Ухвала

18 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 210/3243/18

провадження № 61-17997ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Яремка В. В. розглянув касаційну скаргу Комунального підприємства «Криворізька міська лікарня №1 Дніпропетровської обласної ради» на постанову Дніпропетровського апеляційного суду від 14 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу «Криворізька міська лікарня №1 Дніпропетровської обласної ради» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом до Комунального підприємства «Криворізька міська лікарня № 1 Дніпропетровської обласної ради» (далі - КП «Криворізької міської ради № 1 Дніпропетровської обласної ради»), в якому просила суд, визнати незаконним та скасувати наказ про припинення трудового договору (контракту) № 62-к від 17 травня 2018 року в частині звільнення позивача з посади провідного економіста КП «Криворізька міська лікарня № 1 Дніпропетровської обласної ради» та поновити на зазначеній посаді; стягнути з відповідача на її користь оплату за вимушений прогул з 22 травня 2018 року до 20 червня 2018 року у розмірі 6 495,28 грн, рішення в частині поновлення на посаді провідного економіста КП «Криворізька міська лікарня № 1 Дніпропетровської обласної ради» допустити до негайного виконання.

Посилалася на такі обставини. Позивач була прийнята на роботу до Комунального закладу «Міська лікарня № 1» м. Кривого Рогу на посаду економіста економічної служби, рішенням Дніпропетровської обласної ради було змінено назву лікарні на КП «Криворізька міська лікарня № 1 Дніпропетровської обласної ради». Наказом № 72-к від 26 червня 2012 року позивач переведена на посаду провідного економістка економічного відділу лікарні, на якій працювала на час звільнення. Відповідно до протоколу № 5 звітно-виборних зборів первинної профспілкової організації комунального закладу «Криворізька міська лікарня № 1 ДОР» позивач була обрана до її профспілкового комітету.

19 березня 2018 року її було ознайомлено з повідомленням, що посаду провідного економіста економічного відділу, яку вона займала скорочено та було запропоновано тимчасово вільні посади: 0,5 посади агентства з постачання господарського-обслуговуючого персоналу на час фактичного виходу з відпустки по догляду за дитиною з посадовим окладом 4 розряду та 0,5 посади провідного економіста кабінету профілактичних оглядів з посадовим окладом 10 розряду, з оплатою пропорційно відпрацьованому часу.

Пропозицією від 26 квітня 2018 року їй запропоновано зайняти тимчасову вільну посаду оператора комп`ютерного набору господарського обслуговуючого персоналу на час до 28 грудня 2019 року до моменту виходу основного працівника з відпустки по догляду за дитиною. На засіданні профспілкової організації 05 травня 2018 року розглядалось подання в. о. головного лікаря КП «Криворізька міська лікарня № 1 ДОР» щодо надання згоди на розірвання трудового договору відносно неї, за результатами розгляду якого, згоду на розірвання трудового договору за пунктом 1 статті 40 КЗпП України не надано.

Всупереч відсутності згоди на звільнення, вона була незаконно звільнена з посади, згідно пункту першого статті 40 КЗпП України, на підставі наказу від 17 травня 2018 року.

Посилаючись на указані обставини, позивач вважала, що внаслідок її звільнення без згоди профспілкової організації, без урахування переважного права на залишення на роботі відповідачем порушено вимоги закону та її конституційне право на працю.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 лютого 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 14 серпня 2019 року апеляційного скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 лютого 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ про припинення трудового договору (контракту) №62-к від 17 травня 2018 року в частині звільнення ОСОБА_1 з посади провідного економіста КП «Криворізька міська лікарня № 1 Дніпропетровської обласної ради». Поновлено ОСОБА_1 на посаді провідного економіста економічного відділу КП «Криворізька міська лікарня №1 Дніпропетровської обласної ради» з 14 серпня 2019 року.

Стягнуто з КП «Криворізька міська лікарня №1 Дніпропетровської обласної ради» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 22 травня 2018 року до 14 серпня 2019 року у розмірі 57 334,20 грн.

У жовтні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга КП «Криворізька міська лікарня №1 Дніпропетровської обласної ради», в якій заявник, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 серпня 2019 року скасувати, залишити в силі рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 лютого 2019 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Предметом спору у цій справі є визнання незаконним та скасування наказу КП «Криворізька міська лікарня №1 Дніпропетровської обласної ради» №62-к від 17 травня 2018 року про припинення трудового договору (контракту), стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Зазначена справа не є справою з ціною позову, яка перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не належить до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження.

Беручи до уваги зазначене, справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

У касаційній скарзі є посилання на винятковість значення справи для заявника та для вирішення трудових спорів.

Проте аналіз судових рішень у справі не дає підстав для висновку про те, що справа стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПКУкраїни, які б свідчили про необхідність перегляду судових рішень у цій справі у касаційному порядку.

Доводи касаційної скарги хоча і містять посилання на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте в основному зводяться до незгоди із встановленими обставинами та оцінкою доказів.

Підстави, передбачені статтею 411 ЦПК України, для скасування судових рішень, що оскаржуються, у касаційній скарзі не зазначені.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Враховуючи, що касаційна скарга КП «Криворізька міська лікарня № 1 Дніпропетровської обласної ради» подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, є підстави для відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись частинами шостою, дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Комунального підприємства «Криворізька міська лікарня №1 Дніпропетровської обласної ради» на постанову Дніпропетровського апеляційного суду від 14 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу «Криворізька міська лікарня №1 Дніпропетровської обласної ради» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя В. В. Яремко