Ухвала

Іменем України

07 березня 2019 року

м. Київ

справа №761/18446/13-ц

провадження № 61-3972ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Олійник А. С. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Київського апеляційного суду від 07 лютого 2019 року, ухвалену у складі колегії суддів: Матвієнко Ю. О., Іванової І. В., Мельника Я. С., у справі за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Віндор Плюс», третя особа - Приватне підприємство «Під ключ», про стягнення штрафних санкцій за договором,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог та ухвалених судових рішень

В липні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Віндор Плюс» (далі - ТОВ «Віндор Плюс») про стягнення штрафних санкцій за договором.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 16 грудня 2011 року між нею та відповідачем укладено попередній договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, згідно якого відповідач зобов'язався у строк не пізніше 20 квітня 2012 року продати, а позивач - купити нежитлове приміщення № 22А блоку СБ загальною площею 305 кв.м, що знаходиться на першому поверсі будинку АДРЕСА_1. 07 травня 2012 року між сторонами було укладено Договір про внесення змін до попереднього договору від 16 грудня 2011 року за реєстровим № 5571, згідно якого сторони змінили термін укладення основного договору купівлі-продажу приміщення на 31 серпня

2012 року та внесли інші зміни до попереднього договору. Посилаючись на те, що приміщення, вказане у попередньому договорі, не добудоване, у відповідача відсутні як правовстановлюючі так і будь-які інші документи на приміщення, його стан не відповідає вказаному у попередньому договорі, комунікації у приміщенні відсутні, позивач просила стягнути з відповідача на свою користь

1 120 000,00 грн штрафу та понесені по справі судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 05 лютого 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 10 листопада 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Шевченківського районного суду

м. Києва від 05 лютого 2016 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 28 листопада 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 10 листопада 2016 року залишено без змін.

У березні 2016 року директором ТОВ «Віндор Плюс» - Чернишовим А. М. до Шевченківського районного суду м. Києва подано заяву про ухвалення додаткового рішення, яка обгрунтована тим, що при ухваленні рішення у даній справі не вирішено питання про стягнення з позивача на користь відповідача витрат, пов'язаних із проведенням по справі двох судових будівельних експертиз на загальну суму 14 752,00 грн, а саме, за висновок експерта КНІСЕ від 23 червня 2014 року на суму 3 552,00 грн; за висновок НІСЕ №8307 від

07 жовтня 2015 року на суму 11 200,00 грн.

Короткий зміст ухвалених судових рішень

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08 грудня 2016 року заяву директора ТОВ «Віндор Плюс» Чернишова А. М. задоволено. Ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_4 на користь ТОВ «Віндор Плюс» витрат, пов'язаних з проведенням експертизи, у розмірі 14 752,00 грн.

Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції виходив із того, що у зв'язку з відмовою у задоволенні позову ОСОБА_4, з неї на користь відповідача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, пов'язані з проведенням судових експертиз, відповідно до положень статті 88 ЦПК України (у редакції, що діяла на момент ухвалення додаткового рішення).

Постановою Київського апеляційного суду від 07 лютого 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково.

Додаткове рішення Шевченківського районного м. Києва від 08 грудня 2016 року змінено в частині розміру стягнутих судових витрат.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ «Віндор Плюс» витрати, пов'язані з проведенням експертизи у розмірі 11 200,00 грн.

Змінюючи розмір стягнутих судових витрат, апеляційний суд виходив з того, що висновок експерта КНІСЕ від 23 червня 2014 року було проведено за замовленням відповідача, а не на підставі ухвали суду, а тому не є судовою експертизою. Крім того, суд першої інстанції на вищевказаний висновок як на доказ не посилався.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У лютому 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_4, у якій заявник просила скасувати постанову Київського апеляційного суду від 07 лютого 2019 року, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ТОВ «Віндер Плюс» про ухвалення додаткового рішення, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд проігнорував аргументи позивача щодо надмірності розміру витрат за проведення експертизи, які стягнуті судом першої інстанції, оскільки він не відповідає граничним розмірам витрат, пов'язаних з розглядом цивільних справ.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необгрунтованою.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Обставини, встановлені судами попередніх інстанцій

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 30 липня 2014 року за клопотанням представника відповідача у справі було призначено судову будівельно-технічну експертизу, оплату за яку було покладено на ТОВ «Віндор Плюс».

11 грудня 2014 року матеріали цивільної справи №761/18446/13-ц було повернуто до суду та повідомлено про неможливість надання висновку експерта за результатами виконання судової будівельно-технічної експертизи.

23 грудня 2014 року ТОВ «Віндор Плюс» долучило до матеріалів справи висновок експертного будівельно-технічного дослідження Хмельницького відділення КНДІСЕ від 23 червня 2014 року №1343/14-26, складений експертом

Мельник М. В., за виконання якого ТОВ «Віндор Плюс» сплатило 3 552,00 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 02 березня 2015 року було призначено судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам ТОВ «Незалежний інститут судових експертиз» з покладенням обов'язку по оплаті експертизи на ТОВ «Віндор Плюс», за виконання якого відповідачем сплачено 11 200,00 грн.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необгрунтованою.

Відповідно до частини п'ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необгрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

Разом із тим, як зазначено у частині п'ятій статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необгрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Із касаційної скарги вбачається, що вона є необгрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до статті 220 ЦПК України (у редакції, що діяла на момент ухвалення додаткового рішення), суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367 цього Кодексу; судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін. Їх присутність не є обов'язковою.

Згідно частин першої та третьої статті 79 ЦПК України (у редакції, що діяла на момент ухвалення додаткового рішення), судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

Частиною першою статті 86 ЦПК України (у редакції, що діяла на момент ухвалення додаткового рішення) передбачено, що витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів, найманням ними житла, а також проведенням судових експертиз, несе сторона, яка заявила клопотання про виклик свідків, залучення спеціаліста, перекладача та проведення судової експертизи.

Витрати, пов'язані з проведенням судової експертизи, під час судового розгляду має нести сторона, яка заявила клопотання про проведення судової експертизи, а якщо таке клопотання заявлено двома сторонами, то витрати несуть обидві сторони порівну (стаття 86 ЦПК). Тому в ухвалі про призначення експертизи суд вправі зобов'язати відповідну сторону перерахувати, у тому числі шляхом здійснення попередньої оплати, суму витрат на проведення експертизи експертній установі (судовому експерту, який не є працівником державної спеціалізованої установи) (стаття 7 Закону України "Про судову експертизу"). У разі відмови чи ухилення заінтересованої сторони від оплати витрат, пов'язаних із проведенням судової експертизи, суд скасовує ухвалу про призначення судової експертизи (частина друга статті 86 ЦПК) і настають наслідки, передбачені частиною першою статті 146 ЦПК. Законом не заборонено оплатити витрати, пов'язані з проведенням судової експертизи, іншою стороною у справі. Після закінчення розгляду справи витрати, пов'язані з проведенням судової експертизи, підлягають розподілу судом на загальних підставах, визначених статтею 88 ЦПК.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Змінюючи розмір стягнутих судових витрат, апеляційний суд правильно виходив із того, що дослідження Хмельницького відділення КНДІСЕ від 23 червня

2014 року №1343/14-26 було проведено за замовленням відповідача, а не на підставі ухвали суду, і суд першої інстанції у рішенні не посилався на нього як на доказ, а тому понесені відповідачем витрати за його проведення, не підлягають стягненню з позивача. Висновок суду першої інстанції в частині стягнення витрат, пов'язаних з проведенням експертизи від 07 жовтня 2015 року № 8307 у розмірі 11 200,00 грн є законним та обгрунтованим. Доводи касаційної скарги про надмірність розміру судових витрат за проведення експертизи, є неспроможними.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Касаційна скарга не містить обгрунтованих посилань на неправильне застосування норм матеріального права та порушення апеляційним судом норм процесуального права, а зводиться до незгоди заявника із ухваленим судовим рішенням, законність та обгрунтованість якого доводами касаційної скарги не спростована.

Ураховуючи наведене постанова Київського апеляційного суду від 07 лютого 2019 року ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою і п'ятою статті

394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Київського апеляційного суду від

07 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Віндор Плюс», третя особа - Приватне підприємство «Під ключ», про стягнення штрафних санкцій за договором, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:Г. І. Усик В. О. Кузнєцов А. С. Олійник