ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

18 березня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 739/954/18

Головуючий у першій інстанції - Іващенко А. І.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/437/19

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Мамонової О.Є.,

суддів: Бобрової І.О., Шитченко Н.В.,

сторони:

позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач: ОСОБА_2,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 18 грудня 2018 року (повний текст рішення складено 26 грудня 2018 року) у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

У С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк», перейменоване в подальшому на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Банк), звернулося з позовом до ОСОБА_2 про стягнення з останньої на його користь заборгованості за кредитним договором у розмірі 45 241,41 грн та 1 762 грн судових витрат. Позов обґрунтовувало тим, що відповідачка підписала Заяву № б/н від 28.08.2006, згідно якої отримала кредит у розмірі 1 500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www./privatbank.ua, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у заяві. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором про надання банківських послуг виконало в повному обсязі та надало відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. У порушення умов кредитного договору, ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідачка зобов'язання за вказаним договором не виконала та не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов'язаннями, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором, у зв'язку з чим, станом на 14.05.2018 має заборгованість у розмірі 45 241,41 грн, яка складається з:

7 999,56 грн - тіло кредиту;

16 540,77 грн - відсотки за користування кредитом;

18 070,54 грн - пеня;

500 грн - штраф (фіксована частина);

2 130,54 грн - штраф (процентна складова).

Рішенням Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 18 грудня 2018 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 в рахунок відшкодування заборгованості за кредитним договором № б/н від 28.08.2006, 8 199,56 грн та судовий збір в сумі 1 762 грн.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить змінити рішення суду першої інстанції, скасувавши його в частині відмови у стягненні заборгованості з процентів та пені та ухвалити в цій частині нове рішення, задовольнивши позовні вимоги в повному обсязі, в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Заявник вважає, що рішення суду в частині відмови у стягненні процентів та пені прийняте без повного, всебічного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відсутність підпису позичальника на Умовах та правилах не свідчить про те, що вона не була ознайомлена з ними, не означає відсутності договірних правовідносин між сторонами та відсутності заборгованості. Підпис відповідачка поставила саме в заяві позичальника, яким засвідчила те, що повністю згодна з умовами кредитування та отриманням кредиту саме на таких умовах.

Заявник зазначає, що під час укладення кредитного договору діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 22,80% на рік та в подальшому була неодноразово змінена за наказами Банку про затвердження нових Тарифів. На виконання умов договору Банк проінформував відповідачку про підвищення відсоткової ставки у виписці по рахунку. Натомість відповідачка не зверталась до Банку із письмовими заявами про розірвання кредитного договору, а продовжувала робити зняття та погашення коштів, а отже прийняла нові Тарифи та погодилась з їх зміною.

Вказує, що з моменту збільшення відсоткової ставки за кредитним договором відповідачка здійснювала сплату відсотків за новою ставкою, що підтверджується наданим представником позивача розрахунком заборгованості та випискою по рахунку, з яких вбачається, що відповідачка вносила чергові платежі на сплату кредиту та тривалий час не мала простроченої заборгованості.

Стверджує, що суд першої інстанції не зазначив з яких міркувань виходив зменшуючи розмір неустойки саме до 200 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить відхилити апеляційну скаргу Банку, рішення районного суду вважає законним та зазначає, що оскільки умови зміни процентної ставки в договорі не встановлені, то слід вважати, що в договорі встановлена фіксована процентна ставка на день його укладення - 22,80%.

Відповідачка наголошує, що не отримувала від банку будь-які листи про підвищення процентної ставки в односторонньому порядку. Про підвищення процентних ставок дізналася лише з розрахунку наданого разом з позовом. За наведених обставин вважає, що банк мав здійснити перерахунок боргу, виходячи з незмінності процентної ставки - 22,8%, і покладення на банк зобов'язання надати належний розрахунок є належним способом захисту права позичальника.

Відповідачка зазначає, що позивач здійснював нарахування пені не лише на тіло кредиту та процентів, а ще й на пеню, що не передбачено договором і суперечить визначенню пені як виду неустойки.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, зважаючи на таке.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Пунктом 1 частини 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Задовольняючи частково позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк», суд першої інстанції виходив з того, що звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості, позивач не надав належних та допустимих доказів наявності між сторонами договірних відносин щодо нарахування відсотків за користування кредитом, комісії за користування кредитом, пені та штрафу. Вважав доведеним факт наявності заборгованості у відповідачки перед позивачем на загальну суму 8 199,56 грн, яка складається з тіла кредиту в розмірі 7 999,56 грн та 200 грн пені, при цьому суд зменшив розмір пені відповідно до положень ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Однак погодитись з таким висновком районного суду не може апеляційний суд через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, що є підставою для скасування рішення районного суду в частині стягнення заборгованості за кредитним договором.

Судом у справі встановлено, що 28.08.2006 між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір шляхом підписання відповідачкою заяви, в якій остання просить відкрити рахунок і надати перераховані в ній послуги, а саме видати кредитну карту з наступними умовами та тарифами. Тип карти: НОМЕР_1. Валюта: гривня. Тип кредитного ліміту: фінансовий фіксований. Сума кредитного ліміту: 1 000 грн. Базова процентна ставка: 4 % в місяць із розрахунку 360 днів у році. Строк дії кредитного ліміту: відповідає строку дії картки. Порядок погашення заборгованості: щомісячними платежами в розмірі 7% від суми витрат (т. 1 а.с. 11).

Із тексту вказаної заяви вбачається, що відповідачка ознайомилась та згодна з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку. Виразила свою згоду, що вказана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг.

За довідкою Банку клієнт ОСОБА_2 згідно кредитного договору № б/н від 28.08.2006 отримала картки № НОМЕР_4 та № НОМЕР_3 зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня 09.2018 року (т. 1 а.с. 149, 203).

Позивач свої зобов'язання за вказаним договором виконав, надавши відповідачці картку з установленим лімітом кредитної лінії.

Загалом факт отримання кредитних карток та користування кредитними коштами відповідачкою не заперечується.

Відповідачка користувалася кредитними коштами, про що свідчать банківські виписки по рахунку ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 70-78, 160-164, 223-237, т. 2 а.с. 16-23), однак свої зобов'язання щодо їх своєчасного повернення не виконала, у зв'язку чим, станом на 14.05.2018 утворилась заборгованість, яка згідно розрахунку позивача (т. 1 а.с. 5-10) становить 45 241,41 грн і складається із заборгованості: 7 999,56 грн - тіло кредиту; 16 540,77 грн - нараховані відсотки; 18 070,54 грн - нарахована пеня; 2 630,54 грн - заборгованість по судовим штрафам.

Відповідачкою не заперечується факт наявності заборгованості за тілом кредиту у визначеному позивачем розмірі, а саме в сумі 7999,56 грн.

Рішення районного суду оскаржується позивачем лише в частині відмови у стягненні процентів та пені, саме у зазначеній частині воно переглядається апеляційним судом.

За змістом ст. ст. 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов'язковим до його виконання.

Згідно вимог чинного законодавства України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобов'язанні строк (термін) його виконання (ст.ст.526, 527, 530 ЦК України). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання, згідно положень статті 625 ЦК України.

Статтею 525 ЦК України встановлено заборону односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, відповідач зобов'язаний виконувати кредитний договір відповідно до його умов та законодавства.

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписом статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст.530 ЦК України).

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі і на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частинами 1, 2, 6 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі визначається максимальний розмір процентної ставки, що може бути застосований.

З банківських виписок по рахунку ОСОБА_2 та розрахунку заборгованості за договором вбачається, що за користування кредитними коштами нараховувалися проценти спочатку в розмірі 22,8% річних, потім процентна ставка підвищувалась з 09.01.2013 до 30% річних, з 01.09.2014 до 34,8% річних та з 01.04.2015 до 43,2% річних.

Разом з тим у підписаній відповідачкою заяві від 28.08.2006 сторонами була погоджена процентна ставка за користування кредитними коштами із розрахунку 4% в місяць, тобто 48% річних, що залишилося поза увагою районного суду.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивач не надав належних та допустимих доказів про досягнення згоди між сторонами щодо розміру відсотків за користування кредитом.

Як зазначалось вище, позивачем нараховано відповідачці 16 540,77 грн відсотків за користування кредитом. Водночас нарахування відсотків позивачем проводилось не із розрахунку 48% річних, як передбачалось умовами укладеного між сторонами договору, а в розмірі починаючи з 22,8% річних, потім - з 09.01.2013 з 30% річних, з 01.09.2014 - з 34,8% річних та з 01.04.2015 - 43,2% річних.

Таким чином, враховуючи, що нарахування відсотків позивачем не перевищувало погодженої між сторонами умовами договору процентної ставки 48% річних, позов Банку у частині стягнення відсотків за користування кредитом підлягає задоволенню у заявленому розмірі - 16 540,77 грн.

Також районний суд припустився помилки, вирішуючи питання про стягнення пені, оскільки дійшовши висновку про недоведеність наявності між сторонами договірних відносин щодо нарахування пені та недосягнення згоди щодо її розміру, стягнув з відповідачки 200 грн у рахунок її відшкодування.

Апеляційний суд не знаходить підстав для стягнення заборгованості за пенею у розмірі 18 070,54 грн, оскільки позивачем не зазначено правової підстави її нарахування, не надано суду обґрунтованого її розрахунку, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що надані позивачем разом з позовною заявою Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 13-27) є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору та що саме ці Умови діяли на момент укладення кредитного договору і саме їх мала на увазі відповідачка, підписуючи заяву позичальника.

Виходячи з викладеного, загальна сума заборгованості за кредитним договором, що підлягає стягненню з відповідачки складає 24 540 грн 33 коп., з яких:

7 999,56 грн - заборгованість за тілом кредиту;

16 540,77 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь АК КБ «ПриватБанк» в рахунок відшкодування заборгованості за кредитним договором № б/н від 28.08.2006 - 8199,56 грн з ухваленням нового рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 24 540 грн 33 коп.

Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» підлягають частковому задоволенню на суму 24 540,33 грн (24 540,33 грн від 45 241,41 грн становить 54,24%), у матеріалах справи наявні належні докази понесення позивачем витрат по сплаті судового збору за розгляд справи судом першої інстанції та апеляційний розгляд справи (т. 1 а.с. 1, т. 2 а.с. 24), то відповідно з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи судом першої інстанції пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 955 грн 71 коп. (1 762 грн х 54,24%).

У зв'язку з частковим задоволенням апеляційної скарги (на суму 16540,77 грн - що становить 47,8% від оскаржуваної суми в частині стягнення відсотків за користування кредитом та пені у розмірі 34 611,31) сума судового збору за апеляційний розгляд справи становить 1 263,35 грн (2 643 грн х 47,8%).

Всього з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приватбанк» у відшкодування судових витрат належить стягнути 2 219,06 грн (955,71 грн + 1 263,35 грн).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ч. 1 п. 1, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити частково.

Рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 18 грудня 2018 року - скасувати в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в рахунок відшкодування заборгованості за кредитним договором № б/н від 28.08.2006, 8199,56 грн та судового збору в розмірі 1762 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1; РНОКПП НОМЕР_2) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (вул. Грушевського, буд. 1 Д, м. Київ; ,) 24 540 (двадцять чотири тисячі п'ятсот сорок) грн 33 коп. заборгованості за кредитним договором № б/н від 28.08.2006 та 2 219 (дві тисячі двісті дев'ятнадцять) грн 06 коп. у відшкодування судових витрат, а всього 26 759 (двадцять шість тисяч сімсот п'ятдесят дев'ять) грн 39 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 18 березня 2019 року.

Головуючий Судді: