Дата документу 26.09.2019
Справа № 334/915/19
Провадження № 2/334/1909/19
26 вересня 2019 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Баруліної Т.Є.;
при секретарі Сагайдак Г.В.;
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент реєстраційних послуг ЗМР про усунення перешкод в користуванні майном, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням
Позивачці ОСОБА_1 та її чоловіку ОСОБА_3 на праві власності належить об`єкт нерухомості, квартира за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору міни від 17.01.2009 року, за яким ОСОБА_4 обміняланалежну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_2 наналежну гр. ОСОБА_3 та гр. ОСОБА_1 , на праві власності 2/3 частини квартири АДРЕСА_3 .
Позивачка правомірно та на законних підставах набула право власності на частку вищевказаної квартири та на теперішній час вказаний об`єкт нерухомості належить їй та її чоловіку на праві спільної часткової власності, але позивачка позбавлена можливості вільно користуватися квартирою через те, що у зазначеній квартирі досі зареєстрований відповідач по справі, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , колишній чоловік колишньої власниці квартири, який в добровільному порядку не знявся з реєстрації, хоча в квартирі не проживає, не є членом сім`ї позивача, його речі в квартирі відсутні.
В п. 6 Договору міни вказано, що цей правочин вчиняється за згодою відповідача по цій справі ОСОБА_2 - колишнього чоловіка гр. ОСОБА_4 , який після укладення договору міни зобов`язаний був в добровільному порядку зняти своє місце реєстрації в цій квартирі.
На теперішній час відповідач залишається зареєстрованим в квартирі позивача, в добровільному порядку не знявся з реєстраційного обліку, тому позивачка була вимушена звернутись до суду з даним позовом з метою захисту свого порушеного права та просить суд усунути їй перешкоди у здійсненні права власності шляхом визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_2 .
Справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Сторони повідомлені про дату розгляду справи та наданий час для подання відзиву та заперечень.
Позивачка в судове засідання не з`явилась, надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримала позовні вимоги у повному обсязі, наполягає на задоволенні позову, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце слухання справи був повідомлений вчасно за місцем реєстрації рекомендованою кореспонденцією, у визначений строк не надав суду відзив на позовну заяву.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, проти позову не заперечує, просить розглянути справу на розсуд суду.
Суд вважає можливим, за згодою позивача, провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи відповідно до ст.280 ЦПК України, за відсутності відповідача.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Судом встановлено, що житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 по 1/2 частині кожному на підставі Договору міни від 17.01.2009р., укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 і ОСОБА_1 . Договір посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Морозовою В.М., зареєстрований в реєстрі під № 41 (а.с.5-7).
У вказаній квартирі по теперішній час зареєстрований відповідач по справі ОСОБА_2 , що підтверджується Довідкою № 04-2614-2173 від 31.01.2019р. Департаменту реєстраційних послуг ЗМР (а.с.8,19).
Згідно п. 6 Договору міни, цей правочин вчинюється за згодою колишнього чоловіка гр. ОСОБА_4 , гр. ОСОБА_2 , про що свідчить його заява, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом ЗМНО Морозовою (а.с.7).
Однак, колишній чоловік колишнього власника квартири на теперішній час добровільно не знявся з реєстраційного обліку та залишається зареєстрованим в квартирі позивачки.
Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним
Стаття 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користуванням інакше ніж з підстав і в порядку визначеним законом.
Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно до ч. 1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Наявність реєстрації відповідача у квартирі АДРЕСА_2 приводить до обмеження права власності позивача, що виражається в неможливості розпорядитись об`єктом власності на свій розсуд, які зокрема полягають у тому, що ОСОБА_1 змушена нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг, які нараховуються в тому числі і на відповідача.
Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно до ч. 1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Пунктом 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», передбачено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сімї, а також членами сімї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.
Аналіз даних правових норм свідчить про те, що право користування житловим приміщенням власником житла є одним із засобів реалізації права власності і похідним від права власника на житло, таким чином внаслідок припинення права власності на житлове приміщення, особа втрачає і право користування цим приміщенням.
З`ясувавши обставини справи та оцінивши сукупність наданих суду доказів, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_2 , не є членом сім`ї позивачки ОСОБА_1 у розумінні ст.156 ЖК України, є колишнім членом сім`ї колишньої власниці спірної квартири, який в силу вимог ст.346 ЦК України через укладання договору відчуження квартири, який є чинним і недійсним не визнаний, втратив право користування та проживання в даній квартирі.
Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі №6-57цс11, вирішення питання про зняття особи з реєстрації місця проживання залежить, зокрема від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України.
Згідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Судом встановлено, що відповідач, ОСОБА_2 , є колишнім чоловіком колишньої власниці квартири та втратив право користування даною квартирою, однак добровільно з реєстраційного обліку не знявся та залишається зареєстрованим у квартирі, що спричиняє новому власнику, позивачу додаткові матеріальні витрати та чинить перешкоди у здійсненні права власності.
Відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язаний, тому його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої ст.406 ЦК України.
Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 15 травня 2017 року у справі № 734/387/15-ц і Верховним Судом у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 526/3206/17.
Таким чином, з`ясувавши обставини справи та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.
Керуючись Конституцією України, ст. ст.10, 12, 13, 18, 76, 81, 83, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 280-281, 354 ЦПК України, ст. ст. 317, 319, 346, 383, 391 ЦК України, ст. ст. 9, 156 ЖК України, суд -
Позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Усунути перешкоди ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_1 ) в користуванні квартирою АДРЕСА_2 , що належить їй на праві власності на підставі договору міни від 17.01.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, Морозовою В.М., зареєстрованого під реєстровим № 41, шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , таким, що втратив право користування вищевказаною квартирою.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя: Баруліна Т. Є.