РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 року Рівненський міський суд

в особі судді - Ковальова І.М.

при секретарі Соломон О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину,-

в с т а н о в и в :

В Рівненський міський суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину звернулась ОСОБА_1

В судовому засіданні 23 жовтня 2018 року представник позивача заявила клопотання про оголошення в судовому засіданні перерви для подання заяви про зменшення розміру позовних вимог.

21 січня 2019 року на адресу Рівненського міського суду надійшла заява ОСОБА_1 про уточнення (зменшення) позовних вимог у якій позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь понесені додаткові витрати на лікування неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 50 617,75 грн. В подальшому в судове засідання 27 лютого 2019 року позивач та представник позивача не зявились. Про день та час розгляду справи повідомлялись завчасно та належним чином. Причин своєї неявки суду не повідомили, заяв чи клопотань про перенесення розгляду справи до суду не подавали.

Позовну заяву позивач мотивує тим, що з березня 2012 року по липень 2018 року їх син ОСОБА_4 пройшов 19 курсів інтенсивної нейрофізіологічної реабілітації в Міжнародній клініці відновленого лікування м.Трускавця (копії виписок з історії хвороби дитини додаються). Нею було обрано даний медичний заклад у звязку з тим, що в ньому застосовують метод Козявкіна систему інтенсивної нейрофізіологічної реабілітації лікування пацієнтів хворих на дитячий церебральний параліч ДЦП, який офіційно визнаний урядом України, завдяки своїй ефективності і здобув широкий міжнародний авторитет.

А також тим, що вона «як матір дитини і лікар за освітою, виконуючи свій обовязок створити своєму сину інваліду дитинства необхідні умови, рівні з іншими дітьми, можливості для повноцінного життя та розвитку з урахуванням його індивідуальних здібностей та інтересів», вживає необхідних заходів для реабілітації та лікування дитини.

Відповідач взагалі самоусунувся від виконання своїх батьківських обовязків щодо сина ОСОБА_4, створивши собі нову сімю і не проявляє жодної зацікавленості в його лікуванні та реабілітації».

Вказує на те, що «за 19 курсів перебування сина ОСОБА_4 в ТОВ «Міжнародна клініка відновного лікування» на амбулаторному та стаціонарному лікування, мною було здійснено оплату на загальну суму 135 176 грн. 75 коп., що підтверджується довідками №96/1-50 від 02 лютого 2018 року, №1/1-1 від 02 лютого 2018 року, №12/04 від 01 лютого 2018 року чеком з банківського терміналу від 27 червня 2018 року (копії додаються).».

Однак, з врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, остаточно просить суд стягнути з відповідача на її користь понесені додаткові витрати на лікування неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 50 617,75 грн.

Нормативно-правовим обґрунтуванням позовних вимог позивач вказує на: ст.ст. 1,8,11,12 Закону України «Про охорону дитинства»; ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року; ст.ст.20,72,129,138,139,141,150,185 СК України.

В судовому засіданні представник відповідача заявлені позовні вимоги позивача не визнала та просить суд відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у письмовому відзиві на позов та письмових поясненнях на заяву про зміну (зменшення) позовних вимог.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають до задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 листопада 2008 року, від якого мають неповнолітнього сина ОСОБА_4.

Дана обставина підтверджується дослідженим в судовому засіданні свідоцтвом про народження серії 1-ГЮ №098421 виданим 04 червня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції з якого вбачається, що ОСОБА_3 народився 21 травня 2009 року в м.Рівне, про що зроблено відповідний актовий запис №1409. Батьками записані ОСОБА_2 та ОСОБА_5.

Рішенням Рівненського міського суду від 23 травня 2011 року по цивільній справі №2-1715/11 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, третя особа орган опік та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради про встановлення способу участі у вихованні сина шлюб між сторонами розірвано; неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено на проживанні з матірю; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 10 грудня 2010 року до досягнення дитиною повноліття; стягнуто з ОСОБА_2В, судові витрати по справі; визначено спосіб участі батька ОСОБА_2 у вихованні дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 шляхом систематичних побачень три дні протягом тижня тривалістю по три години з попереднім/не менш як за дві години/ погодженням з матірю чи бабою дитини ОСОБА_6С, у будні дні та два рази в місяць в неділю з 9-00 до 18-00 години з попереднім/не менш як за дві години/ погодженням з матірю чи бабою дитини ОСОБА_6 із перебуванням по місцю проживання батька на вихідні дні; шляхом участі в консультаціях із фахівцями в міру необхідності та оздоровлення дитини в період відпустки шляхом здійснення санаторно-курортного лікування на термін вказаний в путівці лише за згодою матері.

Відповідно до ч.1 ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до ч.2 ст.185 СК України, розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

На обґрунтування позовних вимог, одним із доказів позивач надає суду рішення Рівненського міського суду від 23 травня 2011 року у справі №2-1715/11 про стягнення аліментів з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_5 на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10 грудня 2010 року до досягнення повноліття дитиною.

Обгрунтовуючи вказаний розмір аліментів (1/3, а не 1/4 на утримання однієї дитини), суд мотивував своє рішення, зокрема тим, що позивачка «просить задовільнити стягнення аліментів в розмірі 1/3 частини всіх видів прибутку відповідача з урахуванням стану здоровя дитини. Вважала, що таким стягненням не будуть порушені інтереси дитини та відповідача».

Суд, задовольняючи ці вимоги зазначає у рішенні: «Враховуючи встановлені обставини, відповідно до положень ст.182 СК України та позицію сторін суд прийшов до висновку про доцільність з урахуванням стану здоровя дитини допустити стягнення аліментів в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Вважається, що із задоволенням позовних вимог про стягнення аліментів у вказаному розмірі щомісячно не будуть порушені права та інтереси дитини, стягувача та платника аліментів».

Тобто, витрати повязані з додатковими затратами у звязку зі станом здоровя дитини враховані судом при встановленні розміру аліментів і підлягали до стягнення/сплаті відповідачем щомісячно на постійній основі до повноліття дитини, як і визначено статтею 185 СК України: «Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно».

Позивач зазначає у позові: «З березня 2012 року по липень 2018 року син ОСОБА_4 пройшов 19 курсів інтенсивної нейрофізіологічної реабілітації в Міжнародній клініці відновленого лікування м.Трускавця (копії виписок з історії хвороби дитини додаються). Нею було обрано даний медичний заклад у звязку з тим, що в ньому застосовують метод Козявкіна систему інтенсивної нейрофізіологічної реабілітації лікування пацієнтів хворих на дитячий церебральний параліч ДЦП, який офіційно визнаний урядом України, завдяки своїй ефективності і здобув широкий міжнародний авторитет».

Позивач хоч і посилається у позові на рівність прав та обовязків матері та батька щодо дитини, визначених статтею 141 СК України, проте не наводить та жодним доказом, що таке рішення нею приймалося з урахуванням думки батька дитини щодо цього, що якимось чином враховувалася його думка щодо можливості його участі у покритті витрат.

Позивач переконана, що прийнятого нею рішення цілком достатньо щоб воно було обовязковим для батька дитини, не залежно від його думки про це, ні від його фінансових можливостей.

Такі переконання позивача на думку суду, не базуються на законі та суперечать положенням ст.ст.141,185 СК України.

Натомість, по-своєму трактуючи «рівність прав і обовязків батьків щодо дитини» позивачка просить суд «враховуючи рівність прав та обовязків матері та батька щодо дитини, визначених статтею 141 СК України та необхідність подальшого лікування сина, вважає за необхідне просити суд стягнути з відповідача на її користь Ѕ частину понесених нею додаткових витрат на їхнього сина ОСОБА_4, повязаних з його лікуванням та реабілітацією», обґрунтованість чого спростовується наведеними вище запереченнями представника відповідача.

Крім того, позивач обґрунтовує позовні вимоги: «Я, як матір дитини і лікар за освітою, виконуючи свій обовязок створити своєму сину інваліду дитинства необхідні умови, рівні з іншими дітьми, можливості для повноцінного життя та розвитку з урахуванням його індивідуальних здібностей та інтересів», вживає необхідних заходів для реабілітації та лікування дитини.

Відповідач взагалі самоусунувся від виконання своїх батьківських обовязків щодо сина ОСОБА_4, створивши собі нову сімю і не проявляє жодної зацікавленості в його лікуванні та реабілітації».

Представник відповідача в судовому засіданні заперечила обставини обгрунтування позивача її позовних вимог та покликається на те, що позивачка виконує обовязки в міру своїх можливостей, вона не наводить та не доводить того, що вона не мала можливості проводити ці необхідні заходи, зверталася до державних, благодійних органів та організацій, має фінансові зобовязання у звязку з цим, проте мала їх здійснити в силу неминучої необхідності. Цілком очевидно, що не завжди батьки мають рівні можливості і в кожному разі хтось один із них дає дитині те, на що інший з батьків не спроможний. Така реальність, добра волі і бажання та готовність батьків більше чи менше жертвувати себе своїй дитині. Проте не можна зобовязати другого з батьків «дотягнутися» до міри самопожертви того з батьків, хто віддає дитині більше.

Позивач право батька дитини мати сімю, мати інших дітей позиціонує, як взаємовиключне обовязку турботи за свого сина. Насправді це не взаємовиключні, а рівнозначні права, які є змістом і суттю основоположних пав людини.

Позивачка наводить неправдиві дані щодо того, що відповідач «самоусунувся від виконання своїх батьківських обовязків щодо сина ОСОБА_4, і не проявляє жодної зацікавленості в його лікуванні та реабілітації». Відповідач в міру своїх можливостей приймає участь в лікуванні сина і оплачує повязані з цим витрати.

Як встановлено в судовому засіданні 11 грудня 2012 року відповідачем сплачено 5935 грн. ТзОВ «Міжнародна клініка відновного лікування», що підтверджується дослідженою в судовому засіданні копією виписки банку, 01 квітня 2013 року відповідачем сплачено 6530 грн. за лікувальну путівку ТзОВ «Міжнародна клініка відновного лікування», що підтверджується дослідженою в судовому засіданні копією фіскального чека, 20 листопада 2013 року відповідачем сплачено 6530 грн. ТзОВ «Міжнародна клініка відновного лікування» згідно рахунку ПК00001375 від 05 квітня 2012 року за ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується дослідженою в судовому засіданні копією фіскального чека.

Відповідач просить суд урахувати обставини, що мають істотне значення при визначенні розміру його участі в додаткових витратах на сина ОСОБА_4 понад ті, які він фактично поніс, обґрунтовуючи заперечення в задоволенні позовних вимог.

Від часу звільнення зі служби в міліції (03 травня 2012 року) і на даний час він безробітний та не має стабільних доходів. Він вживав заходів до пошуку роботи, однак враховуючи стан ринку праці, не міг знайти роботу, яка б оплачувалася на рівні хоча б мінімально необхідних потреб. Шукав підробітки і заробляв на життя як міг, як живуть мільйони інших українців, які не можуть забезпечити дітей усім необхідним, як того хотілося б і потрібно.

11 жовтня 2013 року відповідач одружився вдруге, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, яка була досліджена в судовому засіданні.

Як зазначає у позові позивач вона також 14 листопада 2016 року одружилася.

Власного житла відповідач не має. Володіє лише 1/5 частиною у квартирі загальною площею 61,9 кв.м., що підтверджується копіє свідоцтва на право власності на житло, яка була долучена до відзиву. У цьому помешканні відповідач зареєстрований, що підтверджується копією сторінок паспорта, яка додається до позову.

Після одруження виникали проблеми з необхідністю винаймати окреме житло і неможливість це зробити через відсутність коштів.

15 вересня 2015 року у цьому шлюбі народилася донька ОСОБА_8. Вказана обставина підтверджується копією свідоцтва про народження.

На цей час дружина відповідача перебувала на його утриманні у звязку з відпусткою по догляду за дитиною, на його повному утриманні була новонароджена дитина, оскільки дружина доглядала і не мала доходів.

За весь зазначений період відповідач сплачував аліменти, які нараховувалися, виходячи з середньої заробітної плати в місцевості проживання відповідача, не залежно від того, заробляв він таку заробітну плату чи ні.

27 квітня 2017 рок у відповідача народилася третя дитина донька Вікторія. Вказана обставина підтверджується копією свідоцтва про народження, яка була досліджена в судовому засіданні.

Таким чином, на утриманні відповідача перебувало троє дітей, двоє з яких на повному утриманні, оскільки їх мама перебуває у відпустці по догляду за двома малолітніми дітьми.

Відповідач має юридичний та сімейний обовязок утримувати свою дружину, яка тимчасово не працю у звязку з доглядом дітей.

Позивачем до позовної заяви долучено копії квитанцій: від 26 березня 2012 року на суму 5935,00 грн. за лікувальну путівку ОСОБА_9, (платних ОСОБА_9); від 06 липня 2012 року на суму 5420,00 грн. медичні послуги; від 06 липня 2013 року на суму 2000,00 грн. медичні послуги; від 17 липня 2013 року на суму 1528,50 грн. медичні послуги; від 08 квітня 2014 року на суму 6190,50 грн. медичні послуги; від 24 вересня 2014 року на суму 7000,00 грн. медичні послуги; від 26 лютого 2015 року на суму 6447,25 грн. лікувальна путівка; від 03 липня 2015 року на суму 6450,00 грн. згідно угоди від 28 травня 2013 року (платник ОСОБА_6); від 04 листопада 2015 року на суму 7001,00 грн. медичні послуги; від 12 березня 2016 року на 700,00 грн. за лікування ОСОБА_9 (платних ОСОБА_9); від 25 квітня 2016 року на суму 6401,00 грн. медичні послуги; від 19 липня 2016 року на 1000,00 грн. за лікувальну путівку ОСОБА_9 (платник ОСОБА_9); від 11 серпня 2016 року на суму 6812,00 грн. медичні послуги; від 16 грудня 2016 року на суму 6566,00 грн. за лікувальну путівку; від 17 листопада 2016 року на суму 812,00 грн. за лікувальну путівку (платник ОСОБА_5); від 04 квітня 2017 року на суму 722,50 грн. за лікування ОСОБА_5 ОСОБА_4 (платник ОСОБА_5); від 20 квітня 2017 року на суму 8500,00 грн. за лікувальну путівку.

Таким чином, подані копії чеків на суму 79 485,75 грн.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачка не може заявляти про відшкодування їй Ѕ платежу, здійсненого ОСОБА_6.

Оскільки позивач не здійснювала оплату цих послуг, а норми закону, якими обґрунтовані позовні вимоги (сімейний кодекс) не передбачають обовязку будь кого із батьків відшкодовувати додаткові витрати на дітей третім особам.

Такі правовідносини мають цивільно-правову природу та регулюються ЦК України.

Посилання представника позивача на платежі на суму 6530 грн. та на суму 6530 грн. зроблені, відповідно у квітні та листопаді 2013 року відповідачем (на загальну суму 13060 грн.), як такі, які підлягають відшкодуванню в розмірі Ѕ на користь позивачки безпідставні та необґрунтовані. Вказівка на помилкове чи безпідставне зарахування вказаної суми у сплату аліментів, не дає підстав позивачці заявляти вимогу про відшкодування їй Ѕ платежів, яких вона не здійснювала, а тим більше, які здійснені відповідачем.

Відповідач здійснив платіж 11 грудня 2012 року в сумі 5935 грн., що підтверджено доказом, доданим до відзиву на позов. Позивачка не надавши жодного доказу оплати вказаних додаткових витрат саме нею, включає зазначену суму до стягнення з відповідача на свою користь.

З усіх доданих з пропуском строку їх подання доказів, лише у двох: від 17 листопада 2016 року на суму 812,00 грн. та від 04 квітня 2017 року на суму 722,50 грн. платником зазначена позивачка ОСОБА_5 і лише в одному випадку (на суму 722,50 грн.) за лікування ОСОБА_5 ОСОБА_4 (платник ОСОБА_5).

Позивач звернулася до суду 08 серпня 2018 року.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки. До заявлених позовних вимог позивачем не застосовується спеціальна позовна давність, передбачена статтею 258 ЦК України.

Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, за всіма вимогами, які виникли до 07 серпня 2015 року, а саме від 26 березня 2012 року на суму 5935,00 грн. за лікувальну путівку ОСОБА_9 (платник: ОСОБА_9), від 06 липня 2012 року на суму 5420,00 грн. медичні послуги; від 06 липня 2013 року на суму 2000,00 грн. медичні послуги; від 17 липня 2013 року на суму 1528,50 грн. медичні послуги; від 08 квітня 2014 року на суму 6190,50 грн. медичні послуги; від 24 вересня 2014 року на суму 7000,00 грн. медичні послуги; від 26 лютого 2015 року на суму 6447,25 грн. лікувальна путівка; від 03 липня 2015 року на суму 6450,00 грн. згідно угоди від 28 травня 2013 року (платник ОСОБА_6) слід застосувати строки позовної давності, про що відповідач просить суд.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності суд вважає, що в решті заявлені вимоги не знайшли свого підтвердження, не доведені позивачем та її представником, повністю спростовані належними та допустимими доказами, наданими представником відповідача, а тому у задоволенні позовних вимог позивачу слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,12,60,81,141,157,267,263,

264,265,268, 273,354 ЦПК України,ст.ст.141,185 СК України суд,-

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину відмовити.

Судові витрати по справі звернути за рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає ІНФОРМАЦІЯ_3, іпн..

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_5, апн..

Суддя :