Справа № 473/3239/19
У Х В А Л А
"09" жовтня 2019 р. смт. Веселинове
Веселинівський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого судді Кучерявенко С.С.,
за участю секретаря Чорної О.В.
представника відділу ДВС Кирилова Ю.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Веселинове Миколаївської області скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Морозової Марини Володимирівни,
ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Морозової М.В.
Скаргу обґрунтовано тим, що на виконанні в Вознесенському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управілння юстиції у Миколаївській області перебуває виконавчий лист № 2-1724 виданий 20.09.2007 року Вознесенським міськрайонним судом про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Постановою Відділу державної виконавчої служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції від 06.10.2009 року відкрито виконавче провадження ВП №15862770.
Згідно постанови державного виконавця Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Морозової М.В. від 02.08.2017 року накладено арешт на все рухоме і нерухоме майно що належить йому на праві особистої власності.
29.07.2019 року ним надано квитанції про сплату аліментів на ім`я ОСОБА_3 з квітня по серпень 2019 року.
Оскільки заборгованості по аліментам у нього не має, звернувся до виконавця з заявою про зняття арешту з автомобіля ГАЗ 330210, реєстраційний № НОМЕР_1 відповідно до п. 7 ч.4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».
Однак йому було відмовлено в зв"язку з відсутністю підстав для зняття арешту.
Скаржник ОСОБА_1 в судовому засіданні скаргу підтримав, просив її задовольнити.
Представник державного виконавця Вознесенського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Миколаївській області Кирилов Ю.С. в судовому засіданні показав, що дійсно у скаржника немає заборгованості по сплаті аліментів, але державним виконавцем не знято арешт з майна у зв`язку з необхідністю забезпеченням виконання рішення суду.
Заслухавши учасників провадження, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та доведених обставин, суд приходить до переконання, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
З матеріалів справи вбачаєтьчся, що 06.10.2009 року державним виконавцем Буланчою О.В. відкрито виконавче провадження за №15862770 по виконавчому листу №2-1724 виданого 20.09.2007 року Вознесенським міськрайонним судом про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_2 , в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно постанови державного виконавця Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Морозової М.В. від 02.08.2017 року накладено арешт на все рухоме і нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 на праві особистої власності.
Відповідно заяви від 29.07.2019 року скаржник ОСОБА_1 звернувся до державного виконавця Вознесенського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Миколаївській області про зняття арешту з автомобіля ГАЗ 330210 реєстраційний номер НОМЕР_1 .
На заяву скаржника, державний виконавець листом від 31 07. 2019 року повідомляє скаржника, що підстав для зняття арешту з нерухомого та рухомого майна не вбачається і не заперечує про відсутність заборгованості по сплаті аліментів у ОСОБА_1 на 01.08. 2019 року.
Крім того, в матеріалах справи наявні заяви від стягувача ОСОБА_3 про те, що в неї немає претензій по сплаті аліментів до ОСОБА_1
Надаючи оцінку спірним правовідносинам , суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення. У заяві про відкриття виконавчого провадження щодо виконання рішення про майнове стягнення стягувач має право просити державного виконавця накласти арешт на майно та кошти боржника та оголосити заборону на його відчуження.
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.
Згідно з ч.2 ст.71 цього ж Закону, за наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість понад три місяці.
Статтею 59 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 року унормовано порядок зняття арешту з майна, накладеного державним виконавцем.
Відповідно до цієї норми особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.
Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.
У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
Таким чином, рішення про зняття арешту на майно, накладеного державним виконавцем, приймається державним виконавцем або начальником відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, шляхом винесення відповідної постанови.
Державним виконавцем не доведено належними доказами правомірності існування арешту, накладеного на рухоме майно ОСОБА_1 , попри відсутністі заборгованості по сплаті аліментів, а наявність обтяження перешкоджає скаржнику на свій розсуд володіти, користуватись та розпоряджатись належним йому майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до положень ч. 1, ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Статтею 451 ЦПК України передбачено, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
З огляду на зазначене та оцінюючи у сукупності встановлені обставини і перевіривши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання бездіяльності державного виконавця та зобов`язання державного виконавця вчинити дії щодо зняття арешту з рухомого майна, накладеного на підставі постанови державного виконавця.
Керуючись ст.ст.447-453 ЦПК України, суд, -
Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Морозової Марини Володимирівни - задовольнити.
Визнати бездіяльність державного виконавця Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській
області Морозової Марини Володимирівни, яка виразилася у відмові зняття арешту на все належне майно ОСОБА_1 незаконною.
Зобов`язати державного виконавця Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Морозову М.В., вчинити дії, зокрема зняти арешт накладений на належне майно ОСОБА_1 та поновити його порушене право власності.
Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги. На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Миколаївської області протягом 15 днів з дня її проголошення.

Суддя Веселинівського районного суду Миколаївської області С.С. Кучерявенко