грн. 80 коп. в рахунок компенсації суми судового збору сплаченої позивачем при зверненні до суду.

Керуючись ст.ст.3, 15, 16 ЦК України, Законом України «Про нотаріат», ст.ст. 141, ст. 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати виконавчий напис, вчинений 12 вересня 2016 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_2, зареєстрований в реєстрі під №7329, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором №DNH4KP11580191від 13.08.2006 року за період з 13.08.2006 року по 27.07.2016 року в розмірі 114033 грн. 81 коп. та витрат, повязаних з вчиненням виконавчого напису в розмірі 1700 грн., всього 115 733 грн. 81 коп., таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати у виді судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржено в Запорізькій апеляційний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його ухвалення через Хортицький районний суд м.Запоріжжя.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Г.Є. Гнатик