КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2019 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Ящук Т.І.,

секретар Горбачова І.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2018 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк» звернулося до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , згідно з яким просило: стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 03.07.2012 року у розмірі 77 168 грн. 34 коп., а також судові витрати у розмірі 1 600 грн. 00 коп.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що відповідно до умов договору № б/н від 03.07.2012 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 3 200 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Також, зазначає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та банком договір.

При цьому, вказує, що, враховуючи положення п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, підписання відповідачем Договору від 12.03.2013 року є його прямою та безумовною згодою щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого банком.

Разом з тим, в порушення умов Договору та положень ст. 526 ЦК України, відповідач, отримавши кредитні кошти, свої зобов`язання за Договором не виконував та станом на 30.06.2017 року мав заборгованість за договором у загальному розмірі 77 168 грн. 34 коп., з яких: 3 115 грн. 09 коп. - заборгованість за кредитом; 65 402 грн. 38 коп. - заборгованість про процентам за користування кредитом; 4 500 грн. 00 коп. - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина); 3 650 грн. 87 коп. - (процентна складова).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11.10.2018 рокуу задоволенні позову відмовлено (а.с. 123-125).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовом задовольнити у повному обсязі.

При цьому, в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд безпідставно відмовив у задоволенні позову з тих підстав недоведеності укладення між сторонами кредитного договору, адже сама по собі активація відповідачем кредитної картки, яка була видана останньому разом із дебетовою карткою, та користування картковим рахунком свідчить про укладення сторонами кредитного договору на визначених ними Умовами про надання та обслуговування платіжних карток (а.с. 126-129).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19.12.2018 року відкрито апеляційне провадження у справі та надано учасникам справи строк для подання відзиву (а.с. 139, 140).

02.01.2019 року до суду надійшов відзив відповідача на апеляційну скаргу, в якому він просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін (143-145).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04.01.2019 року справу призначено до апеляційного розгляду в письмовому провадженні без повідомлення учасників справи (а.с. 147).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 09.01.2019 року зупинено апеляційне провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку справи № 754/13763/15-ц (а.с. 148-150).

Ухвалою від 25.03.2019 року поновлено провадження та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження (а.с. 153, 154).

Ухвалою від 25.03.2019 року зупинено апеляційне провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку справи № 342/180/17-ц (а.с. 157-159).

Ухвалою від 15.10.2019 року поновлено провадження та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження (а.с. 168, 169).

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, що в порушення умов договору від 03.07.2012 року та положень ст.ст. 509, 526 ЦК України, відповідач свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує та станом на 30.06.2017 року має заборгованість у загальному розмірі 77 168 грн. 34 коп.

При цьому, на підтвердження погодження умов договору АТ «Приватбанк» надано до матеріалів позовної заяви копію анкети-заяви відповідача від 03.07.2012 року, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розрахунок заборгованості, виписку з особового рахунку та довідку про отримання відповідачем двох карток за №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2.

Так, згідно зі ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Крім того, згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Разом з тим, слід зазначити, що відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Також, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Однак, всупереч вищенаведених положень законодавства, позивачем не доведено жодними належними та допустимими доказами факту укладення між сторонами кредитного договору та досягнення сторонами згоди щодо істотних умов цього договору, отримання відповідачем від позивача кредитних коштів у зазначеному ним розмірі та наявність і розмір заборгованості по поверненню цих кредитних коштів.

Тобто, за відсутністю доказів отримання відповідачем кредитних коштів розрахунок заборгованості та виписка по особовому рахунку, на які посилається позивач в обґрунтування заявленої суми заборгованості, не може слугувати належним доказом на підтвердження цих обставин.

Натомість, оскільки з наявної в матеріалах справи анкети-заяви відповідача від 03.07.2012 року вбачається, що в графі заяви «виявляю бажання оформити на своє ім`я…» наявна позначка у графі «дебетова картка», можна дійти висновку, що відповідач, підписуючи цю заяву, виявив бажання отримати саме дебетову картку, а не кредитну.

При цьому, у вказаній заяві, окрім анкетних даних, відсутні будь-які дані стосовно оформлення кредиту, зазначення кредитного ліміту, визначення розміру процентів, пені тощо.

Також слід зазначити, що, як вбачається з матеріалів справи, ані витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», ані витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису відповідача.

В свою чергу, як зазначила Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03.07.2019 року по справі № 342/180/17, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети, яка не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Тобто, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

За вказаних обставин, а також враховуючи те, що факт укладення кредитного договору між сторонами не доведений, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог АТ «Приватбанк».

З огляду на вищевикладене, а також те, що при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Також слід зазначити, що у зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення понесені позивачем судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) відшкодуванню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2018 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

Т.І. Ящук