ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2019 року

м. Харків

Справа №616/642/16-ц

Провадження № 22-з/818/5048/19

Харківський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.,

за участі секретаря: Дмитренко А.Ю.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

представник позивача: ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за заявою ОСОБА_2 про винесення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про знесення самовільно побудованої будівлі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі її представника ОСОБА_3 на ухвалу Великобурлуцького районного суду Харківської області від 06 грудня 2016 року в складі судді Нестайко Ю.В.,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про знесення самовільно побудованої будівлі, в якій просила відновити її порушене право, зобов`язати ОСОБА_2 знести незакінчене самовільне будівництво - будівлю магазину, яка розташована в АДРЕСА_1 за рахунок відповідача та відновити незаконно зруйновану їм належну ОСОБА_1 каналізаційну яму.

Позов мотивовано тим, що позивачеві на праві власності належить житловий будинок площею 74,4 кв.м., який розташований в АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 24 липня 2014 року ДП «Дослідне господарство «Червона хвиля» ІР НААН». В належному позивачеві житловому будинку літ. «А-1» є каналізація, однак відповідач ОСОБА_2 незаконно зруйнував належну їй каналізаційну яму, та на цьому місці розпочав самовільне будівництво нежитлової споруди-магазину, чим порушив її право на вільне та безпечне володіння, користування і розпорядженням власним будинком.

Не погоджуючись із вищенаведеним позовними вимогами, ОСОБА_2 в особі його представника Костиря Г.А. подав до суду заперечення й посилався на те, що на вказаній земельній ділянці розташований торгівельний павільйон, що належить на праві власності ОСОБА_5 та використовується ним у господарській діяльності, жодного будівництва об`єктів нерухомості на орендованій земельній ділянці ним не здійснюється, що підтверджується листом Великобурлуцької районної державної адміністрації Харківської області від 11.08.2016 року. Крім того, зазначав, що позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів перебування в її власності такого об`єкту нерухомості, як стічна (каналізаційна яма), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а отже вимоги про відновлення належної позивачеві каналізаційної ями є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

У вересні 2016 року представник відповідача ОСОБА_2 Костиря Г.А. звернувся до суду із заявою, в якій просив при постановленні Великобурлуцьким районним судом Харківської області рішення у справі №616/642/16-ц вирішити питання про відшкодування ОСОБА_2 витрат на правову допомогу за Угодою на надання адвокатських послуг від 01.09.2016 р., з урахуванням фактично сплаченої суми грошових коштів у розмірі 4640, 00 грн.

08 листопада 2016 року позивач ОСОБА_1 подала до суду заяву про залишення позову без розгляду.

Ухвалою Великобурлуцького районного суду Харківської області від 09 листопада 2016 року позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про знесення самовільно побудованої будівлі була залишена без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст.207 ЦПК України.

17 листопада 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про винесення додаткового рішення у справі № 616/642/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про знесення самовільно побудованої будівлі та просив стягнути з ОСОБА_1 4640, 00 грн. - витрати, які він поніс на оплату правової допомоги адвоката, так як за заявою позивача позовна заява була залишена без руху.

Заява мотивована тим, що між відповідачем та адвокатом Костирею Г.А. 01 вересня 2016 року укладено договір про надання правової допомоги. Згідно акту виконаних робіт від 08 вересня 2016 року адвокат надав відповідачеві юридичні послуги на загальну суму 4640,00 грн.

Ухвалою Великобурлуцького районного суду Харківської області від 06 грудня 2016 року заяву ОСОБА_2 - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені ним судові витрати на правову допомогу у сумі 4640 грн. 00 коп.

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 в особі її представника ОСОБА_3 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить вказану ухвалу скасувати, у зв`язку з чим відмовити у заяві відповідача про відшкодування понесених ним судових витрат на правову допомогу в сумі 4640, 00 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до ч. 3 ст. 89 ЦПК у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. Судом першої інстанції не були враховані вимоги ч. 3 ст. 89 ЦПК в частині того, що для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу необхідно довести, а суду - встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені у ході розгляду справи й чим це підтверджується.

Також, апелянт посилався на те, що серед наданих документів, які підтверджують факт надання відповідачеві послуг адвоката відсутня квитанція про оплату таких послуг, а долучені до матеріалів справи договір про надання правової допомоги та акт виконаних робіт не свідчать про дійсний розрахунок між відповідачем та адвокатом.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 23 лютого 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 - відхилено, ухвалу Великобурлуцького районного суду Харківської області від 06 грудня 2016 року залишено без змін.

Не погоджуючись з ухвалою Апеляційного суду Харківської області, ОСОБА_1 в особі її представника ОСОБА_6 звернулась до суду з касаційною скаргою.

Постановою Верховного Суду від 21 серпня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 подану представником ОСОБА_6 - задоволено частково, ухвалу Великобурлуцького районного суду Харківської області від 06 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 23 лютого 2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова Верховного Суду мотивована тим, що під час розгляду справи суд апеляційної інстанції не перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, а також повно, всебічно та об`єктивно не з`ясував усіх обставин справи, не надав їм належної оцінки, не перевірив наявність чи відсутність необґрунтованих дій позивача.

Підпунктом 9 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

В судове засідання апеляційної інстанції сторони не з`явились, повідомлялись про час та місце розгляду справи, що підтверджується зворотніми повідомленнями.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутності сторін.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

При цьому колегія виходить з наступного.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 на його користь понесені ним судові витрати на правову допомогу у сумі 4640,00 грн, суд першої інстанції керувався положеннями ч.3 ст. 89 ЦПК України, відповідно до якої у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна.

Судом встановлено, що в провадженні суду першої інстанції знаходилась цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про знесення самовільно побудованої будівлі.

Ухвалою Великобурлуцького районного суду Харківської області від 09 листопада 2016 року позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про знесення самовільно побудованої будівлі була залишена без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст.207 ЦПК України.

17 листопада 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про винесення додаткового рішення у справі № 616/642/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про знесення самовільно побудованої будівлі та просив стягнути з ОСОБА_1 4640, 00 грн. - витрати, які він поніс на оплату правової допомоги адвоката, так як за заявою позивача позовна заява була залишена без руху.

Ухвалою Великобурлуцького районного суду Харківської області від 06 грудня 2016 року заяву ОСОБА_2 - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені ним судові витрати на правову допомогу у сумі 4640 грн. 00 коп.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 23 лютого 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 - відхилено, ухвалу Великобурлуцького районного суду Харківської області від 06 грудня 2016 року залишено без змін.

Відповідно до вимог ч.3 ст.89 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час розгляду справи), у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Скасовуючи ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 23 лютого 2017 року, Верховний Суд зазначив, що в постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року справа № 148/312/16-ц (провадження № 61-24189 св 18) колегія суддів зазначила, що «саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, так як це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації. Крім того, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову. У зв`язку з цим висновок апеляційного суду про компенсацію витрат на правову допомогу, здійснених ОСОБА_7 , лише за те, що позивач подала заяву про залишення її позову без розгляду, є передчасним і таким, що не відповідає вимогам закону. Таким чином, за змістом частини третьої статті 89 ЦПК України 2004 року, для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно було довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується. За змістом частини третьої статті 89 ЦПК України 2004 року, для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно було довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується». (а.с.226-228).

Отже, за змістом ч. 3 ст. 89 ЦПК 2004 року, для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно було довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично позивач протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь її вини й чим це підтверджується.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при розгляді вищезазначеної заяви, не встановив і не зазначив в оскаржуваній ухвалі, які саме необґрунтовані дії позивача ОСОБА_1 були нею здійснені та в чому вони виражені, зокрема: чи діяла позивач недобросовісно та пред`явила необґрунтований позов; чи систематично позивач ОСОБА_1 протидіяла правильному та швидкому вирішенню спору; чи мала ОСОБА_1 , як недобросовісний позивач, протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача ОСОБА_2 ; чи були дії позивача ОСОБА_1 умисні та який ступінь її вини й чим це підтверджується.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про компенсацію витрат на правову допомогу, здійснених ОСОБА_2 , лише за те, що позивач подала заяву про залишення її позову без розгляду, є безпідставним.

За таких обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню із залишенням заяви ОСОБА_2 без задоволення.

Керуючись статтями 365, 366, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі її представника ОСОБА_3 - задовольнити.

Ухвалу Великобурлуцького районного суду Харківської області від 06 грудня 2016 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким заяву ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені ним судові витрати на правову допомогу у сумі 4640 грн. 00 коп. - залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 15 жовтня 2019 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

І.С. Сащенко