Справа № 486/802/19
Провадження № 2/486/407/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2019 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

в складі: головуючого - судді Савіна О.І.,

при секретарі - Архіповій К.В.,

за участю: позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

представника позивачів ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

третьої особи ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Южноукраїнськ цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, третя особа: ОСОБА_5 , про визнання частково недійсним та скасування розпорядження органу приватизації, визнання частково недійсним та скасування свідоцтва на право власності на житло в частині надання у приватну спільну власність квартири,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до Южноукраїнського міського суду Миколаївської області з позовною заявою до Виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, третя особа: ОСОБА_5 , про визнання частково недійсним та скасування розпорядження органу приватизації, визнання частково недійсним та скасування свідоцтва на право власності на житло в частині надання у приватну спільну власність квартири.

Свої вимоги мотивують тим, що на підставі розпорядження органу приватизації Южноукраїнського міськвиконкому від 15.03.2007 р. № 12597 видано свідоцтво від 15.03.2007 р. на право власності на житло квартиру АДРЕСА_1 , відповідно до якого співвласниками квартири є вони та відповідач, який є батьком позивача ОСОБА_1 .. В 2018 році під час вирішення питання щодо постановки чоловіка позивача ОСОБА_1 як військовослужбовця на квартирний облік Центрального управління СБ України останній стало відомо, що в 2007 році її батько відповідач ОСОБА_5 здійснив приватизацію вказаної квартири, в результаті чого вона та її син, якому на той час було три роки, стали співвласниками даного житла. На той час бажання приватизувати квартиру вона не висловлювала, заяву про приватизацію не підписувала та не подавала, батьків не уповноважувала приймати такі серйозні рішення за себе та свою дитину. Заява про приватизацію була подана відповідачем без згоди позивачів. Такі дії відповідача під час приватизації квартири, в якій позивачі не проживають, призвели до порушення права позивача ОСОБА_1 на житло та позбавили її самостійно реалізувати своє право на отримання повноцінного житла по місцю її постійного проживання з чоловіком та дитиною. Просять суд визнати частково недійсною та скасувати приватизацію квартири АДРЕСА_1 в частині надання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у приватну спільну власність квартири АДРЕСА_1 ; визнати частково недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на житло від 15.03.2007 р., видане органом приватизації житла Южноукраїнського міськвиконкому згідно з розпорядженням органу від 15.03.2007 року № 12597 на кватиру АДРЕСА_1 в частині надання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у приватну спільну власність квартири АДРЕСА_1 .

Позивачі та їх представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити.

Представник відповідача позовні вимоги не визнала повністю, посилаючись на те, що приватизація вищевказаної квартири була здійснена відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15.09.1992 р № 56. Заяву до відділу приватизаціїї КП «Житлово-експлуатаційне об`єднання», яке на той момент мало всі повноваження проводити оформлення права власності на об`єкти майна з видачею свідоцтва про право власності та підготовку усіх необхідних документів для видачі свідоцтв про право власності наймачам квартир у державному фонді, надав ОСОБА_5 з проханням оформити передачу квартири в приватну власність в рівних частках. Дана заява підписана ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , а тому остання знала про приватизацію квартири АДРЕСА_1 та про те, що вона є співвласником цієї квартири. Просила суд повністю відмовити позивачам у задоволенні позовних вимог.

Третя особа ОСОБА_5 не заперечував проти позовних вимог позивачів та просив суд їх задовольнити. Також пояснив, що під час здійснення ним приватизації вищевказаної квартири ніхто не роз`язнював йому умов приватизації.

Вислухавши позивачів та їх представника, представника відповідача, третю особу, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло, виданого 15.03.2007 р. органом приватизації житла Южноукраїнського міськвиконкому згідно розпорядження від 15.03.2007 р. № 12597, та копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , частки кожного з них у даній квартирі є рівними, тобто по 1/3 частині (а. с. № 10, 11).

Як вбачається з копії свідоцтва про народження позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином позивача ОСОБА_1 та на момент приватизації вказаної квартири він був малолітнім (а. с. № 8).

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло.

Згідно ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (в редакції, яка діяла на момент приватизації вищевказаної квартири) приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

На час спірних правовідносин порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян та склад документів, що підлягають оформленню. був визначений Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженим наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 56 від 15.09.1992, яке складено відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»

Згідно п. 18 даного Положення громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (одноквартирний будинок), звертається в орган приватизації або до створеного ним підприємства по оформленню документів, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію.

Відповідно п. 23 вказаного Положення оформлена заява на приватизацію квартири (будинку) з доданими до неї довідкою про склад сім`ї та займані приміщення, а також документом, що підтверджує право на пільгові умови приватизації, подаються громадянином до органу приватизації місцевої державної адміністрації, виконкому місцевої Ради народних депутатів, чи державного підприємства, організації, установи, де вони реєструються.

Згідно ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (в редакції, яка діяла на момент приватизації вищевказаної квартири) передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

29 грудня 2006 року відповідач ОСОБА_5 звернувся до органу приватизації з заявою, в якій просив оформить передачу в приватну власність квартири та приміщення комунальної квартири, яку він займав разом з членами сім`ї на умовах найма. Дана заява була підписана відповідачем ОСОБА_5 та позивачем ОСОБА_1 (а. с. № 44).

На момент приватизації квартири АДРЕСА_1 позивач ОСОБА_1 була повнолітня, а її син позивач ОСОБА_2 був малолітнім, тобто в розумінні ст. 31 ЦК України він був фізичною особою з частковою цивільною дієздатністю, а тому захист прав та інтересів дитини здійснюється її батьками.

Як зазначила в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 на той час бажання приватизувати вищевказану квартиру вона не висловлювала, батьків не уповноважувала приймати такі серйозні рішення за себе та свою дитину.

Представник відповідача, заперечуючи проти позовних вимог позивачів, зазначила, що заява ОСОБА_5 про приватизацію квартири підписана як ОСОБА_5 , так і ОСОБА_1 , а тому остання знала про приватизацію квартири АДРЕСА_1 та про те, що вона є співвласником цієї квартири.

Таке твердження представника відповідача спростовується доводами позивача ОСОБА_1 , яка в судовому засіданні пояснила, що органом приватизації їй не було роз`яснено умови приватизації житла, а згадану вище заву відповідача ОСОБА_5 підписала в знак того, що не заперечує проти приватизації ним квартири.

Як слідує з заяви відповідача від 29.12.2006 р., в якій він просив орган приватизації оформить передачу в приватну власність квартиру, то вона складена лише від імені ОСОБА_5 , підписана дійсно відповідачем ОСОБА_5 та позивачем ОСОБА_1 .. Натомість з цієї заяви не вбачається всупереч вимогам ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» письмової згоди ОСОБА_1 на передачау квартири АДРЕСА_1 у власність ні їй, ні її малолітньому на той час сину ОСОБА_2 ..

Третя особа ОСОБА_5 також підтвердив, що під час здійснення ним приватизації вищевказаної квартири ніхто не роз`язнював йому умов приватизації.

Будь-яких інших доказів, які б спростовували доводи позивачів та свідчили б про здійснення приватизації зазначеної квартири відповідно до чинного законодавства України, представником відповідача суду не надано.

Спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) державного житлового фонду, вирішуються судом (ч. 11 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Виходячи з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Приймаючи до уваги вищевказані обставини, суд приходить до висновку, що приватизацію квартири АДРЕСА_1 було проведено з порушенням законодавства України.

Таким чином, приватизація вказаної квартири в частині надання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у приватну спільну власність даного житла та свідоцтво про право власності на житло від 15 березня 2007 року, видане органом приватизації житла Южноукраїнського місьвиконкому згідно розпорядження органу від 15.03.2007 р. № 12597, в частині надання позивачам у власність по 1/3 частині даної квартири мають бути визнані частково недійсними та підлягають скасуванню.

Проведення приватизації вищевказаної квартири з порушенням законодавства України та видача свідоцтва про право власності на це житло обмежило право позивачів на поліпшення житлових умов та реалізацію в права на приватизацію.

Отже, після ухвалення рішення про визнання приватизації квартири та свідоцтва про право власності на житло частково недійсними та їх скасування в частині надання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у приватну спільну власність квартири АДРЕСА_1 , право позивачів на отримання повноцінного житла по місцю їх постійного проживання буде відновлено.

На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в розмірі 3 073,60 гривень.

Керуючись ст. ст. 4, 10-13, 76, 81, 83, 89, 141, 229, 258, 259, 263 -265, 273 ЦПК України, ст.47 Конституції України, ст.ст.5, 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, третя особа: ОСОБА_5 , про визнання частково недійсним та скасування розпорядження органу приватизації, визнання частково недійсним та скасування свідоцтва на право власності на житло в частині надання у приватну спільну власність квартири, задовольнити повністю.

Визнати частково недійсною та скасувати приватизацію квартири АДРЕСА_1 в частині надання ОСОБА_1 у приватну спільну власність квартири АДРЕСА_1 .

Визнати частково недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на житло від 15 березня 2007 року, видане органом приватизації житла Южноукраїнського місьвиконкому згідно розпорядження органу від 15.03.2007 р. № 12597 на квартиру АДРЕСА_1 в частині надання ОСОБА_1 у приватну спільну власність квартири АДРЕСА_1 .

Визнати частково недійсною та скасувати приватизацію квартири АДРЕСА_1 в частині надання ОСОБА_2 у приватну спільну власність квартири АДРЕСА_1 .

Визнати частково недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на житло від 15 березня 2007 року, видане органом приватизації житла Южноукраїнського місьвиконкому згідно розпорядження органу від 15.03.2007 р. № 12597 на квартиру АДРЕСА_1 в частині надання ОСОБА_2 у приватну спільну власність квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з Виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області на користь держави судовий збір в розмірі 3 073,60 (три тисячі сімдесят три гривні шістдесят копійок).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Южноукраїнського

міського суду Олександр Іванович Савін

Повне рішення складено 17 жовтня 2019 року.