Дата документу 11.03.2019
ЄУ № 420/302/19
Провадження №2-о/420/93/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2019 року Новопсковський районний суд Луганської області

у складі: головуючого судді Проньки В.В.

за участю секретаря судового засідання Сіренко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Новопсков в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, який має юридичне значення, заінтересована особа Новопсковський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області,

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернулася до суду з заявою, в якій просить встановити, що ОСОБА_2, громадянин України, який народився 13 лютого 1949 року в селищі Іванівка Антрацитівського району Луганської області, був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1, помер 10 лютого 2019 року в селищі Іванівка Антрацитівського району Луганської області, Україна, причина смерті хронічна серцева недостатність, дифузний кардіосклероз.

В обґрунтування заяви заявник посилається на те, що 10.02.2019 в с. Іванівка Антрацитівського району Луганської області, помер її свекор ОСОБА_2 З метою належної реєстрації смерті свекра заявник звернулася до Новопсковського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Луганській області, але їй було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті свекра, так як він помер на території, яка на даний час непідконтрольна Україні, і лікарське свідоцтво про смерть не має юридичної сили. У звязку з чим вона змушена звернутися до суду.

Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 22.02.2019 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку окремого провадження на 11.03.2019

Учасники справи в судове засідання не зявилися, про день, час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Заявник в заяві просила справу розглянути без її участі.

Представник заінтересованої особи надав заяву, в якій просив справу розглянути без його участі, заперечень не має, рішення прийняти на розсуд суду.

Враховуючи клопотання осіб, які беруть участь у справі, суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заяву необхідно задовольнити з огляду на наступне.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Згідно з абз. 2 ч.1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації смерті є документ встановленої форми про смерть, виданий закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Отже, вказаний закон не містить спеціальної норми щодо порядку державної реєстрації факту смерті на тимчасово не підконтрольній Україні території, що при таких обставинах унеможливлює державну реєстрацію смерті певної особи в позасудовому порядку.

Відповідно до відмови Новопсковського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 18.02.2019 за вих. № 168/17.22-69 заявнику відмовлено в проведенні державної реєстрації смерті ОСОБА_2 за наданим документом на підтвердження смерті останнього з посиланням на те, що він не є підставою для проведення державної реєстрації смерті відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану».

Відповідно до паспорту громадянина України серії ЕК 037815, виданого 29.02.1996 Антрацитівським РВ УМВС України в Луганській області, заявник ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженка с. Осинове Новопсковського району Луганської області, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Як вбачається з матеріалів справи, заявник ОСОБА_1 є невісткою ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_3 серії І-ЕД № 408021 від 19.02.2019, де в графі «батько» вказаний «Захарцов Анатолій Іванович»; свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІІІ-ЕД №335844 від 27.04.1991, згідно якого заявник уклала шлюб з ОСОБА_3, після реєстрації якого їй присвоєно прізвище «Захарцова».

Згідно копії паспорту громадянина України серії ЕМ 185640, виданого 23.06.1999 року Антрацитівським РВ УМВС України в Луганській області, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженець селища Іванівка Антрацитівського району Луганської області, був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, селище Іванівка Антрацитівського району Луганської області.

На підтвердження факту смерті ОСОБА_2 заявник надала лікарське свідоцтво про смерть № 21, видане 11.02.2019 медичною установою, розташованою на тимчасово неконтрольованій українською владою території, згідно якого ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, помер 10 лютого 2019 року в селищі Іванівка Антрацитівського району Луганської області, причина смерті: хронічна недостатність кровообігу, хронічна ішемічна хвороба серця, кардіосклероз дифузний.

Заявник також надала свідоцтво про смерть, видане 15.02.2019 установою, розташованою на тимчасово неконтрольованій українською владою території, згідно якого ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, помер 10.02.2019 в селищі Іванівка Антрацитівського району Луганської області.

Оцінюючи лікарське свідоцтво про смерть, свідоцтво про смерть, суд виходить з того, що смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав.

Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. theRepublicofMoldovaandRussia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. theRepublicofMoldovaandRussia, 23.02.2016, §142). При цьому, за логікою Міжнародного суду ООН і ЄСПЛ, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.

З огляду на викладене, суд вважає, що доводи заявника є законними, обґрунтованими і підтверджені наявними у справі доказами, а тому вимоги заявника про встановлення факту смерті ОСОБА_2, який помер 10.02.2019, підлягають задоволенню.

Згідно ч. 4. ст. 317, ст. 430 ЦПК України ухвалене судом рішення у справі про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Керуючись ст. ст. 4, 12-13, 81, 141, 258, 263-265, 268, 293-294, 315-319, 430 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, який має юридичне значення, заінтересована особа Новопсковський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, задовольнити повністю.

Встановити, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженець селища Іванівка Антрацитівського району Луганської області, громадянин України, який був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, селище Іванівка Антрацитівського району Луганської області, помер 10 лютого 2019 року в селищі Іванівка Антрацитівського району Луганської області, причина смерті: хронічна недостатність кровообігу, хронічна ішемічна хвороба серця, кардіосклероз дифузний.

Заявник ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7, паспорт громадянина України серії ЕК 037815, виданий 29.02.1996 Антрацитівським РВ УМВС України в Луганській області.

Заінтересована особа Новопсковський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, який розташований за адресою: вул. Українська, 51, смт. Новопсков Луганської області, .

Допустити рішення до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення може бути подано до Луганського апеляційного суду через Новопсковський районний суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Суддя: В.В. Пронька