ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/354/19 Справа № 182/2954/17 Суддя у 1-й інстанції - Рибакова В.В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання: Голуб О.О.

сторони справи:

позивач ОСОБА_1,

відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 липня 2018 року, ухваленого суддею Рибаковою В.В. у місті Нікополі Дніпропетровської області, повний текст рішення суду складено 19 липня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Служба у справах дітей Нікопольської міської ради, про визначення місця проживання дитини з матір'ю. В мотивування заявлених вимог зазначила, що 31.08.2011 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 був укладений шлюб. Від шлюбних відносин мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. З 28.11.2016 року шлюбні відносини між ними припиненні через зловживання відповідачем алкоголем, фізичне насильство, подружню зраду, тяжку психологічну атмосферу в сім'ї.

З 29.11.2016 року відповідач самовільно, без її згоди, передав дитину на виховання ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які мешкають в м. Кривому Розі. З того часу вони утримували дитину проти її волі, перешкоджали їй у спілкуванні з дитиною, при її зверненні двері не відчиняли, чим перешкоджали їй виконувати батьківські обов'язки. Вона зверталась до правоохоронних органів. Батько дитини усунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, постійно мешкає та працює в м. Нікополі, створив нову сім'ю, вихованням сина не займається. Рішенням виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області № 259 від 24.05.2017 року, враховуючи інтереси дитини, визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_5 з матір'ю. Вона мешкає у власній чотирикімнатній квартирі, працює, має стабільний дохід, має позитивні характеристики з місця роботи та проживання, на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває. З урахуванням інтересів малолітнього, просить суд: визначити місце проживання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із нею, з матір'ю ОСОБА_1 за місцем її проживання.

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини з батьком. В мотивування заявлених вимог зазначив, що від шлюбу із ОСОБА_1 мають малолітнього сина ОСОБА_6. Спільне життя з ОСОБА_1 не склалося. До вересня 2016 року їх відносини поступово погіршувалися, що в кінцевому результаті призвело до припинення шлюбних відносин. Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 липня 2017 року шлюб між ними розірвано. Він працює, спроможний забезпечити сина всім необхідним, слідкує за його станом здоров'я, займається його вихованням та розвитком, піклується про його здоров'я, у них гарний контакт. Дитина зареєстрована до дитячого садочка, влітку відвідувала приватний навчальний заклад та займалася футболом, їздила з ним на відпочинок. Він має позитивні характеристики з місця проживання, роботи, місцезнаходження приватного нерухомого майна. Вважає, що ОСОБА_1 емоційна, не врівноважена, схильна до моральних образ, має схильність до вживання спиртних напоїв, неодноразово з'являлась до дитячого садочка за сином, перебуваючи в нетверезому стані, що підтверджується довідками. Вважає, що вона не належним чином спілкується та намагається виховувати дитину. Він сумлінно займається вихованням сина, піклується про нього, дитина проживає з ним та його матір'ю в АДРЕСА_1, забезпечена всім необхідним, вважає доцільним визначити місце проживання дитини разом із ним.

Ухвалою суду обидва позови об'єднано в одне провадження.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10.07.2017 року за заявою представника позивача позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - Служба у справах дітей Нікопольської міської ради, в частині вимог щодо відібрання малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у ОСОБА_3, ОСОБА_4 та повернення його за попереднім місцем проживання залишено без розгляду (а.с.236-237).

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 липня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю - ОСОБА_1 за місцем її проживання. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 640 грн. У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_2Ю подав апеляційну скаргу. Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог.

В мотивування доводів апеляційної скарги зазначив, що судом не враховано інтереси дитини. Саме де, із ким їй зручніше проживати. Висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Зокрема під час розгляду справи позивач змінила місце проживання та місце роботи. За новим місцем її проживання у ІНФОРМАЦІЯ_2 не проводилось обстеження працівниками служби у справах дітей, тому не можливо встановити, чи забезпечила позивач належні умови для проживання сина. Судом не витребувано докази, з Нікопольського центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді, які підтверджують факт зловживання позивачем алкогольними напоями. Судом не надано оцінку тим фактам, що він створює для сина кращі умови для розвитку та навчання. Судом не взято до уваги, практику ЄСПЛ та вимоги Конституції, яка гарантує рівні права батьків у спорах про опіку над дітьми. Крім того, в порушення вимог процесуального законодавства, службу у справах дітей Довгинцівського району м. Кривого Рогу де проживав малолітній не залучено до участі у справі.

У відзиву на апеляційну скаргу, поданому позивачем ОСОБА_1 у відповідності до вимог ст.360 ЦПК України, вона ставить питання про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення місцевого суду без змін. В мотивування відзиву посилається, на те, що відповідачем самовільно без її згоди були вчинені дії, розлучення її із дитиною. Він чинить перешкоди у спілкуванні її із сином попри рішення виконкому про становлення способу участі її у вихованні сина. ОСОБА_7 обстеження у місці її проживання за адресом ІНФОРМАЦІЯ_3 від 02 жовтня 2018 року, складеного Управлінням служби у справах дітей Самарської районної у місті Дніпрі ради.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони та їх представників, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Судом встановлено та доведено матеріалами справи, що сторони з 31.08.2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.6).

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25.07.2017 року у справі № 182/2145/17 шлюб між сторонами розірвано. В рішенні суду встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини з 28.11.2016 року, сімейні стосунки не підтримують та спільного господарства не ведуть (а.с.52).

Від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

Як видно з матеріалів справи, завідувачем КДНЗ №47 «Квітонька» де виховується ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, 29.11.2016 року направлено інформаційний лист до Служби у справах дітей та молоді Нікопольської міської ради з повідомленням, що мати дитини ОСОБА_1 неналежним чином здійснює виховання та догляд за малолітнім. Батько ОСОБА_2 з сім'єю не проживає. Мати дитини ОСОБА_1 28.11.2016 року прийшла до дошкільного закладу в нетверезому стані, не тримаючись на ногах. Вихователі не відали дитину матері, тоді вона повела себе агресивно, спричиняла бійку. Крім матері забирати дитину нікому. Адміністрація закладу вимушена була викликати поліцію і відправити дитину до дитячої лікарні. За місцем проживання мати характеризується негативно. Зазначено, що мати постійно вживає алкоголь, дитина часто залишається дома без догляду. Просили прийняти заходи щодо подальшої долі дитини(а.с.61).

Постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.01.2017 року по справі № 182/118/17, яка скасована судом апеляційної інстанції постановою від 13 червня 2017 року провадження у справі закрито за закінченням терміну притягнення до адміністративної відповідальності. Зі змісту вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_1 28.11.2016 року о 16.10 год., знаходячись у приміщенні дитячого садка №47 по вул. Шевченка, 109-а у м. Нікополь, ухилилась від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та навчанню свого малолітнього сина- Сухолуцького ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, що виразилося в тому, що вона прийшла до дошкільного закладу у нетверезому стані, вела себе агресивно, провокувала бійку, внаслідок чого адміністрація вимушена була викликати поліцію. Проте, судом апеляційної інстанції дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч.1 ст.178 КУпАП(а.с.177-179 том 1).

Як вбачається з довідки від 26.01.17 №42 ОСОБА_1 звернулася до нарковідділення м. Нікополь КЗ «ДНД» ДОР для добровільного анонімного профілактичного лікування для попередження формування алкогольної залежності. ОСОБА_1 було призначено профілактичне лікування та курс психокорекції у психолога, зазначено, що вона проявляє зацікавленість, добросовісність у виконанні призначень, налаштована на тверезий спосіб життя. (а.с.193 том1).

Рішенням виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області № 259 від 24.05.2017 року (а.с.14) винесеним на підставі розгляду документів, наданих службою у справах дітей та заяви ОСОБА_2 від 29.11.2016 року, було вирішено визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю ОСОБА_1, враховуючи інтереси дитини (а.с.86,87,88,184 том 1).

ОСОБА_9 Сертифікату про проходження профілактичного наркологічного огляду ОСОБА_2 10ААЕ №813684 від 05.09.2017 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, не є хворою на наркоманію та алкоголізм. (а.с.79 том 1).

За місцем проживання та місцем роботи сторони характеризуються позитивно.

ОСОБА_9 обстеження житлово-побутових умов за місцем проживання обох батьків створені належні умови для проживання та розвитку малолітнього.

ОСОБА_9 довідки від 22.06.2018, ОСОБА_1В, змінила роботу та місце проживання, працює в філії - Дніпропетровське обласне управління AT «Ощадбанк» на посаді провідного економіста сектору роздрібного бізнесу ТВБВ II типу №10003/0645 з 04.06.2018 року по теперішній час на умовах повного робочого часу та отримує заробітну плату, посадовий оклад 4000,00 грн., з 01.07.2018 року персональна надбавка за складність та інтенсивність роботи складає 62,5% (а.с.218 -220).

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 на підставі договору безоплатного користування житловим приміщенням №1 з 01.05.2018 року винаймає квартиру АДРЕСА_2. (а.с.221-228),

На час розгляду справи, малолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає з батьком ОСОБА_2, відповідачами ОСОБА_3 (баба), ОСОБА_4 (дід) у АДРЕСА_3, що підтверджується матеріалами справи (а.с.132 том 1). Працює в ТОВ «МЕТІНВЕСТ КРИВОРІЗЬКИЙ РЕМОНТНО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД» в м. Кривий Ріг. (а.с. 143 том 1).

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 17.01.2018 року за адресою АДРЕСА_4, що належить ОСОБА_3, ОСОБА_2 (а.с.132,182), житлово-побутові та санітарно-гігієнічні умови проживання задовільні та дозволяють проживанню дитини даної вікової категорії, житло розміщене на 7 поверсі 9-ти поверхового будинку, складається з 2-х кімнат, загальною площею 51 кв.м, для малолітнього ОСОБА_5 виділено місце для відпочинку та ігор.

Малолітній ОСОБА_5С відвідував зайняття з футболу в м. Кривий Ріг, на які його приводили батько або дід (а.с.59,188). Відповідно до Договору про надання послуг №28 від 04.04.2017 року (а.с.60,189), укладеному між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_10, дитині ОСОБА_11 надавались послуги дозвілля (розважальні заходи).

Задовольняючи первісні позовні вимоги та відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що виходячи з інтересів малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, йому найкраще буде проживати разом із матірю ОСОБА_1, ніж із батьком.

Однак, колегія суддів не може у повному обсязі погодитися із висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобовязаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте суд першої інстанції не з'ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв'язку із чим рішення в даній справі неможна визнати законним і обґрунтованим.

Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою статті 157 цього Кодексу.

За частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

При цьому під забороною розлучення дитини зі своєю матір'ю в контексті Декларації прав дитини слід розуміти не обов'язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року.

У частині першій статті 3 цієї Конвенції закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

При цьому положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому, як правильно вважала колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, саме її норми зобов'язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції встановив, що обидва батьки дитини мають постійне місце проживання, постійне місце роботи та джерело існування, батьками створені всі умови для проживання, виховання та розвитку дитини. Матеріально-побутове забезпечення батьків судами враховується, але не є визначальним. Колегія суддів погоджується із даними висновками суду.

Проте, колегія суддів звернула увагу на доводи апеляційної скарги відповідача щодо наявності документального підтвердження фактів зловживання позивачем спиртними напоями.

Проте, колегія суддів не може погодитися із висновками суду, що матеріалами справи не доведений факт зловживання позивачем ОСОБА_1 спиртними напоями.

Як видно, з повідомлення з КЗ «Нікопольського центру первинної медико-санітарної допомоги» №1017 від 21 вересня 2016 року про дитину, сімю, яка перебуває у складних життєвих обставинах, в якому зазначено, що медичних працівників турбує поведінка мами, яка зловживає спиртними напоями, що негативно впливає на стан здоровя. Просять центр в межах компетенції провести відповідну розяснювальну роботу щодо відповідального ставлення до здоровя дитини. (а.с.89 том 1).

ОСОБА_9 відвідування родини ОСОБА_1 складеного Нікопольським міським центром соціальних служб для сімї, дітей та молоді від 10 лютого 2017 року видно, що під час відвідування зясовано, що мати протягом останнього тижня зловживає алкоголем. Зі слів старшого сина ОСОБА_12 та її батька ОСОБА_13, ОСОБА_14 спала в стані алкогольного спяніння. Батько зауважив, що донька систематично зловживає спиртними напоями. Він у віці 70 років вимушений працювати, щоб забезпечити доньці життя, яка не працює. Робота із ОСОБА_1 не проведена, через перебування її у стані спяніння. (а.с.91 том 1).

Як видно з інформаційного листа вихователів та завідуючої дошкільного закладу №47 «Квітонька» адресованого директору центру соціальних служб від 05 вересня 2016 року щодо неналежного виховання ОСОБА_1 малолітнього сина, яка неодноразово забирала дитину із закладу у нетверезому стані. З нею завідувачем проводилась профілактична бесіда, після якої мати тривалий час не водила дитину до садочка, потім знов приходила у нетверезому стані (а.с.90 том 1).

Отже, надані письмові докази підтверджують факт тривалого періоду з вересня 2016 року по лютий 2017 р. зловживанням позивачем ОСОБА_1 спиртними напоями, на що звертали увагу оточуючи працівники медичної служби, вихователі та завідуючи дошкільним закладом, де перебував на вихованні малолітній, сусіди та встановлено працівниками служби під час відвідування родини.

Отже, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про відсутність доказів вживання позивачем спиртними напоями недоведеним, такий, що спростовується матеріалами справи.

Колегія суддів ураховує, що з часу звернення до суду із позовом, позивач змінила своє ставлення до батьківських обовязків, працевлаштувалась, згідно сертифікату про проходження профілактичного наркологічного огляду ОСОБА_2 10ААЕ №813684 від 05.09.2017 року ОСОБА_1 не є хворою на наркоманію та алкоголізм.

Колегія суддів також звертає увагу на психолого-педагогічні характеристики на малолітнього ОСОБА_5, надані вихователями дошкільних закладів, які з жовтня 2017 року відвідує малолітній, зазначено, що хлопчик виховається у неповній сімї. Батько до сина ставиться уважно, доброзичливо, проявляє чуйність та турботу. Дитина ходить у дошкільній заклад охайна, доглянута, батька зустрічає із радістю при поверненні додому. Мама ОСОБА_1В, відвідує сина у дошкільному закладі. Хлопчик іде до мами із радістю(а.с.125,141 том 1).

Національне сімейне законодавство, яке будується на основі Конвенції, передбачає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини суд виходить з принципу рівності прав і обов'язків обох батьків, віддаючи перевагу тому з них, хто може створити найбільш сприятливі умови для виховання дитини, інші обставини, що мають істотне значення.

Колегія суддів при вирішенні спірного питання, дослідивши письмові матеріали справи, які у своїй сукупності свідчать, що протягом тривалого часу, а саме з інциденту, що стався в дитячому закладі, будучи забраним з лікарні 28.11.2016 року батьком, малолітній ОСОБА_5 проживає разом ізним. Деякий час, до переїзду батька і працевлаштування у м.Кривому Розі, ОСОБА_5 проживав із бабусею та дідусем по батьковій лінії.

Обидва батьки мають постійне місце роботи, стабільний заробіток, в змозі забезпечити усім необхідним малолітнього сина за для гармонійного розвитку. Батьки за місцем проживання та роботи характеризуються позитивно.

Матеріалами справи підтверджується, що батьки малолітнього проживають у різних містах із значною віддаленістю одне від одного. Батько із малолітнім ОСОБА_5 проживає у м.Кривому Розі, мати переїхала проживати до м.Дніпра, де працевлаштована та винаймає житло.

Колегія суддів на підставі обєктивно досліджених доказів, дійшла висновку про те, що за наявності однакових належних умов у сторін для проживання дитини та їх характеристик з місць проживання та роботи, встановив на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи, яким надано належну оцінку ті факти, що малолітня дитина постійно проживає з батьком у звичній для неї обстановці та оточенні, із бабусею та дідусем, відвідує секцію футболу та займається у клубі раннього розвитку «Індіго», відвідує дошкілький заклад, розташований у м. Кривому Розі, у той час, як необхідність зміни місця проживання дитини і його визначення за місцем проживання у матері в м.Дніпрі, зміни оточення, не знайшла свого підтвердження у судовому засіданні та не забезпечать якнайкраще інтереси дитини.

В судовому засіданні колегії суддів встанволено, що матері ОСОБА_1 не чиняться перешкоди у відвідуванні сина з боку батька. Вона зустрічається із ОСОБА_5 щоп'ятниці, за її бажанням та виробничою можливістю.

Мати дитини ОСОБА_1, не позбавлена батьківських прав стосовно дитини та має право на безперешкодне з нею (дитиною) спілкування та участь у її вихованні, а батько дитини ОСОБА_2 зобовязаний не перешкоджає позивачці у спілкуванні з сином ОСОБА_6 та у його вихованні.

Досліджені колегією суддів обставини справи, з урахуванням тривалого часу проживання сина разом із батьком, його стабільний психоемоційний стан та гарний розвиток, який забезпечив йому батько. Зловживання матір'ю спиртними напоями, у даному випадку є визначальним, адже матеріали справи містять інформацію про те, що позивач була в стані алкогольного сп'яніння після того, як проходила профілактичне лікування. Дитина протягом тривалого часу з листопада 2016 року проживає разом із батьком, розлучення з яким і зміна звичного оточення може спричинити дитині дискомфорт. Задля дотримання якнайкращих інтересів малолітнього, колегія суддів вирішила, визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5 з батьком ОСОБА_2 за його місцем проживання.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції, як таке, що ухвалено без повного врахування матеріалів справи на неповному дослідженні обставин, які мають значення для вірного вирішення спірного питання, згідно положення п.п.1,3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог й задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 із визначенням місця проживання малолітнього ОСОБА_5 з батьком ОСОБА_2 за його місцем проживання.

ОСОБА_9 ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

При зверненні до суду з позовом та за розгляд апеляційної скарги апелянт ОСОБА_2 сплатив судовий збір в розмірі 1762 грн., який підлягає стягненню з позивача ОСОБА_1 на його користь.

Керуючись ст.ст. 374,376,381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд ,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 липня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5 із матірю.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини з батьком - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком ОСОБА_2 за його місцем проживання.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору в розмірі 1762 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст судового рішення складено 07 березня 2019 року.

Головуючий:

Судді: