Номер провадження: 22-ц/813/6110/19
Номер справи місцевого суду: 2-405/2004
Головуючий у першій інстанції Синьковська О.О.
Доповідач Журавльов О. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

08.10.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді Журавльова О.Г., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білгород - Дністровського міського суду Одеської області від 06 лютого 2004 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту належності та визнання права власності на домобудівлю,

встановив:

Рішенням Білгород - Дністровського міського суду Одеської області від 06 лютого 2004 року позов ОСОБА_2 задоволено. Судом встановлений факт належності ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру №20 (т.1 а.с.9).

24 травня 2019 року ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу на зазначене рішення суду. В скарзі ставиться питання про скасування судового рішення та одночасно заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження зазначеного рішення суду (т.2 а.с.5-17).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 08 серпня 2019 року вказана апеляційна скарга, на підставі ст.ст. 356, 357 ЦПК України була залишена без руху, оскільки була подана зі значним пропуском строку на апеляційне оскарження та не була сплачена судовим збором. При цьому в заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження ОСОБА_1 посилається на те, що лише 02 травня 2019 року вона ознайомилася з матеріалами вищезазначеної справи та отримала копію рішення Білгород - Дністровського міського суду Одеської області від 06 лютого 2004 року.

Апелянт зазначає, що її не було повідомлено про розгляд справи та не було залучено до участі в ній, як неповнолітньої доньки позивача ОСОБА_2 , яка зареєстрована в спірній квартирі, чим порушено її права, свободи, інтереси та обов`язки, а саме незаконно позбавлено її житла (т. 2 а.с.25-27).

Проте, з матеріалів справи вбачається, що підстави для поновлення строку, зазначені у заяві ОСОБА_1 є неповажними та спростовуються матеріалами справи.

Зокрема, з матеріалів справи вбачається, що ухвалою апеляційного суду Одеської області від 10 липня 2018 року було залучено до участі у справі ОСОБА_1 в якості правонаступників позивача ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 133).

Також, в матеріалах справи містяться докази участі апелянта ОСОБА_1 у розгляді справи, а саме, надання ОСОБА_1 заяви про відкладення розгляду справи від 27.08.2018 року (т.1 а.с.150); заяви про затвердження мирової угоди від 18.102018 року (т.1 а.с.176-177); подання мирової угоди від 18.10.2018 року (т.1 а.с.179-181); подання клопотання про залучення до участі у справі в якості третіх осіб ОСОБА_8 та ОСОБА_9 від 05.11.2018 року (т.1 а.с.228).

Наведені докази свідчать про обізнаність ОСОБА_1 про наявність судової справи та оскаржуваного судового рішення. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що рішення Білгород - Дністровського міського суду Одеської області від 06 лютого 2014 року було предметом перегляду в суді апеляційної інстанції, постановою апеляційного суду Одеської області від 31.10.2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 було залишено без задоволення, рішення Білгород - Дністровського міського суду Одеської області від 06 лютого 2004 року залишено без змін.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 08 серпня 2019 року апелянту було встановлено десятиденний строк з дня отримання ним даної ухвали для усунення вказаних недоліків скарги.

02 жовтня 2019 року через канцелярію суду від ОСОБА_1 надійшли заява про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Білгород - Дністровського міського суду Одеської області від 06 лютого 2004 року та квитанція про сплату судового збору.

В заяві апелянт вказує, що її не було повідомлено про розгляд справи та не було залучено до участі в ній, як неповнолітньої доньки позивач ОСОБА_2 , яка зареєстрована в спірній квартирі, чим порушив її права, свободи, інтереси. Тобто, інших поважних підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення ОСОБА_1 не зазначила, вимоги ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху не виконала.

При цьому апеляційний суд звертає увагу, що одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява №52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (п. 46 рішення).

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими.

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення у справі «Пономарьов проти України».

Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України».

У пункті 16 розділу II доповіді Європейської комісії «За демократію через право» (Венеційська комісія) від 4 квітня 2011 року № 512/2009, схваленої Комісією на 86-му пленарному засіданні 25-26 березня 2011 року «Верховенство права» (CDL-AD(2011)003rev), вказано, що Rule of Law («верховенство права») є невід`ємною частиною будь-якого демократичного суспільства.

У рамках цього поняття вимагається, щоб усі, хто наділений повноваженнями ухвалювати рішення, ставилися до кожного з виявом поваги, на основі рівності та розумності й відповідно до закону, і щоб кожен мав можливість оскаржити незаконність рішень у незалежному та безсторонньому суді, де кожен має бути забезпечений справедливими процедурами. Отже, предметом верховенства права є здійснення влади і стосунки між особою та державою. Пунктом 41 розділу IV визначено, що обов`язковими елементами верховенства права є, зокрема: законність, заборона свавілля та доступ до правосуддя, де законність - це принцип, який означає дотримання законів (пункт 42).

Заборона свавілля полягає в тому, що деклараційні повноваження органами державної влади мають здійснюватися відповідно з принципом верховенства права, з яким є несумісне ухвалення несправедливих, необґрунтованих, нерозумних чи деспотичних рішень (пункт 52).

Відзначено, що доступ до правосуддя полягає, зокрема, в тому, що роль судівництва є істотно важливою в державі, заснованій на верховенстві права. Судівництво є гарантом справедливості - основоположної цінності у державі, керованій правом. Справою першочергової ваги є те, щоб судівництво мало повноваження визначати, які закони є застосовними та ваговитими щодо конкретної справи, вирішувати питання факту і застосовувати закон до фактичних обставин згідно з відповідною - тобто достатньо прозорою і передбачуваною - методологією тлумачення (пункт 54).

Таким чином, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що правових підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження зазначеного судового рішення немає.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо наведені скаржником підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Оскільки вимоги ухвали про залишення апеляційної скарги без руху апелянтом не виконано, відповідно до положення ст. 358 ЦПК України у відкритті апеляційного провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 261, 358, 390 ЦПК України,

ухвалив:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білгород - Дністровського міського суду Одеської області від 06 лютого 2004 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту належності та визнання права власності на домобудівлю.

Апеляційну скаргу разом з доданими до скарги матеріалами надіслати апелянту.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Суддя Одеського апеляційного суду О.Г.Журавльов