Дата документу 17.10.2019
Справа № 501/671/17

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2019 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Пушкарського Д.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Тимко М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Іллічівського міського суду Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до дочірнього підприємства «Моноліт-Сервіс», комунального підприємства «Чорноморськводоканал», акціонерного товариства «Одесаобленерго» (треті особи Чорноморська міська рада Одеської області, національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, Антимонопольний комітет України) про захист прав споживачів, -

В С Т А Н О В И В:

До Іллічівського міського суду Одеської області звернулась ОСОБА_1 з позовом в якому (з урахуванням змін та уточнень в остаточній редакції) просить суд:

- визнати договір №1Д/58 від 20.10.2009 року «Про надання комунальних послуг, а також послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території», що укладений між ДП «Моноліт-Сервіс» та ОСОБА_1 таким, що не відповідає вимогам Типового договору, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року №529 та є недійсним;

- визнати дії ДП «Моноліт-Сервіс» з надання послуг з централізованого водопостачання питної води та водовідведення за відсутності ліцензії та за відсутності укладеного міх підприємством та споживачем ОСОБА_1 договору про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) протиправними та незаконними і припинити їх;

- визнати дії ДП «Моноліт-Сервіс» з надання послуг з опалення, постачання гарячої води і водовідведення з використанням в комерційних цілях автономної котельні, що є спільною сумісною власністю власників квартир багатоквартирних будинків за відсутності договору укладеного з її власниками, договору укладеного міх підприємством та споживачем ОСОБА_1 на надання послуг з опалення, постачання гарячої води і водовідведення з застосуванням при нарахуванні плати за надану послугу двоставкового тарифу на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії та послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води протиправними та незаконними і припинити їх;

- стягнути на користь споживача надмірно нараховані та сплачені кошти за спожиту теплову енергію і постачання гарячої води за опалювальні періоди 2014-2017 року в сумі 4432,71 грн.;

- зобов`язати ДП «Моноліт-Сервіс» здійснити перерахунок коштів за спожиту ОСОБА_1 теплову енергію згідно показників лічильника GROSS WMZ - UA 15/0.6 №16015453, що взятий підприємством на абонентський облік і опломбований з 04.11.2016 та на час винесення судом рішення у справі;

- визнати дії ДП «Моноліт-Сервіс» з надання послуг з постачання фізичним особам електричної енергії за підвищеними тарифами та без відповідної ліцензії і за відсутності укладеного міх підприємством та споживачем ОСОБА_1 договору про постачання електричної енергії який має відповідати вимогам Типового договору, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357 протиправними та незаконними і припинити їх;

- стягнути з ДП «Моноліт-Сервіс» на користь ОСОБА_1 зайво нараховані за підвищеним тарифом кошти за спожиту електроенергію протягом 2014, 2015, 2016 років у сумі 1113,86 грн.;

- визнати протиправною та незаконною відмову комунального підприємства Чорноморської міської ради Одеської області «Чорноморськводоканал» укласти з власником квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , що розташована у будинку 1-Д по АДРЕСА_2 прямий договір на централізовану поставку питної води та водовідведення за формою та змістом Типового договору, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 21 липня 2005 року №630;

- визнати протиправною та незаконною відмову публічного акціонерного товариства «Одесаобленерго» укласти з власником квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , що розташована у будинку 1-Д по АДРЕСА_2 прямий договір на постачання електроенергії за формою та змістом Типового договору, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 26 липня 1999 року №1357 (т.1 а.с.1-17, т.2 а.с.80-81).

Свої вимоги позивач мотивує тим, що багатоквартирний будинок по АДРЕСА_2 ) було збудовано ТОВ БФ «Моноліт» на кошти інвесторів - громадян України. 15.10.2009 будинок було здано в експлуатацію і він був заселений мешканцями - інвесторами, власниками його квартир, в тому числі і позивачем в квартиру АДРЕСА_1 здачі АДРЕСА_3 в експлуатацію, товариством з обмеженою відповідальністю «БФ «Моноліт», будинки було передано на підставі акту приймання-передачі на облік дочірньому підприємству «Моноліт Сервіс», як обслуговуючому підприємству.

Між позивачем та ДП «Моноліт-Сервіс» укладено договір №1Д/58 від 20.10.2009 «Про надання комунальних послуг, а також послуг по утриманню будинку, споруд та прибудинкової території», який на думку позивача в цілому не відповідає вимогам Типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року №529 і виконавець послуг не збирається його переукладати.

Позивач зазначає, що договір №1Д/58 від 20.10.2009 «Про надання комунальних послуг, а також послуг по утриманню будинку, споруд та прибудинкової території», укладений за відсутності у відповідача права на здійснення діяльності по наданню послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної, гарячої води і водовідведення, надання послуг з електропостачання із-за відсутності відповідних ліцензій, суперечить нормам ЦК України, Законам України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», «Про житлово-комунальні послуги», «Про питну воду та питне водопостачання», Закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг», «Про теплопостачання», «Про електроенергетику» та актам цивільного законодавства, зокрема Наказу Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 25.04.2005 за №60, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, Правилами користування електричною енергією для населення та Типовим договорам, що затверджені відповідними постановами Кабінету Міністрів України.

Таким чином, позивач, вважаючи, що діяльність ДП «Моноліт-Сервіс» з приводу надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної, гарячої води і водовідведення, надання послуг з електропостачання за відсутності права на здійснення діяльності по наданню вказаних послуг та за відсутності ліцензії суперечить вимогам чинного законодавства України, що регулює питання житлово-комунального господарства, а відмова відповідачів КП «Чорноморськводаканал» та АТ «Одесаобленерго» укласти з позивачем прямий договір на централізовану поставку питної води та водовідведення та на постачання електроенергії за формою та змістом Типового договору є незаконною, був вимушений звернутися до суду з вказаним позовом.

В судове засідання позивач не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі.

Представник ДП «Моноліт-Сервіс» надала письмові пояснення в яких просила у задоволенні позову відмовити в повному обсязі оскільки вимоги позивача не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, при цьому просила застосувати позовну давність до позовних вимог про визнання договору №1Д/58 від 20.10.2009 недійсним та відмовити у задоволенні вказаних вимог також і у зв`язку зі спливом позовної давності. Розгляд справи просила провести без її участі (т.2 а.с.245-248).

Представник комунального підприємства «Чорноморськводоканал» надав заяву про розгляд справи без його участі, та письмові заперечення проти позову (т.1 а.с.82-86) в яких просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі мотивуючи тим, що КП «Чорноморськводоканал» не відмовляло позивачу в укладенні прямого договору на оплату послуг з водопостачання та водовідведення квартири за адресою: АДРЕСА_4 , і жодним чином не порушувало прав, свобод чи інтересів позивача, тому позовні вимоги в частині визнання неправомірною відмову КП «Чорноморськводоканал» укласти прямий договір на централізовану поставку питної води та водовідведення за формою та змістом Типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 не підлягають задоволенню, у зв`язку з тим, що не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства і не підтверджуються наданими до суду доказами.

Представник акціонерного товариства «Одесаобленерго» просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених в письмових заперечення на позовну заяву (т.1 а.с.139-141).

Представники третіх осіб - національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, Антимонопольного комітету України в судове засідання не прибули, надали письмові пояснення щодо позову (т.1 а.с.126-128), розгляд справи просили провести без їх участі.

Представник Чорноморської міської ради Одеської області в судове засідання не прибув, був повідомлений належним чином про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не сповістив.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на квартиру від 15 березня 2011 року, яке було видане на підставі рішення виконкому Іллічівської міської ради від 24.02.2011 за №141 (т.1 а.с.18), ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_5 .

15.10.2010 на підставі акту готовності об`єкту до експлуатації, був виданий сертифікат №15001172 про відповідність збудованого об`єкта проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил, яким засвідчено відповідність закінченого будівництвом об`єкта трьохсекційного, десятиповерхового житлового будинку АДРЕСА_6 , АДРЕСА_3 , загальною площею квартир 10683,9 кв.м. Забудовник об`єкта будівництва ТОВ БФ «Моноліт» (т.1 а.с.64-66).

Після здачі будинку по АДРЕСА_3 в експлуатацію, товариством з обмеженою відповідальністю «БФ «Моноліт», будинок було передано на підставі акту приймання-передачі (т.2 а.с.187-189) на облік дочірньому підприємству «Моноліт Сервіс», як обслуговуючому підприємству.

20 жовтня 2009 року між ОСОБА_1 та ДП «Моноліт-Сервіс» був укладений договір №1Д/85 про надання комунальних послуг а також послуг по утриманню будинку та прибудинкової території, за умовами якого підприємство взяло на себе зобов`язання надавати платні комунальні послуги у відповідності до норм чинного законодавства, а також послуги по утриманню будинку 1-Д по АДРЕСА_7 , а власник, в свою чергу, зобов`язався своєчасно здійснювати оплату за надані послуги (т.1 а.с.19).

Відповідно до ст.29 Закону України Про житлово-комунальні послуги» у редакції 2004 р., договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири та балансоутримувачем будинку. У разі якщо балансоутримувач не є виконавцем, він укладає договори на надання житлово-комунальних послуг з іншим виконавцем.

Враховуючи той факт, що ДП «Монолоіт-Сервіс» не є виконавцем послуг з водопостачання та водовідведення, а також не є постачальником електричної енергії, підприємством було укладено відповідні договори з постачальниками, що підтверджується копіями договорів (т.1 а.с.58-61, 97-98).

Щодо вимог позивача про визнання договору №1Д/58 від 20.10.2009 недійсним, суд зазначає наступне.

Як було встановлено судом, з позивачем, який є власником квартири у АДРЕСА_5 , був укладений договір №1Д/58 від 20.10.2009 р. «Про надання комунальних послуг, а також послуг з утримання будинку та прибудинкової території».

Позивач вказує на порушення його прав та просить суд визнати укладений договір №1Д/58 від 20.10.2009 р. «Про надання комунальних послуг, а також послуг з утримання будинку та прибудинкової території» недійсним, в зв`язку з тим, що укладений договір не відповідає вимогам Типового договору, але при цьому позивач не зазначив норму права, яка б вказувала, що у цьому разі договір може бути визнаний недійсним.

Крім того, Договір №1Д/58 між Позивачем та ДП «Моноліт-Сервіс» укладено в 2009 році.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини.

Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (стаття 236 ЦК України).

Отже, перебіг позовної давності за вимогами про визнання недійсним правочину починається за загальними правилами, визначеними у частині першій статті 261 ЦК України, тобто від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про вчинення цього правочину.

Така правова позиція викладена Верховним судом України у справі №6-75 цс15.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

У зв`язку з цим, суд дійшов висновку, що у задоволенні вимоги позивача про визнання договору №1Д/58 від 20.10.2009 недійсним слід відмовити у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Щодо вимог позивача про визнання неправомірними дій ДП «Моноліт-Сервіс» з надання послуг водопостачання та водовідведення, щодо стягнення коштів за спожиту теплову енергію, та стягнення коштів за електричну енергію суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.29 Закону України Про житлово-комунальні послуги» у редакції 2004 р. договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири та балансоутримувачем будинку. У разі якщо балансоутримувач не є виконавцем, він укладає договори на надання житлово-комунальних послуг з іншим виконавцем.

Відповідно до вимог діючого законодавства, між ДП «Моноліт-Сервіс» та КП «Чорноморськводоканал» для забезпечення мешканців 9-го мікрорайону послугами з централізованого водопостачання та водовідведення було укладено відповідний договір, що не заперечується сторонами по справі. Тобто, ДП «Моноліт-Сервіс» є колективним замовником послуг для мешканців 9-го мікрорайону і лише розподіляє їх, збирає кошти за спожиту електроенергію з кінцевих споживачів та сплачує КП «Чорноморськводоканал».

Відповідно до Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з постачання теплової енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 10.08.2012 № 278 обласні державні адміністрації здійснюють ліцензування господарської діяльності з постачання теплової енергії суб`єктів господарювання у разі, якщо протягом останнього року дії попередньої ліцензії на провадження господарської діяльності з постачання теплової енергії суб`єкт господарювання здійснював таку господарську діяльність на території однієї області України та обсяги постачання теплової енергії для потреб споживачів не перевищували 18 тисяч Гкал на рік включно.

Враховуючи той факт, що ДП «Моноліт-Сервіс» є ліцензіатом в сфері теплопостачання обласної державної адміністрації (т.1 а.с.172), то згідно ст.ст.7, 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» тарифи на житлово-комунальні послуги, а саме теплопостачання для ДП «Моноліт-Сервіс» встановлюються органами місцевого самоврядування.

Порядком формування тарифів на теплову енергію, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 р. № 869 передбачено, що ліцензіатам, можуть встановлюватися в установлено порядку двоставкові тарифи на теплову енергію. При цьому окремо визначаються умовно-постійна та умовно-змінна частини такого тарифу.

Відповідно до п.2 «Правил надання послуг з централізованого опалення…», що затверджені постановою КМУ від 21.07.2005 р. №630 централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири, яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем теплопостачання. Враховуючи той факт, що послуга по теплопостачанню надається в квартиру Позивача по внутрішньобудинковим системам теплопостачання, то відповідно опалення є централізованим, а не автономним, як стверджує позивач.

Рішенням Чорноморської міської ради Одеської області від 25.09.2014 №353 «Про встановлення двоставкових тарифів на послуги з централізованого опалення, що надає ДП «Моноліт-Сервіс», із змінами відповідно до рішень Чорноморської міської ради Одеської області від 12.06.2015 р. №218, від 27.10.2016 р. №400 були встановлені двоставкові тарифи на вказані вище послуги (т.1 а.с.173). Дані рішення є діючими, позивачем не оскаржувалися.

На підставі вищезазначених рішень здійснювалися нарахування Позивачу за надані послуги з теплопостачання.

Вимоги Позивача про перерахунок коштів за спожиту теплову енергію, згідно встановлено засобу обліку теплової енергії, задоволенню не підлягають з тих підстав, що Позивачами не надані, відповідно до вимог п. 9 «Правил надання послуг з централізованого опалення…», що затверджені постановою КМУ від 21.07.2005 р. №630 докази взяття ДП «Моноліт-Сервіс» квартирного засобу обліку теплової енергії на абонентський облік.

Відповідно до акту введення в експлуатацію вузла обліку теплової енергії від 04.11.2016 р. тепловий лічильник встановлений в кв. АДРЕСА_5 , представником підприємства був опломбований і взятий на абонентський облік 04.11.2016, і з цього часу розрахунки ведуться з урахуванням показань засобу обліку.

Будинок № 1-Д по вул. Парусній АДРЕСА_8 м. Чорноморську обладнано загальним розрахунковим засобом обліку електричної енергії. ДП «Моноліт-Сервіс» є колективним замовником електричної енергії для мешканців 9-го мікрорайону, і лише розподіляє електроенергію, збирає кошти за спожиту електроенергію з кінцевих споживачів і сплачує їх енергопостачальній компанії.

Відповідно до встановлених Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП) тарифів на електроенергію, що відпускається населенню - для категорії споживачів, які розраховуються за загальним розрахунковим засобом обліку встановлено єдиний тариф, не залежно від обсягів спожитої електричної енергії.

Дані обставини підтверджуються постановою НКРЕКП від 26.02.2015 р. № 220 «Про встановлення тарифів на електроенергію, що відпускається населенню».

На підставі вищезазначеної постанови здійснювалися нарахування Позивачу за надані послуги з постачання електроенергії.

Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що позивачем не доведені заявлені вимоги, та не зазначено на підставі яких нормативно правових актів вони грунтуються.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог так і заперечень.

Також суд вважає недоведеними та передчасними вимоги позивача про визнання протиправною та незаконною відмову КП «Чорноморськводоканал» та відмову ПАТ «Одесаобленерго» укласти з власником квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , що розташована у будинку 1-Д по АДРЕСА_2 прямий договір на централізовану поставку питної води та водовідведення, та на постачання електроенергії за формою та змістом Типового договору, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 21 липня 2005 року №630 та постановою Кабінету міністрів України від 26 липня 1999 року №1357.

ОСОБА_1 звернулась до директора КП «Чорноморськводоканал» із заявою від 10.03.2017 про укладення договору (т.1 а.с.57).

Так, відповідно до положень статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною.

Разом з тим, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», а саме ст.20, визначено, що у споживача комунальних послуг є обов`язок укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, який підготовлений виконавцем на основі типового договору. Статтею 26 цього Закону визначені істотні умови договору про надання комунальних послуг та передбачено, що крім істотних, договір може містити інші умови за згодою сторін.

Типовий договір, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, а саме «Типовий договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», містить положення про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, які КП «Чорноморськводоканал» не надає, у зв`язку з чим не може погодити та укласти договір за формою та змістом Типового договору, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630.

Комунальним підприємством «Чорноморськводоканал» у відповіді від 11.04.2017 №555/10-12 (т.1 а.с.95) роз`яснено ОСОБА_2 з посиланням на вимоги чинного законодавства, механізм та порядок укладення прямого договору на оплату послуг з водопостачання та водовідведення.

Таким чином, КП «Чорноморськводоканал» не відмовляло заявнику ОСОБА_1 в укладенні прямого договору на оплату послуг з водопостачання та водовідведення квартири за адресою: АДРЕСА_9 , і не порушувало прав, свобод чи інтересів позивача.

Також, нормами чинного законодавства визначений чіткий порядок укладення договорів на постачання електричної енергії та про користування електричною енергією.

ОСОБА_1 зверталась до ПАТ «Одесаобленерго» із заявою від 10.03.2017 про укладення договору про постачання електричної енергії (т.1 а.с.63).

Відносини з приводу укладання договору про користування електричною енергією, відносини з приводу її споживання регулюються Законом України «Про електроенергетику», Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року №1357, Правилами користування електричною енергією, затвердженими постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31 липня 1996 року №28.

Укладанню договорів, на підставі яких буде здійснюватись постачання електричної енергії з позивачами, передує виконання заходів, таких як: проектування, будівництво, монтаж та введення в експлуатацію зовнішніх та внутрішніх електромереж об`єкту, з подальшим врегулюванням взаємовідносин з власником (балансоутримувачем) будівель.

Електропостачання будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_3 , здійснюється на підставі договору про постачання електричної енергії, укладеного між ПАТ «Одесаобленерго» та ДП «Моноліт-Сервіс» за загальнобудинковим розрахунковим обліком електричної енергії.

Ст.25 ЗУ «Про електроенергетику» передбачено право споживача на приєднання та підключення до електричної мережі, за умови виконання правил приєднання електроустановок до електричних мереж.

Правилами приєднання передбачено, що споживач для підключення до електричних мереж нових електроустановок повинен звернутися до енергопостачальника з заявою про приєднання та видачу технічних умов з наданням необхідних для цього документів; отримати технічні умови та виконати останні у відповідності до розробленого та узгодженого проекту зовнішнього електропостачання об`єкту; отримати відповідні висновки щодо виконання технічних умов, акт-допуску на підключення електроустановок.

Відповідно до роз`яснень НКРЕ в листі від 04 листопада 2011 року, після виконання технічних умов та отримання акта допуску на підключення до електричних мереж, замовник укладає договір про постачання електричної енергії з енергопостачальником. Технічні умови мають містити необхідну для розробки проектно-кошторисну документацію.

Таким чином, укладання договорів про користування електричною енергією із мешканцями будинку, в тому числі і з позивачем, і технічно, і юридично можливо лише після виконання таких дій:

- отримання та виконання технічних умов у відповідності до розробленого та узгодженого проекту зовнішнього електропостачання об`єкту;

- отримання відповідного висновку щодо виконання технічних умов та отримання акту-допуску на підключення електроустановок;

- проведення оплати за приєднання до електричних мереж ПАТ «Одесаобленерго»;

- оплати за підключення та опломбуванні приладу обліку і подальшого підключення після виконання вищевказаних дій;

- звернення Замовника до ПАТ «Одесаобленерго» щодо прийняття мешканців будинку на прямі розрахунки;

- проведення технічних заходів із прийняття ПАТ «Одесаобленерго» мешканців будинку на прямі розрахунки;

- звернення мешканців будинку із заявами про укладання договорів про користування електричною енергією та надання для цього повного пакету документів.

Без виконання вищевказаних дій, у ПАТ «Одесаобленерго» відсутні законні підстави для укладення із мешканцями будинку, в тому числі з позивачем, договорів про користування електричною енергією, про що позивачам були надані відповідні роз`яснення (т.1 а.с.142).

Оскільки вказані дії передбачені законодавством, то права позивачів з боку ПАТ «Одесаобленерго» не були порушені. А зобов`язання ПАТ «Одесаобленерго» укласти відповідний договір про користування електричною енергією з позивачем буде суперечити вимогам законодавства, в тому й числі порядку, встановленому Правилами користування електричною енергією.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Із змісту наведених норм права випливає, що право на позов в особи виникає лише тоді, коли її право, свобода чи інтерес або порушені, або невизнані, або оспорюються.

Аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України в постанові від 21 жовтня 2015 року у справі №3-649гс15.

Верховний Суд України по справах № 6-658цс15, №6-849цс15, № 6-84цс14, № 6-94цс13, висловлював наступну правову позицію: з урахуванням частини першої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України, частини першої статті 15 Цивільного кодексу України правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Суд першої інстанції при вирішенні справи виносить рішення на підставі належних та допустимих доказів, досліджених в судовому засіданні відповідно до глави 5 ЦПК України.

Відповідно до положень статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, оцінюючи всі перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до переконання про недоведеність позовних вимог позивачем, оскільки останнім не надано належних доказів порушення його прав, а відтак, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до дочірнього підприємства «Моноліт-Сервіс», комунального підприємства «Чорноморськводоканал», акціонерного товариства «Одесаобленерго» (треті особи Чорноморська міська рада Одеської області, національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, Антимонопольний комітет України) про захист прав споживачів, - відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 17 жовтня 2019 року.

Суддя