ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

13 березня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 736/1034/18

Головуючий у першій інстанції - Кутовий Ю. С.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/155/19

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Мамонової О.Є.,

суддів: Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,

із секретарем: Зіньковець О.О.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_2,

відповідач: Корюківська міська рада Чернігівської області,

третя особа: Корюківська районна державна нотаріальна контора,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 06 листопада 2018 року (повний текст рішення складено 06 листопада 2018 року) у справі за позовом ОСОБА_2 до Корюківської міської ради Чернігівської області про визнання права власності на спадкове майно, -

У С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Корюківської міської ради про визнання за ним права власності на спадкове майно, а саме, права власності на майновий пай у пайовому фонді майна колективного сільськогосподарського підприємства ім. Шевченка реорганізованого в ПОСП «Мир» с. Сахутівка Корюківського району Чернігівської області в розмірі 7 322 грн, який належав померлому ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії НОМЕР_1, виданого Тютюнницькою сільською радою 11 січня 2002 року.

Позов обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер його батько ОСОБА_4, а ІНФОРМАЦІЯ_4 померла його мати ОСОБА_5 За життя батько був членом СГП ім. Шевченка с. Сахутівка Корюківського району Чернігівської області, йому належав майновий пай у пайовому фонді вказаного господарства. Батьки не розпорядились своїм майном, заповіту не склали, тому позивач зазначає, що він є спадкоємцем за законом та фактичним власником всього майна померлих батьків і має право успадкувати спірний майновий пай. Однак оригінал вищевказаного свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства був втрачений, у зв'язку з чим він не може отримати свідоцтво про право на спадщину.

Рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області від 06 листопада 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги - визнати за ним право власності на майновий пай у пайовому фонді майна колективного сільськогосподарського підприємства ім. Шевченка реорганізованого в ПОСП «Мир» с. Сахутівка Корюківського району Чернігівської області в розмірі 7 322 грн, який належав померлому ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії НОМЕР_1 виданого Тютюнницькою сільською радою 11 січня 2002 року, а також повернути йому 50% сплаченого судового збору.

Заявник вважає, що оскаржуване рішення суду є необґрунтованим та ухвалене всупереч нормам закону, судом неповно з'ясовано усі фактичні обставини справи та не досліджено і не надано належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що заявник є спадкоємцем, тобто власником всього майна своїх померлих батьків, оскільки на момент смерті проживав разом з матір'ю та доглядав її, про що свідчить попередній штамп про місце проживання у його паспорті.

Позивач не звернувся вчасно до нотаріуса бо не було документів на майно та не був обізнаний щодо строків звернення за спадщиною.

Заявник наголошує, що про прийняття спадщини свідчить також рішення Корюківського районного суду Чернігівської області (справа № 736/116/17), яким задоволено його позовні вимоги про визнання за ним права власності на спадкове майно, а саме земельні частки (паї) по колишньому сільськогосподарському підприємству ім. Шевченка с. Сахутівка Корюківського району Чернігівської області, що належали його померлим батькам. Вимог про спадкування майнового паю він не заявляв, оскільки не міг знайти копії відповідного свідоцтва.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_2 не проживав на момент смерті спадкодавця разом з ним за однією адресою, а також не звернувся у встановленому законом порядку до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, а тому є таким, що спадщину не прийняв.

З таким висновком районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

Судом у справі встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько позивача ОСОБА_4 (а.с. 9-10).

У матеріалах справи міститься копія свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майнового сертифікату) серії НОМЕР_1, виданого Тютюнницькою сільською радою на ім'я ОСОБА_3, який має право на пайовий фонд майна колективного сільськогосподарського підприємства ім. Шевченка реорганізованого в ПОСП «Мир» с. Сахутівка Корюківського району Чернігівської області відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай, затвердженого зборами співвласників 19 квітня 2001 року в розмірі 7 322 грн. Датою видачі свідоцтва зазначено 11 січня 2002 року (а.с. 12).

Згідно довідки виконавчого комітету Корюківської міської ради Чернігівської області № 278 від 23.04.2018 (а.с. 7) ОСОБА_4 з 06.08.1977 і до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 був зареєстрований та постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1. На день смерті ОСОБА_4 за даною адресою була зареєстрована, постійно проживала та вела спільне господарство ОСОБА_5 - дружина померлого (мати позивача).

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла мати позивача ОСОБА_5 (а.с. 7, 11).

У довідці Тютюнницької сільської ради Корюківського району Чернігівської області № 02-22/496 від 24.06.2016 (а.с. 8) зазначено, що ОСОБА_5 з 06.08.1977 і до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 була зареєстрована та постійно проживала за адресою: АДРЕСА_1. За даною адресою з 12.02.2010 і по теперішній час зареєстрований та постійно проживає ОСОБА_2 - син ОСОБА_5

Згідно довідки виконавчого комітету Корюківської міської ради Чернігівської області № 276 від 23.04.2018 ОСОБА_2 зареєстрований та постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 з 12.02.2010 і по теперішній час (а.с. 6).

За інформацією Державного нотаріального архіву Чернігівської області Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області № 4289/01-17 від 09.07.2018 та Корюківської районної державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області № 182/01-16 від 08.02.2019 спадкові справи до майна померлих ОСОБА_2 та ОСОБА_5 не заводились (а.с. 25-27, 83).

Рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області від 03.02.2017 (а.с. 13-14) визнано за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом право власності на спадкове майно, що належало спадкодавцю ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, а саме на земельну частку (пай) площею 5,33 га по колишньому сільськогосподарському підприємству ім. Шевченка, с. Сахутівка Корюківського району Чернігівської області, що належала померлому на підставі сертифікату на право власності на земельну частку (пай) серії ЧН № 066510, виданого 24.07.1996 Корюківською районною державною адміністрацією.

Визнано за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом право власності на спадкове майно, що належало спадкодавцю ОСОБА_5, який померла ІНФОРМАЦІЯ_4, а саме на земельну частку (пай) площею 5,33 га по колишньому сільськогосподарському підприємству ім. Шевченка, с. Сахутівка Корюківського району Чернігівської області, що належала померлій на підставі сертифікату на право власності на земельну частку (пай) серії ЧН № 066511, виданого 24.07.1996 Корюківською районною державною адміністрацією.

За визначенням статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 1-3 ст. 1268 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270, ч. 1 ст. 1272 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз'яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що мати позивача ОСОБА_5 прийняла спадщину після смерті батька позивача ОСОБА_4, оскільки фактично вступила в управління майном спадкодавця, а позивач є таким, що спадщину не прийняв, так як зареєструвався за місцем мешкання померлої тільки 12.02.2010, тобто після її смерті ІНФОРМАЦІЯ_4.

Районний суд ґрунтовно не взяв до уваги довідку Тютюнницької сільської ради Корюківського району Чернігівської області № 02-22/496 від 24.06.2016, в якій зазначено, що ОСОБА_5 з 06.08.1977 і до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 була зареєстрована та постійно проживала за адресою: АДРЕСА_1, за якою з 12.02.2010 і по теперішній час зареєстрований та постійно проживає ОСОБА_2, оскільки в даній довідці невірно вказано дату смерті матері позивача - ІНФОРМАЦІЯ_4 замість ІНФОРМАЦІЯ_4.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що він проживав разом з матір'ю та доглядав її не підтверджено жодними належними та допустимими доказами. Крім того, позивач зазначає, що самостійно жив у старій бабиній хаті, у якої не було номера будинку. Питання про встановлення факту проживання однією сім'єю разом з матір'ю позивачем не ставилось.

Не заслуговують на увагу доводи заявника про те, що підтвердженням факту проживання його з матір'ю на момент її смерті є попередній штамп про місце проживання у його паспорті, з огляду на те, що вказаний штамп у паспорті містить лише назву с. Сахутівка без зазначення адреси (а.с. 5 зворот).

Згідно наступного штампу в паспорті позивача та довідок міської ради (а.с. 6, 8) місце проживання останнього за адресою: вул. Незалежності, 4, с. Сахутівка Корюківського району Чернігівської області зареєстроване з 12.02.2010.

Також у матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину та відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину на спадкове майно, що є предметом спору. Натомість маються відповіді, що спадкові справи до майна померлих ОСОБА_2 та ОСОБА_5 не заводились.

За викладених обставин, суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні позову ОСОБА_2 за безпідставністю.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що позивач не звернувся вчасно до нотаріуса бо не було документів на майно та не був обізнаний щодо строків звернення за спадщиною, оскільки відсутність документів не є перешкодою для звернення із заявою до нотаріальної контори, та вказані обставини загалом не є підставою для визнання його таким, що фактично прийняв спадщину.

Не мають преюдиційного значення для вирішення даної справи обставини встановленні рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області від 03 лютого 2017 року, оскільки у вказаній справі вирішувалось питання визнання права власності за ОСОБА_2 лише на земельні частки (паї) по колишньому сільськогосподарському підприємству ім. Шевченка с. Сахутівка Корюківського району Чернігівської області, що належали його померлим батькам. Сам позивач зазначає, що вимог про спадкування майнового паю він не заявляв. При цьому, апеляційний суд зважає на положення ч. 7 ст. 82 ЦПК України, згідно якої правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов'язковою для суду.

Крім того, апеляційний суд критично відноситься до наданої позивачем копії свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ЧНКК №01153 за відсутності оригіналу вказаного документа і доказів його втрати, а також з огляду на наступне.

Відповідно до частини 4 статті 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Згідно роз'яснень Міністерства аграрної політики України від 05.05.2001 №37-25-3-11/3923 щодо порядку видачі, обліку та погашення Свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) бланки Свідоцтв належать до документів суворого обліку. Свідоцтво видається сільською, селищною або міською радою згідно із списками осіб, які мають право на майновий пай підприємства.

Свідоцтво видається громадянину особисто, або особі, яка має право на його отримання. При отриманні Свідоцтва громадянин пред'являє паспорт або документ, що посвідчує особу громадянина. При отриманні Свідоцтва громадянин розписується в Книзі обліку.

Як вбачається із копії вищевказаного майнового сертифікату видано його 11.01.2002 Тютюнницькою сільською радою на ім'я померлого ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про смерть НОМЕР_2, виданого Тютюнницькою сільською радою 17.06.1997, відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай, затвердженого зборами співвласників 19.04.2001 (а.с. 12). Тобто сертифікат видано не у встановленому законодавством порядку, майже через 4 роки після смерті ОСОБА_4, не зрозуміло якій саме особі і на якій підставі, а тому за своєю суттю він є нікчемним документом.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановивши фактичні обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_2

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_2 про повернення йому 50% сплаченого судового збору не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги правильності висновків районного суду не спростовують та не дають підстав для скасування вірного по суті рішення суду, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а рішення районного суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 06 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 березня 2019 року.

Головуючий Судді: