Постанова

Іменем України

09 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 756/12820/15-ц

провадження № 61-23311св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»,

представники відповідача: Василевський Олександр Анатолійович, Луговик Євген Володимирович ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 14 вересня 2016 року у складі судді Шевчука А. В. та рішення Апеляційного суду м. Києва від 12 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Лапчевської О. Ф., Кравець В. А., Слободянюк С. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк») про стягнення трьох процентів річних, збільшення суми боргу з урахуванням індексу інфляції від простроченої суми грошового зобов`язання.

Позов мотивовано тим, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 07 серпня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18 вересня 2013 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 листопада 2013 року, позов ОСОБА_1 до ПАТ «Універсал Банк» задоволено та стягнуто з останнього проценти за договором банківського обслуговування фізичної особи від 25 квітня 2008 року за період з 12 серпня 2009 року по 30 вересня 2010 року у розмірі 9 900 доларів США 87 центів, що за курсом Національного банку України складало 79 107 грн 95 коп.

Указане рішення суду не виконувалось, у зв`язку з чим загальний строк прострочення зобов`язання з 30 вересня 2010 року по 21 березня 2014 року склав 3 роки 6 місяців.

За таких обставин, з урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_1 просив суд стягнути з ПАТ «Універсал Банк» у порядку статті 625 ЦК України за указаний період прострочення три проценти річних та індекс інфляції із суми, визначеної у рішенні Оболонського районного суду м. Києва від 07 серпня 2013 року.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 29 березня 2016 року позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ «Універсал Банк» про відшкодування суми боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми залишено без розгляду в частині позовних вимог про стягнення суми боргу з урахуванням індексу інфляції.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 14 вересня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Універсал Банк» на користь ОСОБА_1 445 доларів США 50 центів процентів річних від простроченої суми грошового зобов`язання. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що сума процентів за договором у розмірі 9 900 доларів США 87 центів була зарахована на рахунок ОСОБА_1 лише 21 березня 2014 року, у зв`язку з чим вимога позивача про стягнення з ПАТ «Універсал Банк» трьох процентів річних від простроченої суми невиконаного судового рішення є законною і обґрунтованою. При цьому, суд першої інстанції не погодився із розрахунками позивача щодо періоду нарахування та суми стягнення.ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про стягнення з ПАТ «Універсал Банк» трьох процентів річних за період прострочення з 30 вересня 2010 року по 21 березня 2014 року лише 28 вересня 2015 року, однак суд дійшов висновку, що розрахунок періоду нарахування слід здійснити з 28 вересня 2012 року, а у задоволенні вимог за період з 30 вересня 2010 року по 27 вересня 2012 року відмовив у зв`язку з пропуском позовної давності. Таким чином, три проценти річних від 9 900 доларів США 87 центів за період з 28 вересня 2012 року по 21 березня 2014 року складає 445 доларів США 87 центів.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 12 грудня 2016 року апеляційну ПАТ «Універсал Банк» задоволено частково. Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 14 вересня 2016 року скасовано в частині стягнення з ПАТ «Універсал Банк» на користь ОСОБА_1 445 доларів США 50 центів процентів річних від простроченої суми грошового зобов`язання та ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з ПАТ «Універсал Банк» на користь ОСОБА_1 11 770 грн 11 коп. процентів річних від простроченої суми грошового зобов`язання. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що в частині визначення валюти стягнення суд першої інстанції не врахував положень статті 625 ЦК України та правової природи трьох процентів річних, як особливої міри відповідальності та не звернув уваги на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1286цс16 про те, що така міра відповідальності повинна бути визначення до стягнення виключно у національній валюті України - гривні. Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення в цій частині та визначенні суми стягнення у розмірі 11 770 грн 11 коп.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у січні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Універсал Банк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, щопозивачем пред`явлено позов до суду 28 вересня 2015 року про стягнення трьох процентів річних за період з 30 вересня 2010 року по 21 березня 2014 року, тобто з пропуском позовної давності. Так як суб`єктивне право у позивача виникло 30 вересня 2010 року, відповідно звернутися до суду останній повинен був у межах трирічного строку позовної давності, тобто до 30 вересня 2013 року, а не 28 вересня 2015 року, що є безумовною підставою для залишення такого позову без задоволення. ОСОБА_1 повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України 2004 року, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, а відповідач, навпаки, повинен був довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Зазначена правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-2469цс16.

Крім того, пред`явлена позивачем вимога про стягнення трьох процентів річних у доларах США не могла бути задоволена, оскільки задовольнивши частково апеляційну скаргу та стягнувши з банку на користь ОСОБА_1 11 770 грн 11 коп. трьох процентів річних, суд апеляційної інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення трьох процентів річних не містили вимоги про стягнення коштів у національній валюті Україні - гривні, на що суд апеляційної інстанції уваги не звернув.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 лютого 2017 року було відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано з Оболонського районного суду м. Києва зазначену цивільну справу.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У червні 2019 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25 вересня 2019 року указану справу призначено до розгляду.

Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

У березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшло заперечення на касаційну скаргу від ОСОБА_1 , у якому він посилався на те, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, а доводи касаційної скарги банку висновків судів не спростовують.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 07 серпня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18 вересня 2013 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 листопада 2013 року, задоволено позов ОСОБА_1 до ПАТ «Універсал Банк» та стягнуто з останнього проценти за договором банківського обслуговування фізичної особи від 25 квітня 2008 року за період з 12 серпня 2009 року по 30 вересня 2010 року у розмірі 9 900 доларів США 87 центів.

Сума процентів за договором у розмірі 9 900 доларів США 87 центів надійшла на рахунок ОСОБА_1 21 березня 2014 року.

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про стягнення з ПАТ «Універсал Банк» трьох процентів річних за період прострочення з 30 вересня 2010 року по 21 березня 2014 року лише 28 вересня 2015 року.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ПАТ «Універсал Банк» підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону постанова апеляційного суду не відповідає.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною п`ятою статті 11 ЦК України передбачається виникнення цивільних прав та обов`язків з рішення суду. Таким чином, на підставі рішення суду можуть виникати зобов`язання, які залежно від змісту можуть бути грошовими або негрошовими.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

За змістом статей 524, 533-535 та 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Тобто приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначене відповідає правовому висновку, наведеному у постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року у справі № 6-1946цс15, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), у постановах Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 459/3560/15-ц, від 11 липня 2018 року у справі № 753/23612/15-ц, від 05 вересня 2018 року у справі № 461/479/16-ц, від 22 листопада 2018 року у справі № 761/43507/16-ц.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування трьох процентів річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

При обрахунку трьох процентів річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

Статтями 256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частин першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині визначеної ним суми трьох процентів річних, апеляційний суд виходив із того, що між сторонами існують як зобов`язальні правовідносини, що виникли на підставі укладеного договору банківського обслуговування, так і трансформовані з них правовідносини, підставою виникнення яких стало рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07 серпня 2013 року, яке відповідачем не виконувалось. При цьому вважав, що в частині визначення валюти стягнення суд першої інстанції не врахував положень статті 625 ЦК України та правової природи трьох процентів річних, як особливої міри відповідальності та не звернув уваги на те, що така міра відповідальності повинна бути визначення до стягнення виключно у національній валюті України - гривні.

Положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також з угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

За правилом частини першої статті 14 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення апеляційним судом оскаржуваного рішення) судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів

місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Ураховуючи, що рішення про стягнення з відповідача на користь позивача процентів за договором банківського обслуговування є обов`язковим, у відповідача існує перед позивачем невиконане грошове зобов`язання, відповідальність за його порушення настає за правилами статті 625 ЦК України.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції не погодився із розрахунками позивача щодо періоду нарахування та суми стягнення. ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про стягнення з ПАТ «Універсал Банк» трьох процентів річних за період прострочення з 30 вересня 2010 року по 21 березня 2014 року лише 28 вересня 2015 року, тому суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що розрахунок періоду нарахування починається з 28 вересня 2012 року, тому у задоволенні вимог за період з 30 вересня 2010 року по 27 вересня 2012 року правомірно відмовив у зв`язку з пропуском позовної давності. Таким чином, три проценти річних від 9 900 доларів США 87 центів за період з 28 вересня 2012 року по 21 березня 2014 року складає 445 доларів США 87 центів, які обґрунтовано стягнуто судом з банку на користь позивача.

Отже, суд першої інстанції встановив всі обставини справи, додержуючись норм матеріального та процесуального права, зробив законний і обґрунтований висновок по суті спору під час ухвалення рішення у справі, належним чином давши оцінку наданим сторонами доказам, які є належними та достатніми для вирішення зазначеного спору.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 12 грудня 2016 року скасувати, рішення Оболонського районного суду м. Києва від 14 вересня 2016 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович