Провадження № 2/761/1970/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді Юзькової О.Л.

при секретарі Шлапаковій А.О.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 згідно якого просить визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у вищевказаній квартирі зареєстровані: ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 З 2001 року відповідач не проживає за адресою реєстрації, не сплачує комунальні платежі, участі в утриманні житла не бере, особистих речей в квартирі немає. Перешкод у користуванні майном ОСОБА_2 ніхто не чинив. Оскільки, відповідач не сплачує комунальні послуги, вказане призвело до утворення заборгованості по платежам, що завдає позивачу значних ускладнень та фінансових витрат. У зв'язку з чим, просить задовольнити позовні вимоги та покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою Шевченківського районного суд м. Києва від 22 жовтня 2018 у справі відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, учасникам процесу роз'яснено право подати заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань відповідно до положень чинного ЦПК України.

У встановлений судом строк, відповідач будучи повідомленою належним чином, відзив на позов не подав, клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від відповідача також не надходило.

Третя особа не скористався своїм правом на подачу пояснень по суті спору.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Відповідно до довідки Форми № 02/10/03-1112 від 05 квітня 2017 р. виданої КП «Центр комунального сервісу» у квартирі АДРЕСА_1, наймачем якого був ОСОБА_4 (помер), зареєстровані: ОСОБА_1 (дочка), ОСОБА_3 (онук), ОСОБА_2 (брат).

Згідно з довідки про реєстрацію місця проживання за відомостями Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Шевченківської РДА, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 10.09.1974 р. По теперішній час.

Як зазначає позивач, відповідач не проживає за адресою реєстрації з 2001 року, витрат по сплаті житлово-комунальних послуг не несе, що завдає позивачу значних фінансових труднощів.

Будь-яких перешкод щодо проживання відповідача у спірній квартирі не чинилось.

Також, актом, від 03.07.2018 р. підтверджується факт не проживання ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 з 13.11.2001 року.

Під час розгляду справи доказів, які б свідчили про те, що відповідач приймає участь у сплаті комунальних та інших послуг на утримання квартири отримано не було.

Як передбачено ст. 64 Житлового кодексу Української РСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами,наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому (п.9 Постанови).

Як роз'яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року за № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк.

Відповідно до ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців, а відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку.

З врахуванням наведеного, оскільки на даний час позивач є користувачем квартири АДРЕСА_1, а зареєстрований в цій квартирі відповідач ОСОБА_2 в ній не проживає та не несе майнової відповідальності по її утриманні, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України.

Ухвалою суду від 13 серпня 2018 року позивача було звільнено від сплати судового збору за подання даної позовної заяви у відповідності до положень ст. 136 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 77-83, 89, 95, 259, 263, 265, 287 ЦПК України, ст. 41 Конституції України, ст. 64, 71, 72 ЖК України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 такими, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 352 грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду, в порядку ст.ст. 353-357 ЦПК України з урахуванням п. 15.5. Перехідних положень ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 01 лютого 2019 року

Суддя: