Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.09.2019 Справа №607/8750/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Дзюбича В.Л.,

з участю секретаря судового засідання Грабської Ю.І.

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Чапаєвої Г.М.

представника відповідача адвоката Вільотнік Г.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третіх осіб Смиковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, садівничого товариства «Трудове літо 1», приватного підприємства «Матек», приватного підприємця Головатого П.Д. про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , треті особи- Смиковецька сільська рада Тернопільського району Тернопільської області, садівниче товариство «Трудове літо 1», приватне підприємство «Матек», приватний підприємець Головатий П.Д. про усунення перешкод у користуванні належною їй земельною ділянкою під № НОМЕР_1 площею 0,071 га, що знаходиться у с. Смиківці Тернопільського району Тернопільської області на території садівничого товариства «Трудове літо 1», шляхом зобов`язання відповідача перенести огорожу, яка розділяє їхні земельні ділянки на належну їй на праві власності земельну ділянку. В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що позивач 21.05.2012 року придбала земельну ділянку площею 0,071 га, кадастровий номер: :02:001:1873, що знаходиться у с.Смиківці Тернопільського району Тернопільської області на території садівничого товариства «Трудове літо 1». У 2016 році вона виявила, що встановлена суміжним землекористувачем ОСОБА_2 огорожа зміщена у бік належної їй земельної ділянки(відстань від точки Б 2 метри, від точки В 0,5 метра загальною довжиною 34 метри), що підтверджується планом зовнішніх меж ділянки. Незважаючи на неодноразові звернення, відповідач в добровільному порядку не перенесла неправомірно встановлену нею огорожу та продовжує користуватися частиною належної позивачу земельної ділянки. Із врахуванням наведеного просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та зобов"язати відповідача усунути перешкоди у користуванні належною їй земельною ділянкою, шляхом перенесення огорожі в бік земельної ділянки відповідача.

Ухвалою суду від 18.07.2017 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено її до судового розгляду.

Представник відповідача ОСОБА_2 -адвокат Вільотнік Г.С. 22.03.2018 року подала відзив на позов у формі заперечень, у якому просить у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що викладені у позові обставини щодо самовільного захоплення відповідачем частини земельної ділянки позивача, яка знаходиться у садівничому товаристві «Трудове літо 1», шляхом переміщення своєї огорожі, не підтверджені жодними належними та допустимими доказами та не відповідають дійсності. Вказала, що позивач стверджує, що виявила зазначене порушення своїх прав у 2016 році, однак з моменту придбання земельної ділянки у 2012 році і до звернення до суду у 2017 році ОСОБА_1 жодних претензій щодо меж земельної ділянки, її конфігурації та площі не висловлювала. Земельні ділянки садівничого товариства «Трудове літо 1», які закріплювались за його членами, та передавались у власність, призначені для закладення та вирощування багаторічних плодових насаджень, а також для будівництва та експлуатації садового будинку. Відтак, з часу розподілу земельних ділянок на підставі рішень органу місцевого самоврядування, вказані ділянки є сформованими за розмірами, встановленими планом розподілу (довжина, ширина), та використовуються згідно цільового призначення. Рішенням 4 сесії Смиковецької сільської Ради народних депутатів 22 скликання від 14.06.1995 року, передано у приватну власність земельні ділянки для садівництва ОСОБА_3 , земельна ділянка № АДРЕСА_1 (першочерговий власник земельної ділянки, яка на даний час перебуває у власності ОСОБА_1 ), ОСОБА_4 земельна ділянка № АДРЕСА_2 . При виготовленні Технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку ОСОБА_4 були встановлені межові знаки в кількості 4 шт., про що свідчить Акт встановлення та погодження зовнішніх меж садово-городньої ділянки № АДРЕСА_2 в натурі від 18.10.1995 року, згідно якого суміжним власником земельної ділянки № АДРЕСА_1 ОСОБА_3 погоджено встановлені межові знаки стовпи, що розділяли земельні ділянки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , про що беззаперечно свідчить підпис ОСОБА_3 . В подальшому за заявою ОСОБА_4 рішенням Смиковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області №109 від 30.01.1998 року земельну ділянку для індивідуального садівництва № НОМЕР_2 площею 0,0660га у Садівничому товаристві «Трудове літо 1» було передано у приватну власність відповідачу ОСОБА_2 . У відповідності до рішення Смиковецької сільської ради №218 від 18.06.2008 року відповідачу 03.05.2012 року видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №144608. Складовою виготовленої відповідачем технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, є Акт встановлення і узгодження меж земельної ділянки від 25.01.2009 року, в якому зафіксовано факт відсутності претензій з боку суміжних землевласників, в тому числі власника земельної ділянки № НОМЕР_1 ОСОБА_3 , що підтверджується їх підписами. Зазначила, що позивачем не надано суду будь-яких доказів щодо порушення меж належної їй земельної ділянки з боку відповідача, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Ухвалою суду від 05.04.2019 року за клопотанням представника відповідача призначено земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено судовим експертам Тернопільського відділення КНДІСЕ. Оплату вартості якої покладено на сторони у рівних частках. На час проведення експертизи провадження у справі зупинено.

18.07.2019 року експертна установа повернула матеріали справи до суду без виконання вимог ухвали від 05.04.2019 року про призначення земельно-технічної експертизи у зв`язку із неоплатою вартості експертизи та ненадходженням додаткових матеріалів згідно клопотання судового експерта.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Чапаєва Г.М. позов підтримали та просять його задовольнити, з підставі, викладених у позові. Вказали, що долученими до справи матеріалами топографо-геодезичної зйомки повністю підтверджується факт зміщення межі, що розділяє земельні ділянки сторін у справі в бік земельної ділянки позивача в результаті чого відповідач протиправно користується частиною належної ОСОБА_1 земельної ділянки загальною площею 0,0044 га.

Представник відповідача адвокат Вільотнік Г.С. у судовому засіданні позов не визнала та просить у задоволенні позовних вимог відмовити за безпідставністю, з мотивів, наведених у відзиві на позов. Вказала, що відповідач не чинить позивачу будь-яких перешкод у користуванні земельною ділянкою. При виготовленні технічної документації із землеустрою відповідачем було проведено погодження меж земельної ділянки із попереднім власником суміжної земельної ділянки ОСОБА_3 та встановлено межові знаки. Позивач на протязі п`яти років з моменту придбання земельної ділянки жодних претензій щодо перешкод у користуванні земельною ділянкою не висловлювала, від проведення оплати вартості земельно-технічної експертизи відмовилась. Наявна у матеріалах справи топографо-геодезична зйомка не є належним доказом порушення меж земельної ділянки позивача.

Від третьої особи-Смиковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області надійшло клопотання про розгляд справи у відсутності представника сільської ради.

Інші учасники справи-представники третіх осіб садівничого товариства «Трудове літо 1», приватного підприємства «Матек» та приватний підприємець Головатий П.Д. у судове засідання не з"явилися, не повідомивши причин неявки, хоча про день та час розгляду справи належно повідомлялися.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Встановлено, що позивач 21.05.2012 року відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Жовнір І.Т., за реєстром №2966 придбала у кредитної спілки «Кредит-ФОС» земельну ділянку для садівництва, площею 0,071 га, що розташована на території с.Смиківці Смиковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, кадастровий номер::02:001:1873, що підтверджується Витягом з Державного реєстру правочинів №11343909 від 21.05.2012 року.

Відповідно до п.1.4 договору згідно з планом меж земельної ділянки, вказана ділянка має такий опис меж: А до Б-землі міської ради; Б до В-ділянка №52 ОСОБА_4 ; В до Г-землі садового товариства «Трудове літо 1»; Г до А ОСОБА_5 ділянка №50 ОСОБА_6 .

Як вбачається із Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ТР №012017 від 15.12.1997 року, попереднім власником земельної ділянки, придбаної позивачем, що числиться у садівничому товаристві «Трудове літо 1» від №51, був ОСОБА_3 , якому зазначена ділянка була передана у власність на підставі рішення 4 сесії Смиковецької сільської Ради народних депутатів 22 скликання від 14.06.1995 року.

Відповідач ОСОБА_2 є власником суміжної із позивачем земельної ділянки для індивідуального садівництва площею 0,0660 га, кадастровий номер: :02:001:2031, яка числиться у садівничому товаристві «Трудове літо 1» від №52, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №144608, виданим 03.05.2012 року на підставі рішення сесії Смиковецької сільської ради №218 від 18.06.2008 року.

Попереднім власником зазначеної ділянки був ОСОБА_4 , якому рішенням 14 сесії Смиковецької сільської Ради народних депутатів 22 скликання №109 від 30.01.1998 року було надано дозвіл передати надану йому у власність рішенням сільської ради від 14.06.1995 року земельну ділянку для садово-городнього участка площею 0,066 га відповідачу ОСОБА_2 та переоформити на неї Державний акт на право приватної власності на землю.

З акту встановлення та погодження в натурі зовнішніх меж переданої у власність ОСОБА_4 садово-городньої ділянки № НОМЕР_2 , вбачається, що 18.10.1995 року комісією в складі інженера-виконавця Омельчук Н., голови садівницького товариства «Трудове літо 1» Гуменюк В., представника відділу по земельних ресурсах Смиковецької сільської ради Сидяги В. проведено обстеження в натурі меж земельної ділянки № НОМЕР_2 у присутності суміжних землекористувачів ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 . При встановленні в натурі меж земельної ділянки претензій з боку суміжних землекористувачів до ОСОБА_4 не заявлено. Межові знаки в кількості 4 штуки, якими закріплена земельна ділянка № НОМЕР_2 , передано на зберігання землекористувачу.

Рішенням 14 сесії Смиковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області 5-го скликання №218 від 18.06.2008 року ОСОБА_2 передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку для ведення садівництва площею 0,066 га, яка знаходиться у садівничому товаристві «Трудове літо 1» та зобов`язано її виготовити Державний акт на право власності на землю.

У виготовленій на замовлення відповідача ПП «Матек» технічній документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку для садівництва міститься висновок відділу містобудування, архітектури Тернопільської райдержадміністрації про передачу земельної ділянки у власність та акт встановлення і погодження меж земельної ділянки від 26.01.2009 року, з якого вбачається, що комісією в складі Смиковецького сільського голови, землевпорядника сільської ради, представника ПП «Матек» у присутності землекористувача ОСОБА_2 , суміжних землекористувачів ОСОБА_8 ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_3 проведено встановлення і узгодження меж земельної ділянки та передано відповідачу на зберігання фізичні позначки меж і встановлені межові знаки в кількості 4 штуки. Претензій з боку суміжних землекористувачів та землевласників до встановлених та узгоджених меж земельної ділянки в натурі не виявлено.

Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю фізичних і юридичних осіб гарантується в конституційному порядку. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно із частиною 1 ст.386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частини 2 ст.158 Земельного кодексу України, виключно судом вирішуються спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб.

Згідно з частиною 2 ст.152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов"язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків.

Тобто, порушення, невизнання або оспорювання права власності або права користування на земельну ділянку є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу, передбаченого ст.152 ЗК України.

Усунення будь-яких порушень прав особи на землю може бути застосовано судом у разі встановлення, що таке порушення мало місце, в чому саме полягає таке порушення та якими доказами це підтверджується.

У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до пункту 4 частини 3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно із частиною 1 ст. 82, частиною 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом та несе ризики настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов"язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених Цивільним процесуальним кодексом України- частина 7 ст.81 ЦПК України.

Згідно із частиною 6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто рішення суду може грунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом.

Відповідно до приписів ст.89 ЦПК України наявні докази підлягають оцінці у їх сукупності і жодний доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили.

Частиною другою ст.78 ЦПК України передбачено, що обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Позивачем в обгрунтування заявлених позовних вимог надано суду матеріали топографо-геодезичної зйомки, виконаної Тернопільською регіональною філією Центру ДЗК у 2018 році та акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання при встановленні(відновленні) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) складений 03.07.2017 року інженером-землевпорядником Тернопільського РВВ ТРФ Центру ДЗК ОСОБА_11 , за підписами позивача ОСОБА_1 та голови садівничого товариства «Трудове літо1» Тофіль, з якого вбачається, що межі належної позивачу земельної ділянки для індивідуального садівництва площею 0,0714 га з кадастровим номером :02:001:1873, що знаходиться в с. Смиківці Тернопільського району Тернопільської області закріплені(відновлені) в натурі(на місцевості) саморобними межовими знаками у кількості 2 штуки.

Разом з тим, суд зазначає, що наданий позивачем акт відновлення меж земельної ділянки в натурі від 03.07.2017 року не може бути взятий до уваги в якості належного та достатнього доказу, оскільки він не погоджений суміжними землевласниками, а згідно даних топографо-геодезичної зйомки площа зареєстрованої за позивачем земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:1873 становить 0,0174 га, а площа фактичного користування земельною ділянкою -0,0715 га; площа зареєстрованої за відповідачем земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:2031 становить 0,0660 га, а площа фактичного користування вказаною ділянкою-0,0690 га.

З наведеного слідує, що наявна площа земельної ділянки, яка перебуває у володінні та користуванні позивача, за своїм розміром фактично відповідає площі земельної ділянки, що вказана у договорі купівлі-продажу земельної ділянки від 21.05.2012 року та площі земельної ділянки, що вказана у Державному акті на право приватної власності на землю серії ІІ-ТР №012017 від 15.12.1997 року, який був виданий попередньому власнику даної ділянки ОСОБА_3 .

За таких обставин, за відсутності будь-яких інших доказів, окрім матеріалів топографо-геодезичної зйомки, суд позбавлений можливості визначити на території чиєї земельної ділянки-позивача чи відповідача знаходиться межова огорожа, що розділяє вказані ділянки та з`ясувати чи дійсно має місце порушення меж та накладання належної ОСОБА_2 земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:2031 площею 0,0660 га, що розташована у садівничому товаристві «Трудове літо-1» с. Смиківці Тернопільського району, Тернопільської області на земельну ділянку для садівництва площею 0,071га, кадастровий номер :02:001:1873, що належить на праві власності ОСОБА_1 .

Зважаючи на те, що для вирішення спору, що виник між сторонами, необхідні спеціальні знання у галузі землеустрою, судом з метою забезпечення дотримання принципу змагальності призначено у даній справі судову земельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлено запропоновані сторонами питання та покладено оплату вартості даної експертизи на сторони у рівних частках.

У зв`язку із тим, що в подальшому позивач у категоричній формі відмовилась від оплати своєї частки вартості експертизи, матеріали справи повернуто до суду без висновку експерта.

Представник відповідача від проведення оплати експертизи виключно за рахунок відповідача відмовилась, вказавши на те, що із позовом до суду звернулась ОСОБА_1 , а тому саме позивач зобов"язана довести обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог у позові, у тому числі провести оплату Ѕ вартості експертизи, оскільки на вирішення перед експертами окрім питань, запропонованих відповідачем, поставлено також питання, які подала представник позивача.

Відповідно до вимог ст.109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з"ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відповідно до принципу диспозитивності суд не має права самостійно збирати докази, що стосуються предмета спору, крім випадків передбачених Цивільним процесуальним кодексом, в той час як позивач не скористалася своїм правом на проведення земельно-технічної експертизи, на пропозицію суду провести оплату половини вартості експертизи у категоричній формі відмовилася та не подала належних та достатніх доказів, що підтверджують факт самовільного захоплення та використання частини належної їй земельної ділянки відповідачем ОСОБА_2 шляхом переміщення межової огорожі, що створює ОСОБА_1 перешкоди у користуванні її власністю.

Відмову позивача оплатити проведення земельно-технічної експертизи суд вважає ухиленням від участі у експертизі, що робить неможливим її проведення.

Наявна у матеріалах справи топографо-геодезична зйомка не є належним доказом, на підставі якого можна було б вирішити спір згідно вимог чинного законодавства.

За вказаних обставин суд, на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приймаючи до уваги те, що вирішення виниклого між сторонами спору потребує спеціальних знань у галузі землеустрою, а позивач ухилилася від участі у проведенні земельно-технічної експертизи, не погодившись її оплатити, в той час як обов"язок доказування обставин позову покладається саме на позивача у справі, приходить до переконання, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити за їх недоведеністю, оскільки позивачем не надано суду належних та достатніх доказів, що підтверджують факт самовільного захоплення та використання відповідачем частини належної їй земельної ділянки для садівництва, кадастровий номер :02:001:1873, що розташована на території с.Смиківці Смиковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області у садівничому товаристві «Трудове літо 1» шляхом переміщення межової огорожі, що розділяє земельні ділянки сторін.

В силу вимог ст.141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 78, 81, 89, 109, 133, 223, 263, 265, 352, 354 ЦПК України, ч.1 ст.386, ст.391 ЦК України, ч.2 ст.152, ч.2 ст.158 ЗК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третіх осіб Смиковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, садівничого товариства «Трудове літо 1», приватного підприємства «Матек», приватного підприємця Головатого П.Д. про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом зобов`язання відповідача забрати огорожу на належну їй на праві власності земельну ділянку - відмовити.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку, визначеному п.15.5 Розділу ХІІІ "Перехідні положення" ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий суддяВ. Л. Дзюбич