Справа № 303/7316/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 лютого 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Джуги С.Д.

суддів: Куштана Б.П., Собослоя Г.Г.

за участю секретаря судового засідання: Чучки Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 29 травня 2018 року, ухваленого суддею Куцкір Ю.Ю., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення,

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_2 є співвласником квартири АДРЕСА_1, а іншими співвласниками є відповідач ОСОБА_3 та ОСОБА_4 З серпня 2017 року відповідач перешкоджає позивачу у доступі до житла, не пускає останнього в квартиру, змінила вхідні замки. У зв'язку з цим, він не може реалізувати свого законного права на проживання у вказаній квартирі та користуватися нею, а тому просить суд усунути перешкоди у користуванні ним квартирою шляхом вселення та зобов'язати ОСОБА_5 надати йому примірник ключів від вхідних дверей квартири.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 29 травня 2018 року даний позов задоволено.

ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову. Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд не надав їй можливості подати додаткові пояснення щодо неможливості проживання в одній квартирі з позивачем. Вважає, що суд відповідно до ст. 223 ЦПК України повинен був відкласти розгляд справи позаяк у неї були поважні причини неприбуття у судове засідання. Оскільки в спірній квартирі проживає її малолітня дочка, то слід було з'ясувати житлово-побутові умови проживання та залучити до справи службу у справах дітей. Також на її думку суд повинен був зупинити розгляд справи до вирішення іншої цивільної справи про припинення права ОСОБА_2 на 1/4 частини квартири.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає що така не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що згідно Свідоцтва про право власності на житло від 12.02.2008 року квартира АДРЕСА_2 на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_4 (а.с.8).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №106795167 від 08.12.2017 року, квартира АДРЕСА_2 на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_2 і ОСОБА_6 (а.с.10, 11).

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_3 змінила замки в квартирі та не допускає в неї свого брата позивача ОСОБА_2, що підтверджується її поясненнями (а.с.15), висновками Мукачівського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області від 08.09.2017 та 26.09.2017 року (а.с.18, 19), Актом про здійснення перешкод у допуску до житла від 21.12.2017 року (а.с.20).

Згідно ч.1 ст.310 Цивільного кодексу України фізична особа має право на місце проживання.

На підставі ст. 383 Цивільного кодексу України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб.

Відповідно до ст.150 Житлового Кодексу УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

З положень ст.ст. 355, 356, 369 ЦК України вбачається, що майно, яке знаходиться у власності двох або більше осіб - співвласників, належить їм на праві спільної власності і є їх спільним майном. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві спільної власності є спільною частковою власністю, а без визначення часток - спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч.1 ст.391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що право власника (співвласника) на проживання у належному йому майні є абсолютним та не підлягає обмеженню, в тому числі й з боку інших співвласників. У разі створення особі перешкод у проживанні в належному йому на праві власності майні, останній має право вимагати усунення таких перешкод.

За таких обставин суд вірно задовольнив позов ОСОБА_8

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта, що суд не надав їй можливості подати додаткові пояснення щодо неможливості проживання в одній квартирі з позивачем, оскільки ці обставини не мають правового значення для правильного вирішення даної справи.

Також безпідставним є посилання апелянта на порушення судом ст. 223 ЦПК України, позаяк неявка відповідача в судове засідання від 29.05.2018 року була не перша (судове засідання від 22.03.2018 відкладалося через неявку сторін (а.с.49), після чого було проведено два судові засідання від 25.04.2018 та 22.05.2018 року (а.с.54, 55, 63-65)), а відтак суд вправі був розглянути справу по суті 29.05.2018, незалежно від поважності причин неявки відповідача в судове засідання.

Необґрунтованими є доводи апеляції, що слід було з'ясувати житлово-побутові умови проживання та залучити до справи службу у справах дітей, оскільки предметом спору є захист житлових прав ОСОБА_2 По даній справ не вирішується питання щодо місця проживання дитини, а тому такі доводи є безпідставними.

З приводу посилання апелянта на необхідність зупинення провадження у справі, апеляційний суд зазначає наступне.

Так, згідно п.6 ч.1 ст. 251 ЦПК України суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об'єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Виходячи з предмету даного спору, слід встановити обставини щодо належності позивачу квартири на праві власності та створення йому відповідачем перешкод у проживанні в квартирі. Оскільки зібрані судом докази дозволяють чітко встановити вказані обставини, то судом правомірно відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі.

Таким чином, перевіривши дану апеляційну скаргу в межах її доводів, апеляційний суд вважає, що вона, відповідно до ст. 375 ЦПК України, підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 29 травня 2018 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 04 березня 2019 року.

Головуючий:

Судді: