Ухвала

17 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 201/17593/17

провадження № 61-18170ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Штелик С. П. вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 червня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 серпня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих коштів,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих коштів.

Позов мотивовано тим, що 27 березня 2014 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк». З підписанням анкети-заяви відповідач власноручним підписом підтвердила свою згоду про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, а також те, що підписана анкета-заява разом з Умовами і Правилами, Тарифами банку складають між нею та банком договір про надання банківських послуг.

03 листопада 2014 року та 21 листопада 2014 року ОСОБА_1 відкрито через «Приват-24» та систему «Liqрау» карткові рахунки: № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 . За даними рахунками у період з 03 листопада 2014 року по 26 листопада 2014 року відповідачем проведено ряд грошових переказів в національній валюті на карткові рахунки іноземного банку. Внаслідок помилки у роботі процесингованого центру, щодо встановлення курсу продажу гривні відносно іноземної валюти відбулося заниження курсу купівлі іноземної валюти, в зв`язку з чим, через курсову різницю по операціям, виник несанкціонований овердрафт на картках відповідача. Наявність помилки у роботі процесингованого центру виявлено 27 листопада 2014 року. При коригуванні банком проведених відповідачем операцій по правильному курсу валюти 27 листопада 2014 року виявлено наявність заборгованості за картковими рахунками, яка з боку відповідача у відповідності до умов договору погашена, однак до цього часу обліковується за рахунками № НОМЕР_1 в розмірі 110 грн 54 коп., № НОМЕР_2 в розмірі 20 грн 36 коп., яка станом на 21 листопада 2017 року у загальному розмірі складає 130 грн 90 коп.

Посилаючись на вказані обставини, банк просив стягнути з відповідача на їх користь 130 грн 90 коп., як безпідставно набуте майно, а також понесені судові витрати у розмірі 1 600 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 червня 2019 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 29 серпня 2019 року, у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що банком в рахунок погашення заборгованості за картковими рахунками у зальному розмірі 21 865 грн 54 коп. з рахунків ОСОБА_1 № НОМЕР_5 ; № НОМЕР_6 відбулося списання грошових коштів на суму 21 865 грн 54 коп., та станом на 13 листопада 2015 року заборгованість по картковим рахункам ОСОБА_1 погашена у повному обсязі. Заборгованість по нарахованим за овердрафт відсоткам за рахунками становить загальну суму заборгованості у розмірі 130 грн 90 коп., проте позивачем при розгляді справи належним чином не доведено, керуючись якими положеннями договору про надання банківських послуг, після погашення заборгованості в повному обсязі, що встановлено рішення суду у справі № 201/7986/15-ц, банком проведено списання нарахованих за овердрафтом відсотків, зокрема, за який період було нараховано вищезазначену суму відсотків та на який розмір основної заборгованості.

Крім того, правовідносини між сторонами виникли на підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк» є договірними, тому до них не можуть бути застосовані норми статті 1212 ЦК України,

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2019 року до Верховного Суду, АТ КБ «Приватбанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції, постанову апеляційного суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у даній справі становить 130 грн 90 коп., яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921*100 = 192 100).

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей. Відповідно до положень ЦПК України апеляційний суд наділений повноваженнями суду першої інстанції при ухваленні рішення. Ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на апеляційне провадження, тому апеляційний суд мав право визнати вказану справу малозначною.

Отже, зазначена справа є малозначною відповідно до вищенаведених приписів ЦПК України.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства.

Касаційна скарга містить посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

У касаційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» зазначило, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та виняткове значення для банку, оскільки одним з основних видів діяльності позивача є кредитування фізичних та юридичних осіб, а також залучення у вклади грошових коштів фізичних і юридичних осіб.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав вважати, що наведені заявником підстави є такими, що становлять виняткове значення для учасника справи та, що розгляд цієї справи судом касаційної інстанції потрібен для формування єдиної правозастосовчої практики.

При цьому Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Верховний Суд зауважує, що застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій в межах своїх повноважень, заявник не переконав у наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Верховний Суд наголошує на тому, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність підстав чи відсутність таких підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 червня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 серпня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих коштів відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя С. П. Штелик