Постанова

Іменем України

25 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 344/300/15-ц

провадження № 61-10476св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 лютого 2016 року у складі судді Польської М. В. та ухвалу Апеляційного суду

Івано-Франківської області від 28 березня 2016 року у складі колегії суддів: Ясеновенко Л. Г., Вакарук В. М., Бойчука І. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2015 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), яке є правонаступником АКІБ «УкрСиббанк», звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту.

Позовна заява мотивована тим, що 24 липня 2006 року між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» укладений кредитний договір № 0, згідно з яким вона отримала від банку 39 000 доларів США, зі сплатою 11,8 % річних та кінцевим терміном повернення кредиту до 23 липня 2027 року

24 липня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладений договір поруки № 1/0-П, за умовами якого поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором за невиконання ОСОБА_1 зобов`язань за договором кредиту від 24 липня 2006 року № 0.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором від 24 липня 2006 року № 0 станом на 23 грудня 2014 року у неї утворилась заборгованість у розмірі 36 234,71 доларів США.

Оскільки ОСОБА_1 не виконала взяті на себе зобов`язання за кредитним договором від 24 липня 2006 року № 0, тому ПАТ «УкрСиббанк» просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 36 234,71 доларів США.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 лютого 2016 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 24 липня 2006 року № 0 у розмірі 36 234,71 доларів США. У задоволенні іншої частини вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором утворилась заборгованість, яка станом на 23 грудня 2014 року становила 36 234,71 доларів США, з яких: 32 754,90 доларів США - заборгованість за кредитом, 3 479,81 грн - прострочена заборгованість за процентами за користування кредитом, 491,62 грн - пеня за прострочення сплати кредиту, 5 608,96 грн - пеня за прострочення сплати процентів.

Оскільки 19 березня 2009 року боржник і кредитор без погодження з поручителем змінили зобов`язання боржника, шляхом укладення додаткової угоди № 3 до кредитного договору, з якої не вбачається інформованість поручителя про збільшення розміру його відповідальності, суд першої інстанції дійшов висновку про припинення поруки відповідно до частини першої статті 559 ЦК України та стягнення кредитної заборгованості лише з ОСОБА_1 .

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 березня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк» відхилено, рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 лютого 2016 року залишено без змін.

Ухвалу суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про припинення поруки ОСОБА_2 у зв`язку з відсутністю доказів про погодження з ним змін до кредитного договору, оскільки відповідно до частини першої статті 559 ЦК України факт зміни умов поруки без згоди з поручителем є самостійною підставою припинення правовідносин поруки, яка не вимагає укладення договору.

Короткий зміст доводів касаційної скарги та її вимог

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «УкрСиббанк», посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, просило скасувати рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 березня 2016 року і ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій всебічно та повно не з`ясували фактичні обставини справи, не дослідили повністю наявні в матеріалах справи докази. До договору поруки, укладеного 27 липня 2006 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 , укладено додаткову угоду від 19 лютого 2009 року № 1, яка була укладена одночасно з додатковими угодами від 19 лютого 2009 року № 1 і 3 до кредитного договору. Укладаючи додаткову угоду № 1 до договору поруки, поручитель був ознайомлений з тим, що така укладається у зв`язку з укладенням між банком та позичальником додаткової угоди від 19 лютого 2009 року до кредитного договору від 24 липня 2006 року № 0 щодо зміни основного зобов`язання, розміру ануїтетного платежу, графіка погашення кредиту та кінцевого строку виконання зобов`язання.

Отже, підстави вважати, що порука є припиненою відповідно до частини першої статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, відсутні.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками справи до суду не подано.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 липня 2016 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ПАТ «УкрСиббанк» на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 березня 2016 року і витребувано з Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області цивільну справу № 344/300/15-ц.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2018 року цивільну справу № 344/300/15-ц передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 03 липня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини, встановлені судами

Суди встановили, що 24 липня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладений договір № 0 про надання кредиту на суму 39 000 доларів США, зі сплатою 11,8 % річних та кінцевим терміном повернення до 23 липня 2027 року.

Для забезпечення виконання кредитних зобов`язань 24 липня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладений договір поруки № 1/0-П, за умовами якого поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором за невиконання ОСОБА_1 зобов`язань за договором кредиту від 24 липня 2006 року № 0 (а. с. 40).

19 лютого 2009 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладена додаткова угода № 1 про внесення змін до кредитного договору, за умовами якої сторони дійшли згоди про зміну схеми погашення кредиту, зокрема про погашення кредиту шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 355 доларів США до 25 числа кожного календарного місяця.

Цією ж додатковою угодою передбачено, що розмір ануїтетного платежу може змінюватись у випадку зміни процентної ставки відповідно до умов договору.

Пунктом 3 додаткової угоди від 19 лютого 2009 року № 1 до кредитного договору від 24 липня 2006 року № 0, укладеної між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в термін не пізніше 23 липня 2037 року.

Згідно з пунктом 4 додаткової угоди від 19 лютого 2009 року № 1 до кредитного договору від 24 липня 2006 року № 0 сторони домовились, що за зміну схеми погашення кредиту позичальник згідно з умовами договору сплачує банку комісію за управління кредитом при зміні схеми погашення кредиту у розмірі 0,00 доларів США. Комісія нараховується і сплачується у день підписання цієї угоди в національній валюті за курсом Національного банку України на день сплати згідно з умовами договору (а. с. 25, 26).

19 березня 2009 року між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_1 укладена додаткова угода № 3 до кредитного договору від 24 липня 2006 року № 0 про перенесення строків виконання зобов`язань позичальника зі сплати процентів за договором (а. с. 39).

19 лютого 2009 року між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_2 укладена додаткова угода до договору поруки, за умовами якої змінено умови основного зобов`язання, а саме: сума кредитного договору - 39 000 доларів США, що в еквіваленті 300 300 грн, розмір ануїтетного платежу - 355 доларів США, кінцевий термін виконання основного зобов`язання - 23 липня 2037 року.

Пунктом 2 додаткової угоди від 19 лютого 2009 року № 1 до договору поруки доповнено договір поруки пунктом 5.11 такого змісту: «5.11. Сторони ознайомлені з усіма умовами договору(ів), що обумовлюють основне зобов`язання, в тому числі стосовно можливості зміни розміру зобов`язань у більшу та/або меншу сторону, строку і порядку його виконання, забезпеченого цим договором та/або договорами. Сторони досягли згоди відносно розміру, строку і порядку виконання зобов`язань, що забезпечуються відповідно до цього договору, розуміючи при цьому можливість зміни розміру зобов`язань у більшу та/або меншу сторону, строку і порядку його виконання у випадках, передбачених умовами договору(ів), що обумовлюють основне зобов`язання. Сторони підтверджують, що згідно цього договору забезпечуються також і розмір зобов`язань, строк і порядок їх виконання, який може бути змінено відповідно до умов вищевказаних договорів, що обумовлюють основне зобов`язання» (а. с. 42).

Позиція Верховного Суду

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 цього Кодексу).

Відповідно до статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 651 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (частина перша статті 653 ЦК України).

За змістом частини першої статті 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає зі звичаїв ділового обороту.

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

За своєю правовою природою згода поручителя на зміну зобов`язання є одностороннім правочином, для вчинення якого не передбачено обов`язкової письмової форми та який вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (частина друга статті 205 ЦК України).

Судами при вирішенні спорів про стягнення заборгованості з поручителя необхідно надавати належну оцінку діям поручителя, які б свідчили про надання ним згоди на збільшення обсягу своєї відповідальності.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 22 жовтня 2014 року у справі № 6-101цс14.

Вирішуючи питання щодо можливості солідарного стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_1 як позичальника та ОСОБА_2 як поручителя позичальника, суди попередніх інстанцій неправильно визначили характер спірних правовідносин та норми права, які їх регулюють, унаслідок чого обмежились формальним висновком про те, що мало місце збільшення обсягу відповідальності поручителя без його згоди.

Однак такі висновки судів є помилковими.

Положеннями додаткової угоди від 19 березня 2009 року № 3 до договору про надання споживчого кредиту від 24 липня 2006 року № 0, укладеної між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , сторони узгодили перенесення строків виконання зобов`язань позичальника зі сплати процентів, нарахованих згідно з умовами договору за використання кредитних коштів у доларах США в період з 01 січня 2009 року до 31 січня 2009 року, на період з 01 лютого 2014 року до 20 лютого 2014 року (пункт 1.1 додаткової угоди № 3 від 19 березня 2009 року).

Відповідно до пункту 4 додаткової угоди № 3 від 19 березня 2009 року до договору про надання споживчого кредиту від 24 липня 2006 року № 0, укладеної між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , інші умови договору та додаткових угод до нього залишаються без змін.

Таким чином, домовившись про перенесення строків виконання зобов`язань позичальника зі сплати процентів, сторони не передбачили зміну відповідальності позичальника.

З огляду на викладене підстави для застосування положень частини першої статті 559 ЦК України щодо припинення поруки ОСОБА_2 за зобов`язанням ОСОБА_1 відсутні, а висновок судів попередніх інстанцій про неможливість солідарного стягнення кредитної заборгованості з боржника та поручителя - помилковий, оскільки не ґрунтується на обставинах справи та нормах матеріального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Відповідно до частин першої, третьої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Оскільки суди першої та апеляційної інстанцій правильно встановили обставини справи, однак неправильно застосували норми матеріального права, а встановлення додаткових обставин, а також дослідження та оцінка доказів у справі не потребується, і оскаржувані судові рішення не відповідають вимогам законності й обґрунтованості, колегія суддів вважає за можливе ухвалити нове рішення у справі про задоволення позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» на підставі статті 412 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 415 ЦПК України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги приймає постанову відповідно до правил, встановлених статтею 35 та главою 9 розділу III цього Кодексу, з особливостями, зазначеними в статті 416 цього Кодексу.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 березня 2016 року скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість у розмірі 36 234,71 доларів США.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк