Справа № 442/6460/17 Головуючий у 1 інстанції: Нагірна О.Б.
Провадження № 22-ц/811/2113/18 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2019 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Крайник Н.П.

суддів Шеремети Н.О., Цяцяка Р.П.

при секретарі Куцику І.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

12.09.2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , в якому просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування будинком АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що вона є власником будинку АДРЕСА_1 . Відповідачі зареєстровані в зазначеному будинку, однак вони у ньому ніколи не проживали, у будинку відсутні їхні речі та такі не несуть жодних витрат по його утриманню. Усі фактичні витрати з утримання житлового приміщення, що знаходится за адресою АДРЕСА_1 несе позивачка, як власник будинку. Зазначає, що факт не проживання відповідачів у будинку більше 9 років підтверджується актами обстеження. Вважає, що реєстрація місця проживання відповідачів порушує її право власності, гарантоване законом. Враховуючи, що відповідачі відсутні без поважних причин у будинку понад один рік, вважає, що такі втратили право на користування житловим приміщенням та підлягають зняттю з реєстраційного обліку в її будинку.

Оскаржуваним рішенням позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано ОСОБА_2 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням відмовлено.

Рішення суду оскаржили ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

ОСОБА_1 вважає рішення суду в частині задоволених позовних вимог незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що житловий будинок по АДРЕСА_1 належить йому та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності. Вважає, що визнання особи такою, що втратила право користування житлом, або виселення із житлового будинку, що знаходиться у спільній сумісній власності, можливе лише за наявності обумовленої письмової згоди всіх співвласників цього житлового будинку та (або) подання ними спільного позову, що узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 28 лютого 2018 року у справі №127/17323/15-ц. Зазначає, що з даним позовом про визнання відповідачів такими, що втратили право на користування будинком позивач звернулася одноосібно, при тому, що частку житлового будинку не виділено в натурі та не встановлено порядок користування приміщеннями між співвласниками такого. Також зазначає, що його діти ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в будинку по АДРЕСА_1 не проживають з підстав чинення позивачем перешкод у користуванні вказаним житловим приміщенням шляхом заміни ОСОБА_3 ключів від вхідних дверей даного будинку та від брами огорожі. Звертає увагу суду на невиконання ОСОБА_3 заочного рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17.07.2014 року, яким зобов`язано ОСОБА_3 усунути йому перешкоди в користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 шляхом надання йому ключів від вхідних дверей даного будинку та від брами огорожі.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

ОСОБА_2 вважає рішення суду в частині визнання його таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що він не проживає в будинку по АДРЕСА_1 у зв`язку з тим, що позивач йому чинить перешкоди у користуванні вказаним житловим приміщенням. Зазначає, що у 2011 році позивачем змінено замки від дверей будинку та брами огорожі. З березня 2016 року він проходить службу у військовій прокуратурі сил антитерористичної операції, є військовослужбовцем, учасником бойових дій та виконує покладені на нього службові обов`язки у районі проведення операції об`єднаних сил. Враховуючи наведене, вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що він добровільно залишив спірне житло, у ньому не проживає та втратив інтерес до нього є таким, що не відповідає обставинам справи. Зазначає, що при вирішенні спору по суті районний суд не врахував, що у будинку по АДРЕСА_1 у період з 2011 року по теперішній час він тимчасово не проживає з поважних причин.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 відмовити.

У засіданні колегії суддів представник апелянтів Гирич О.В. скарги підтримав з підстав, наведених у ній, просив скарги задоволити.

Позивач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_5 проти скарги заперечили, просили у задоволенні скарг відмовити, рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Згідно положень ст.ст.12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Згідно положень ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом ч. 4 ст. 156 ЦК України, до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу. Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки.

Згідно ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Крім того, Порядок реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів (надалі Порядок), розроблений відповідно до Законів України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» та затверджений Наказом Міністерства внутрішніх справ України 22.11.2012р. за №1077, визначає процедуру реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, зразки документів, необхідних для реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та місця перебування.

З роз`яснень, які містяться у п.11 Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» вбачається, що на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів.

Разом з тим, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (стст.71, 72, 116, 156 ЖК; ст.405 ЦК). Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 (справа №6-57цс11).

Судом встановлено, що житловий будинок по АДРЕСА_1 загальною площею 92,3 кв.м., житловою площею 38,2 кв.м. належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06.05.2011 року, виданого виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради серії НОМЕР_1 .

Згідно довідки про склад сім`ї КП «ЖЕО» Дрогобицької міської ради №5947 від 06.10.2016 року у будинку АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 .

Згідно акту КП «ЖЕО» про відсутність ( не проживання ) особи за місцем реєстрації від 27.09.2016 року у спірному будинку відповідачі не проживають з 2008 року та по час обстеження, участі в утриманні будинку не приймають, особистих речей або речей повсякденного використання, які б могли належати відповідачам, у будинку немає. Факт не проживання відповідачів за місцем реєстрації підтверджують сусіди.

Судом на підставі пояснень сторін та показів свідків встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_4 протягом тривалого часу не проживають в будинку АДРЕСА_1 .

Як вбачається з довідки сил антитерористичної операції Військової прокуратури № 01-5-вих-18 від 16.04.2018 року, ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у військовій прокуратурі сил антитерористичної операції (вул. Маяковського,21, м. Краматорськ Донецька область) на посаді прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчого відділу.

Згідно витягу з наказу №65 від 08.02.2017 року з ОСОБА_2 укладено контракт на проходження військової служби на п`ять років, відряджено до Генеральної прокуратури України.

З 01 травня 2018 року ОСОБА_2 залучено до складу сил і засобів об`єднаних сил для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що підтверджується витягом з наказу № 8/ДСК від 08.06.2018 року.

З матеріалів справи, зокрема листа військового комісару Дрогобицько-Бориславського ОРВК №2/3068 від 18.12.2017 року, встановлено, що відповідач ОСОБА_4 перебуває на військовому обліку у Дрогобицько-Бориславському ОРВК. Добровольчий батальйон «ОУН» не входить до складу Збройних Сил України, а відтак жодної інформації стосовно командування та місця дислокації цього військового формування у Дрогобицько-Бориславському ОРВК немає.

Наведене дає підстави зробити висновок, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_4 понад один рік не проживають за місцем своєї реєстрації у будинку АДРЕСА_2 .

Доводи апеляційної скарги щодо чинення позивачем перешкод у доступі відповідачів до будинку АДРЕСА_2 спростовуються матеріалами справи, з яких вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 ніколи не проживали у спірному будинку та не вчиняли дій, спрямованих на усунення їм перешкод у доступі до будинку та користуванні зазначеним житловим приміщенням, що свідчить про відсутність у них інтересу до будинку АДРЕСА_2 та наявність іншого постійного місця проживання.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 , районний суд вірно виходив з того, що відповідачі не є членами її сім`ї, а вона як власник будинку АДРЕСА_2 вправі вимагати від відповідачів усунення порушень свого права власності у спосіб визнання їх такими, що втратили право на користування житловим приміщенням.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, у 2015 році ОСОБА_3 зверталася до суду з позовом до ОСОБА_1 про виділення 1/2 частки із спільного майна в житловому будинку АДРЕСА_1 в натурі для звернення стягнення на неї, переведення на неї - ОСОБА_3 (стягувача) прав і обов`язків співвласника ОСОБА_1 на його частку майна в житловому будинку АДРЕСА_1 , визнання за ОСОБА_3 стягувачем права власності на належну співвласнику боржнику ОСОБА_1 частку майна в житловому будинку АДРЕСА_1 , зменшення суми боргу ОСОБА_1 до суми, що дорівнює різниці між початковою сумою боргу та вартістю частки, залишення різниці суми на виконанні у Дрогобицькому відділі державної виконавчої служби.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28.11.2016 року у справі № 442/7848/15 позов ОСОБА_3 задоволено.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 14.08.2017 року рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28.11.2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 задоволено частково. Переведено на стягувача ОСОБА_3 права і обов`язки співвласника божника ОСОБА_1 належну йому 1/2 частину в житловому будинку АДРЕСА_1 . Визнано за стягувачем ОСОБА_3 право власності на належну власнику-боржнику ОСОБА_1 1/2 частину в житловому будинку АДРЕСА_1 . Припинено право власності ОСОБА_1 на 1/2 частку у вказаному житловому будинку. В задоволені решті позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.09.2017 року зупинено виконання даного рішення до закінчення розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 .

В ході апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.08.2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Апеляційного суду Львівської області від 14.08.2017 року залишено без змін. Встановлено, що на даний час ОСОБА_3 не зареєструвала за собою право власності на будинок в цілому. Проте, наведене дає підстави для відмови у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 з підстав, що він, як співвласник житлового приміщення, з позовом про визнання відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 такими, що втратили право на користування житловим будинком не звертався, а позивач звернулася до суду одноосібно, що суперечить правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 28 лютого 2018 року у справі №127/17323/15-ц, згідно якої позов про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням можливе лише за наявності обумовленої письмової згоди всіх співвласників цього житлового будинку та (або) подання ними спільного позову.

Доводи апеляційних скарг правильних висновків суду не спростовують, підстав для їх задоволення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 серпня 2018 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 17.10.2019 року.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Шеремета Н. О.

Цяцяк Р. П.