Постанова

Іменем України

09 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 361/1875/2017

провадження № 61-28043св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю.,

Курило В. П.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа - публічне акціонерне товариство «Банк Форум»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , на рішення Апеляційного суду Київської області від 26 жовтня 2017 року в складі колегії суддів: Сержанюка А. С., Журби С. О., Лівінського С. В.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, заінтересована особа - публічне акціонерне товариство «Банк Форум» (далі - ПАТ «Банк Форум»), про встановлення факту часткової втрати вартості майна, втрати прав користування та розпорядження майном.

Заява мотивовано тим, що вона є споживачем фінансових послуг ПАТ «Банк Форум» на підставі договору банківського вкладу від 23 вересня 2013 року

№ 263L/1100/638190. Відповідно до названого договору банківського вкладу сума депозиту складає 53 314,60 доларів США. Процентна ставка за депозитом складає 9 % річних, строк розміщення депозиту з 23 вересня 2013 року (день розміщення) по 27 березня 2014 року (включно).

На підставі постанови Національного банку України від 13 березня 2014 №135 «Про віднесення ПАТ «Банк Форум» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 14 березня 2014 року № 14, яким з 14 березня 2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію у ПАТ «Банк Форум».

13 червня 2014 року Національним банком України прийнято постанову

від 13 червня 2014 року № 355 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Форум».

Заявник зазначила, що вона є власником депозиту та акцептованим кредитором ПАТ «Банк Форум», кредиторські вимоги якого включені до 4 черги із перерахуванням всієї суми заборгованості за договором банківського вкладу від 23 вересня 2013 року № 263L/1100/638190 у розмірі 53 314,60 доларів США та відсотки 2 418,88 доларів США, що еквівалентно до гривні за офіційним курсом НБУ станом на 13 червня 2014 року (11,728837 грн за 1 долар США ) становить 653 688,90 грн.

Зазначала, що визнання факту часткової втрати вартості майна та втрати прав користування та розпорядження майном необхідно заявнику для виконання обов`язку платника податків і правильного визначення об`єкту та бази оподаткування податком на доходи фізичних осіб відповідно до статей 15, 162.1.1. Податкового кодексу України.

З урахуванням викладеного, заявник просила суд: визнати юридичний факт часткової втрати вартості майна у формі банківського вкладу в розмірі 53 314,60 доларів США та відсотків - 2 418,88 доларів США, що складало загальний розмір втрати вартості майна 849 604,68 грн; визнати юридичний факт втрати прав володіння та розпорядження майном у формі банківського вкладу 53 314,60 доларів США та відсотків у розмірі 2 418,88 доларів США.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 липня 2017 року заяву ОСОБА_1 задоволено.

Встановлено факт часткової втрати ОСОБА_1 вартості майна у формі банківського вкладу в розмірі 53 314,60 доларів США та відсотків у

розмірі 2 418,88 доларів США, що складало загальний розмір втрати вартості майна 790 403,07 грн за договором банківського вкладу від 23 вересня

2013 року № 263L/1100/638190.

Встановлено юридичний факт втрати ОСОБА_1 прав користування та розпорядження майном у формі банківського вкладу в розмірі 53 314,60 доларів США та відсотків у розмірі 2 418,88 доларів США за договором банківського вкладу від 23 вересня 2013 року № 263L/1100/638190.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив того, що чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення вищезазначеного факту,

ОСОБА_1 не має іншої можливості одержати документ, який посвідчує факти часткової втрати вартості майна у формі банківського вкладу та втрати користування та розпорядження майном у формі банківського вкладу, що має юридичне значення для подальшого зобов`язання заявника сплатити податки, тому заява підлягає задоволенню.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 26 жовтня 2017 року рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 липня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що у порушення вимог частини другої статті 256 ЦПК України 2004 року заявник не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження того, що від встановлення фактів, про які зазначено у заяві ОСОБА_1 , залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника, тому підстав для задоволення його заяви немає. При цьому, суд апеляційної інстанції вважав, що відсутні підстави для залишення заяви ОСОБА_1 без розгляду згідно з частиною четвертою статті 256 ЦПК України 2004 року, оскільки між сторонами відсутній спір про право.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У листопаді 2017 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Аргументи учасників справ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що ухвалюючи оскаржуване рішення, апеляційний суд дійшов помилкового висновку про відсутність мети для визнання юридичних фактів втрати вартості майна та права користування і розпорядження майном, оскільки встановлення цих фактів необхідно для виконання обов`язку платника податків і правильного визначення об`єкту та бази оподаткування податком на доходи фізичних осіб відповідно до статей 15, 162.1.1 Податкового кодексу України.

Відзив на касаційну скаргу не подано

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статей 234, 235 ЦПК України 2004 року суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення з метою підтвердження наявності або відсутності таких фактів.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

У разі наявності спору про право, наявність або відсутність факту, що має юридичне значення, встановлюється судом у порядку позовного провадження при вирішенні спору про право.

Згідно з частиною другою статті 256 ЦПК України 2004 року у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як вбачається із заяви ОСОБА_1 встановлення фактів часткової втрати вартості майна та втрати прав користування і розпорядження майном їй потрібно для правильного визначення об`єкта та бази оподаткування податком на доходи фізичних осіб відповідно до статей 15, 162.1.1 Податкового кодексу України, тобто для виконання обов`язку щодо сплати податків.

Таким чином, встановивши, що у порушення вимог частини другої статті 256 ЦПК України 2004 року заявник не надала суду належних і допустимих доказів на підтвердження того, що від встановлення фактів, про які вона просить у своїй заяві, залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника, суд апеляційної інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 .

Доводи касаційної скарги є необґрунтованими, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. У силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Київської області від 26 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

С. Ю. Бурлаков

В. П. Курило