Постанова

Іменем України

09 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 755/10433/15-ц

провадження № 61-28298св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Міністерство фінансів України, Державна казначейська служба України, колишній начальник Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва ОСОБА_2 , начальник Відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Кантемір Василь Іванович, колишній начальник Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва ОСОБА_3 , Лівобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві,

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 липня 2016 року у складі судді Марцинкевича В. А. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 05 липня 2017 року у складі колегії суддів: Вербової І. М., Поливач Л. Д., Шахової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства фінансів України, Державної казначейської служби України (далі - ДКСУ), колишнього начальника Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Києва ОСОБА_2 (далі - колишнього начальника УПФУ в Дніпровському районі м. Києва ОСОБА_2 ), начальника Відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Кантеміра В. І. (далі - начальника ВП ВР ДВС ГТУЮ у м. Києві Кантеміра В. І.), колишнього начальника Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва ОСОБА_3 (далі - колишнього начальника УПФУ у Дніпровському районі м. Києва ОСОБА_3 ), Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - Лівобережного ОУ ПФУ в м. Києві) та з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просив визнати законним і обґрунтованим його право на компенсацію матеріальних збитків та моральної шкоди, умисно завданих незаконними, протиправними діями відповідачів, що полягають у невиконанні рішення суду; зобов`язати Міністерство фінансів України та ДКСУ відшкодувати за рахунок держави заподіяну йому майнову шкоду у розмірі 1 852 901, 00 грн з урахуванням інфляційних втрат та 3 % річних, надіславши її поштовим переказом на зазначену позивачем домашню адресу; зобов`язати колишніх начальників УПФУ у Дніпровському районі м. Києва ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та начальника ВП ВР ДВС ГТУЮ у м. Києві Кантеміра В. І. відшкодувати позивачу моральну шкоду в сумі по 85 000,00 грн кожним; зобов`язати ВП ВР ДВС ГТУЮ у м. Києві стягнути з колишніх начальників УПФУ у Дніпровському районі м. Києва ОСОБА_2 , Шушкової О. В. та з начальника ВП ВР ДВС ГТУЮ у м. Києві Кантеміра В. І. на його користь по 85 000,00 грн, надіславши їх поштовим переказом на зазначену позивачем домашню адресу.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 05 травня 2011 року зобов`язано УПФУ в Дніпровському районі м. Києва здійснити перерахунок і виплату позивачу щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, як постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи, виходячи з 75% мінімальної пенсії за віком, та державну пенсію не менше 8 мінімальних пенсій за віком відповідно до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 31липня 2010 року з урахуванням проведених виплат. Однак начальником УПФУ у Дніпровському районі м. Києва ОСОБА_2 не було виконано рішення суду та не надано офіційних розрахунків сум пенсійних виплат на користь позивача. Крім того, протиправними діями відповідачів- колишнього начальника УПФУ у Дніпровському районі м. Києва ОСОБА_2 та начальника ВП ВР ДВС ГТУЮ у м. Києві Кантеміра В. І. щодо невиконання постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 05 травня 2011 року йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає у тяжких душевних стражданнях, кардинальному погіршенні його життєвого рівня та життєвого рівня його родини, оскільки пенсія є його єдиним доходом. Чисельні безрезультативні звернення позивача до відповідачів завдали тяжких моральних травм та інших глибоких переживань.

Враховуючи наведене, просив позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанції

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 28 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 05 липня 2017 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ДКСУ за рахунок коштів державного бюджету України на користь ОСОБА_1 50 000, 00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди. Зобов'язано ДКСУ перерахувати кошти ОСОБА_1 шляхом їх надіслання поштовим переказом на домашню адресу ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 . Вирішено питання розподілу судових витрат.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що позивачу завдано моральну шкоду внаслідок незаконних дій та бездіяльності посадових осіб УПФУ у Дніпровському районі м. Києва, правонаступником якого є Лівобережне ОУ ПФУ в м. Києві, ВП ВР ДВС ГТУЮ у м. Києві, що встановлено судовим рішенням та не спростовано відповідачами під час судового розгляду, тому наявні правові підстави для стягнення на користь ОСОБА_1 грошових коштів на відшкодування моральної шкоди. Разом з тим, відсутні підстави для задоволення позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, оскільки пенсія не належить до збитків у розумінні статті 22 ЦК України, вимоги до посадових осіб органів державної влади, які на час звернення позивача з позовом не перебувають на зазначених посадах, є безпідставними.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У липні 2017 року ДКСУ звернулося до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 05 липня 2017 року і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування касаційної скарги зазначало, що ДКСУ виступає від власного імені, самостійно відповідає за власними зобов`язаннями і є окремим учасником цивільних відносин. Судами не наведено жодного доказу наявності вини ДКСУ в спричиненні позивачу шкоди, тому покладення відповідальності та стягнення коштів з казначейства є безпідставним та необґрунтованим.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та зупинено виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 липня 2016 року і ухвали Апеляційного суду м. Києва від 05 липня 2017 року до закінчення касаційного провадження.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

22 травня 2018 року справу № 755/10433/15-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що на підставі заяви ОСОБА_1 від 31 липня 2012 року постановою старшого державного виконавця ВП ВР УДВС ГТУЮ у м. Києві Мурихіна С. В. від 03 серпня 2012 року відкрито виконавче провадження № 33661127 з примусового виконання виконавчого листа № 2-а-31979/1/2011, виданого Дніпровським районним судом м. Києва 03 липня 2012 року, про зобов`язання УПФУ у Дніпровському районі м. Києва здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, як постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи, виходячи з 75% мінімальної пенсії за віком, та державної пенсії не менше 8 мінімальних пенсій за віком, відповідно до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 31 липня 2010 року з урахуванням проведених виплат.

Листом від 19 грудня 2012 року № 19906/08 УПФУ у Дніпровському районі м. Києва повідомлено про здійснення перерахунку та нарахування ОСОБА_1 пенсії відповідно до рішень суду та Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 30 077,71 грн, а також зазначено, що у разі наявності фінансування, виплата донарахованих коштів буде проведена у встановленому законом порядку.

25 грудня 2012 року постановою старшого державного виконавця ВП ВР ДВС ГТУЮ у м. Києві Мурихіна С.В. виконавче провадження № 33661127 з примусового виконання виконавчого листа № 2-а-31979/1/2011, виданого Дніпровським районним судом м. Києва від 03 липня 2012 року, закінчено на підставі пункту 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 20 січня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду м. Києва від 12 лютого 2015 року, визнано протиправною бездіяльність начальника Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у м. Києві Кантеміра В. І., яка полягає у незабезпеченні належного контролю за своєчасністю, правильністю і повнотою виконання рішень державним виконавцем у виконавчому провадженні №33661127, а також відсутністю належного реагування на скарги ОСОБА_1 у вказаному виконавчому провадженні, зобов`язано начальника Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Кантеміра В. І. забезпечити належний контроль за правильністю і повнотою виконання судового рішення державним виконавцем у виконавчому провадженні №33661127, а також розглянути по суті письмові скарги ОСОБА_1 щодо виконавчого провадження №33661127 та направити обґрунтовані відповіді заявнику.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20 січня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду м. Києва від 12 лютого 2015 року, зобов`язано УПФУ в Дніпровському районі м. Києва подати до Дніпровського районного суду м. Києва звіт про виконання постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 05 травня 2011 року у справі №2-а-1979/11 та підтверджуючі виконання вказаного судового рішення документи у 10-денний строк з дня набрання даною ухвалою законної сили.

Згідно звіту про виконання рішення суду від 25 лютого 2015 року № 3568/08 УПФУ у Дніпровському районі м. Києва повідомило про здійснення перерахунку та нарахування ОСОБА_1 пенсії відповідно до рішень суду та Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 31 липня 2010 року по 22 липня 2011 року зі змінами прожиткового мінімуму, з урахуванням раніше проведених виплат, в сумі 28 587, 21 грн. Правильність проведеного Управлінням призначення та перерахунку виплат ОСОБА_1 була перевірена відділом контролю Головного управління ПФУ в м. Києві. У разі наявності фінансування, виплата донарахованих коштів буде проведена у встановленому чинним законодавством порядку.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статей 1173, 1174 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, а також посадовою або службовою особою цих органів при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування.

Згідно з частиною третьою статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», чинного на час виникнення спірних правовідносин, шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої, частини третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 3, 9 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час виконавчого провадження, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази.

Враховуючи наведене, суди обґрунтовано виходили з того, що через неправомірні дії та бездіяльність посадових осіб УПФУ у Дніпровському районі м. Києва та ВП ВР ДВС ГТУЮ у м. Києві, що встановлено постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 20 січня 2015 року, позивач у зв`язку з нервовою напругою та переживаннями, розладом звичного життя зазнав певних моральних страждань, що пов`язані з необхідністю захисту порушених прав під час виконання рішення суду про перерахунок та виплату пенсії, яке тривалий час протиправно не виконувалося.

При цьому суди правильно визначили розмір відшкодування цієї шкоди, який є необхідним та достатнім, враховуючи принципи розумності і справедливості, що повністю відповідає вимогам статей 23, 1167 ЦК України та вищевказаним роз`ясненням Пленуму Верховного Суду України.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України 2004 року, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані по суті рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги про те, що казначейство виступає від власного імені, самостійно відповідає за власними зобов`язаннями і є окремим учасником цивільних відносин, оскільки згідно з абзацом 2 пункту 1 Положення про ДКСУ, затвердженого Указом Президентом України № 460/2011 від 13 квітня 2011 року, реалізацію державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів здійснює Казначейство України. Відповідно до покладених завдань Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов?язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.

Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для їх скасування. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ДКСУ залишити без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 05 липня 2017 року залишити без змін.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 червня 2017 року зупинено виконання рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 11 травня 2017 року, слід поновити виконання вказаного рішення у зупиненій частині.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державної казначейської служби України залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 05 липня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 липня 2016 року та ухвали Апеляційного суду м. Києва від 05 липня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук