Постанова

Іменем України

17 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 127/30218/18

провадження № 61-13301св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Вінницька міська рада,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Вінницької міської ради на рішення Вінницького міського суду Вінницької області, у складі судді Вохмінової О. С., від 04 квітня 2019 року та постанову Вінницького апеляційного суду, у складі колегії суддів: Міхасішина І. В., Войтка Ю. Б., Стадника І. М., від 11 червня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Вінницької міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу.

Позовна заява мотивована тим, що в червні 2003 року вона познайомилася з ОСОБА_4 , між ними виникли дружні стосунки. Вони обоє були вдівцями, не перебували в інших шлюбах та вирішили проживати однією сім`єю, вести спільне господарство, дбати і турбуватися один про одного, мати спільний бюджет, спільно утримувати житло, виконувати взаємні подружні обов`язки.

01 липня 2003 року на прохання ОСОБА_4 вона з особистими речами вселилась до його квартири і з того часу вона постійно проживала за адресою: АДРЕСА_1 , хоча залишилась зареєстрованою за адресою:

АДРЕСА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1, після тривалої хвороби, ОСОБА_4 помер. Всі витрати на поховання вона взяла на себе.

Після смерті ОСОБА_4 вона продовжує проживати у зазначеній квартирі, несе витрати по її утриманню.

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_4 мали б бути його діти: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , але вони приблизно у 2000 році виїхали з України, із заявами про прийняття або про відмову від спадщини після смерті батька не звертались.

Вважаючи себе спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_4 , позивач звернулась до Першої вінницької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини на підставі

статті 1264 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), однак нотаріус роз`яснила, що факт її проживання однією сім`єю з ОСОБА_4 необхідно підтвердити належними доказами.

Посилаючись на вказані обставини, просила суд встановити факт проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу

з 01 липня 2003 року до 12 квітня 2017 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04 квітня

2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Встановлено факт проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року

до 12 квітня 2017 року. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що між ОСОБА_4 і ОСОБА_1 склались фактичні стосунки, притаманні подружжю: вони тривалий час проживали разом, опікувались і підтримували один одного, між ними були стабільні відносини, спільний побут, домашнє господарство тощо. Протягом цього періоду ані ОСОБА_1 , ані ОСОБА_4 в інших зареєстрованих шлюбах не перебували.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Вінницького апеляційного суду від 11 червня 2019 року апеляційну скаргу Вінницької міської ради залишено без задоволення,

а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 квітня

2019 року - без змін.

Приймаючи постанову від 11 червня 2019 року, апеляційний суд виходив з того, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі Вінницька міська рада, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У липні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Вінницької міської ради на рішення Вінницького міського суду Вінницької області

від 04 квітня 2019 року та постанову Вінницького апеляційного суду

від 11 червня 2019 року.

Ухвалою Верховного Суду від 29 липня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі № 127/30218/18 та витребувано її матеріали з місцевого суду.

У серпні 2019 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга Вінницької міської ради мотивована помилковістю висновків судів попередніх інстанцій. Наголошує на тому, що обов`язковою умовою для визнання ОСОБА_1 членом сім`ї ОСОБА_4 є доведеність факту їх спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла та його ремонт, тощо. Позивач стверджуючи, що проживала з ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом

13 років вищезазначених доказів суду не надала. Покази свідків не підтверджуються жодним із інших наданих доказів. Судами безпідставно не прийнято до уваги довідку товариства з обмеженню відповідальність «ЖЕО» від 09 листопада 2018 року, яка підтверджує, що ОСОБА_1 почала проживати в квартирі

АДРЕСА_3 після смерті спадкодавця ОСОБА_4

Доводи осіб, які подали відзив на касаційну скаргу

У серпні 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_1 на касаційну скаргу Вінницької міської ради, в якому вона, посилаючись на законність та обґрунтованість рішень судів попередніх інстанцій, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_6 та із

21 листопада 1984 рокузареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

12 червня 1986 року позивач зареєструвала шлюб із ОСОБА_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_5 помер.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , був зареєстрований та проживав у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала йому на праві власності.

ОСОБА_4 перебував в шлюбі з ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

30 червня 2017 року після смерті ОСОБА_4 в Першій вінницькій державній нотаріальній конторі було заведено спадкову справу № 379/2017.

Із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 звернулась ОСОБА_1 Свідоцтво про право на спадщину нотаріусом не видане.

Померлий ОСОБА_4 був батьком ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проте із заявами про прийняття спадщини після смерті батька діти до нотаріуса не звертались. Місце проживання

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 невідоме.

ОСОБА_4 працював провідним інженером-енергетиком у Вінницькій філії Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення.

В останні роки життя ОСОБА_4 хворів та неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні.

Позивач приймала участь в організації поховання ОСОБА_4

13 квітня 2017 року ОСОБА_1 зверталась із заявою до директора

Вінницької філії Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення про отримання матеріальної допомоги для поховання чоловіка - ОСОБА_4 , і така допомога була їй виплачена

14 квітня 2017 року ОСОБА_1 понесла витрати на ритуальні послуги, пов`язані з похованням ОСОБА_4 на суму 3220 грн.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що працювала на посаді старшого інспектора з кадрів, вела особові справи працівників, в тому числі

ОСОБА_4 , вони тривалий час товаришували. Після смерті дружини в

2003 році ОСОБА_4 розповідав, що має намір одружитись з ОСОБА_8 . Вони проживали разом у його квартирі як сім`я, вели спільне господарство, обробляли город, ОСОБА_1 неодноразово приходила до нього на роботу, в тому числі на святкування дня народження, писала заяву про отримання за нього грошей коли він хворів, а також як дружина отримувала матеріальну допомогу на поховання ОСОБА_4 Колеги по роботі навідували

ОСОБА_4 дома під час його хвороби і ОСОБА_1 завжди була поруч з ним. Про дітей ОСОБА_4 ніколи не розповідав.

Із пояснень свідків: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (мешканців будинку АДРЕСА_4 ) судами попередніх інстанцій встановлено, ОСОБА_4 і ОСОБА_1 проживали, як подружжя з 2003 року, спільно вели господарство, дбали один про одного. Останній рік свого життя ОСОБА_4 дуже хворів та позивач сама доглядала його, а також організувала поховання.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга Вінницької міської ради не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року №5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт.

Відповідно до частини першої статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з частинами першою-другою статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, встановив, що позивач надала суду належні і допустимі докази на підтвердження проживання однією сім`єю із ОСОБА_4 з 01 січня

2004 року по 12 квітня 2017 року, наявність спільного побуту та взаємних прав та обов`язків притаманних подружжю, ведення спільного господарство, здійснення спільних витрат, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї, що було підтверджено, зокрема у тому числі показаннями свідків: ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які були приведені судом до присяги та попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань.

Судами обґрунтовано враховано положення статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Відсутність реєстрації ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , та користування ОСОБА_1 та ОСОБА_4 пільгами з оплати вартості житлово-комунальних послуг за різними адресами не можуть бути беззаперечними доказами на спростування позовних вимог.

Доводи касаційної скарги Вінницької міської ради зводяться до необхідності переоцінки доказів, які були досліджені судами попередніх інстанцій та яким надана відповідна оцінка, що в силу статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи касаційним судом.

Верховний Суд дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому, судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain, серія A,

№ 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Відповідно до частини першої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому їх необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

Підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Вінницької міської ради залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 квітня 2019 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 11 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:В. В. Шипович Є. В. Синельников С. Ф. Хопта