__________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/4115/19
Провадження № 4-с/520/51/19
УХВАЛА

про задоволення скарги

13.03.2019 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого - судді Куриленко О.М.

за участю скаржника ОСОБА_1,

представника Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби - Давидової К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1, за участю суб'єкта оскарження державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Шкурінського Станіслава Станіславовича, на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця,

В С Т А Н О В И В :

27 лютого 2019 року скаржник ОСОБА_1 завернувся до суду зі скаргою, в якій просив визнати неправомірними дії державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Одеській області Шкурінського Станіслава Станіславовича щодо нарахування в розрахунку заборгованості по аліментам від 29.01.2019 р. заборгованості за виконавчим листом № 2-АЕ-51/2003 від 07.04.2003 p., видним Київським районним судом м. Одеси про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 на утримання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 01.01.2015 року та в розмірі 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно починаючи з 01.07.2017 року, в сумі 11 057,00 гривень станом на 29.01.2019 року. Зобов'язати державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Одеській області Шкурінського Станіслава Станіславовича здійснити перерахунок заборгованості по аліментам відповідно до виконавчого листа № 2-АЕ-51/2003 від 07.04.2003 p., видного Київським районним судом м. Одеси, а саме, стягувати аліменти з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 на утримання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що Київський районний суд м. Одеси постановою від 07.04.2003 р. по справі № 2-АЕ-51/2003 стягнув з нього аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1.

На виконанні Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Одеській області знаходиться виконавче провадження із виконання виконавчого листа АЕ-51 від 07.04.03 p., виданого на підставі вказаної вище постанови суду.

25 лютого 2019 року державним виконавцем Ізмаїльського ВДВС Шкурінським С.С. йому був вручений розрахунок заборгованості по аліментах, датований 29.01.19 року, відповідно якого за ним обліковується заборгованість у розмірі 11 057,00 гривень.

Скаржник зазначає, що він не згоден із таким розрахунком, вважає його таким, що не відповідає виконавчому документу та чинному законодавству України, оскільки постановою Київського районного суду м. Одеси від 07.04.2003 р. по справі № 2-АЕ-51/2003 з нього стягнуто аліментів в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку.

Стверджує, що в даній постанові не говориться про те, що аліменти не можуть бути менше 30 % або 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Там і не могло йтись про таке, оскільки 30 % було запроваджено законом від 22.09.2005 року, а 50 % законом від 17.05.2017 року. На той час, закони про 30 % та 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку не діяли. Вказує, що норми законів України від 22.09.2005 року та від 17.05.2017 року жодним чином не можуть бути застосовані до судової постанови 2003 року, оскільки закон зворотної дії в часі не має.

Вказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даною скаргою.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України.

ОСОБА_1 у судовому засіданні скаргу підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в ній, наполягав на відсутності у нього заборгованості по аліментах.

Також у судове засідання з'явилась представник Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області - головний спеціаліст відділу судової роботи та міжнародного співробітництва Головного територіального управління юстиції в Одеській області Давидова Катерина Ігорівна, яка у задоволенні скарги просила відмовити.

Інші сторони по справі у судове засідання не з'явились, про розгляд справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд, оглянувши матеріали справи вважає, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що в провадженні Київського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа № АЕ-51/03 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, про стягнення аліментів.

Постановою Київського районного суду м. Одеси від 07 квітня 2003 року стягнуто з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частки всіх видів заробітку щомісячно (але не менше 20 руб. на одну дитину) починаючи з 17.03.2003 року і до повноліття сина.

Наразі дана постанова перебуває на примусовому виконанні у державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Шкурінського Станіслава Станіславовича.

Скаржник вказує на те, що ніяких правових підстав для стягнення з нього аліментів у розмірі 30 % та 50 % від прожиткового мінімуму у державного виконавця немає, через що звернувся до суду з даною скаргою.

Згідно із ст.71 ч.ч.1, 3 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Відповідно до ст.195 ч.3 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Нормою ст.71 ч.8 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам від 29.01.2019 року встановлено розмір заборгованості по стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 в розмірі ј всіх видів заробітку, починаючи з 17.03.2003 року до 17.05.2020 року, заборгованість по аліментам станом на 01.01.2019 року складає 11 057 гривень.

Відповідно до п.4 розділу XVI Інструкції з примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012р. №512/5, виконавець зобов'язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Дослідивши оскаржуваний розрахунок заборгованості по аліментах, суд констатує, що даний розрахунок виконаний невірно, оскільки державний виконавець, нараховуючи аліменти у розмірі 30% , а потім 50 % від прожиткового мінімуму, вийшов за межі виконавчого документу.

Із копії постанови Київського районного суду м. Одеси від 07 квітня 2003 року вбачається, що з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частки всіх видів заробітку щомісячно (але не менше 20 руб. на одну дитину) починаючи з 17.03.2003 року і до повноліття сина.

Відповідно до ст.82 Кодексу про шлюб та сім'ю України (який діяв на час ухвалення судом рішення про стягнення з ОСОБА_1 аліментів) аліменти на неповнолітніх дітей з їх батьків стягуються в розмірі: на одну дитину - чверті, на двох дітей - третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) батьків, але не менше 1/2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян на кожну дитину, а з осіб, які працюють за контрактом в іноземних державах, - не менше двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на кожну дитину.

При цьому, 27.07.2010 року втратив свою чинність Кодексу про шлюб та сім'ю України та питання щодо стягнення аліментів з 01.01.2004 року регулюються Сімейним Кодексом України.

Відповідно ст. 183 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Статтею 182 СК України передбачений мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України (у редакції закону від 14.10.2014 року) передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених ст. 184 Сімейного кодексу України (коли розмір аліментів визначається у твердій грошовій сумі).

Відповідно до ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України (у редакції закону від 17.05.2017 року) розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Прожиткові мінімуми для дітей відповідного віку визначались Законами України «Про державний бюджет України» на кожен відповідний рік.

Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Також відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміну розміру, строків платежів або звільнення від них.

Таким чином суд вважає, що у зв'язку зі змінами в законодавстві України мінімального розміру аліментів з 30 до 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку у стягувача ОСОБА_4 є право на пред'явлення позову про збільшення розміру аліментів, оскільки розмір стягнутих за рішенням суду аліментів не є незмінним та у випадку виникнення відповідних підстав може змінюватись. Прийняття Закону «Про внесення змін щодо мінімального розміру аліментів» спрямоване на посилення захисту права дитини на належне утримання.

Більш того, суд звертає увагу, що листом Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 21.09.2010 року за № 25-32/219 було роз'яснено, що конкретна частка заробітку (доходу) матері, батька (платника аліментів), яка буде стягуватися як аліменти на дитину, у кожному конкретному випадку визначається лише судом. Суд може присудити одній дитині аліменти у будь-якій частці від заробітку (доходу) з врахуванням обставин, визначених статтею 182 Сімейного кодексу України. За таких законодавчих правил нині предметом доказування у справі про стягнення аліментів є розмір частки, вимогу про стягнення якого ставить позивач. Зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину може бути підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення у випадку, якщо після збільшення встановленого законом мінімального розміру аліментів на дитину розмір аліментів, визначений судом у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, буде меншим ніж мінімальний розмір аліментів, передбачений частиною другою статті 182 цього Кодексу.

У даному випадку державний виконавець самостійно змінив розмір стягнутих аліментів, що чинним законодавством не передбачено.

Судом також встановлено, що в квітні 2018 року ОСОБА_4 зверталась до Київського районного суду м. Одеси з заявою про роз'яснення постанови Київського районного суду м. Одеси від 07 квітня 2003 року, в якій просила вказати, що розмір аліментів на утримання сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 становить 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 17.03.2003 року і до повноліття сина, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Ухвалою суду від 07.05.2018 року, справа № 520/5008/18 було роз'яснено Постанову Київського районного суду м. Одеси від 07.04.2003 року по справі № 2-АЕ-51/03 за заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця Одеської області, Ізмаїльського району, с.Суворова, який мешкав АДРЕСА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 17.03.2003 року і до повноліття сина, але не менш прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку встановленого законодавством.

Проте, постановою апеляційного суду Одеської області від 03.07.2018 року ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 07.05.2018 року скасовано, при цьому колегія суддів зазначила, що кожна із сторін вправі пред'явити позов про зімну розміру аліментів на підставі ст.. 192 СК України.

Також з поданих до суду матеріалів вбачається, що 23.10.2018 року старшим державним виконавцем Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Шкурінським Станіславом Станіславовичем було видано довідку № В-24/5935527 відповідно до якої вбачається, що станом на 01.10.2018 року у ОСОБА_1 відсутня заборгованість по аліментам, та переплата складає 3976, 45 гривень.

А як зазначалось вище, згідно розрахунку заборгованості станом на 29.01.2019 року державний виконавець вказує на наявність заборгованості по сплаті аліментів у розмірі 11 057 гривень.

Згідно з ч.4 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов'язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачеві і боржнику у разі, зокрема, подання заяви стягувачем або боржником.

При вирішенні даного питання суд бере до уваги наявність у ОСОБА_1 інших дітей, а саме ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_7 року, а також того факту що він наразі офіційно не працевлаштований.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням,що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку про не правомірність дій державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Шкурінського Станіслава Станіславовича при розрахунку суми заборгованості по аліментам від 29 січня 2019 року.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження", передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Статтею 451 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 7 Постанови від 26 грудня 2003р. № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов'язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014р. № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» передбачено, що за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 258-261, 268, 352-354, 447, 450, 451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1, за участю суб'єкта оскарження державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Шкурінського Станіслава Станіславовича, на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця - задовольнити.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Одеській області Шкурінського Станіслава Станіславовича щодо нарахування в розрахунку заборгованості по аліментам від 29.01.2019 р. заборгованості за виконавчим листом № 2-АЕ-51/2003 від 07.04.2003 p., видним Київським районним судом м. Одеси про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 на утримання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 01.01.2015 року та в розмірі 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно починаючи з 01.07.2017 року, в сумі 11 057,00 гривень станом на 29.01.2019 року.

Зобов'язати державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Одеській області Шкурінського Станіслава Станіславовича здійснити перерахунок заборгованості по аліментам відповідно до виконавчого листа № 2-АЕ-51/2003 від 07.04.2003 p., видного Київським районним судом м. Одеси, а саме, стягувати аліменти з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 на утримання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, зокрема до Київського районного суду м. Одеси

Суддя Куриленко О. М.

Повний текст ухвали складено 15 березня 2019 року