Постанова

Іменем України

18 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 501/2301/15-ц

провадження № 61-30119св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -Ступак О. В. (суддя-доповідач),
суддів:Гулейкова І. Ю., Усика Г. І., Олійник А. С., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Державне підприємство «Іллічівський морський торговельний порт»,

треті особи: Незалежна профспілка працівників Іллічівського морського торговельного порту, Профспілка робітників морського транспорту Іллічівського морського торговельного порту, Спілка професіоналів докерів-механізаторів Іллічівського морського торговельного порту, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги ОСОБА_1 , Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 04 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 23 травня 2017 року у складі колегії суддів: Гайворонського С. П., Сегеди С. М., Кононенко Н. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішень судів

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт» (далі - ДП «Іллічівський морський торговельний порт»), треті особи: Незалежна профспілка працівників Іллічівського морського торговельного порту, Профспілка робітників морського транспорту Іллічівського морського торговельного порту, спілка професіоналів докерів-механізаторів Іллічівського морського торговельного порту, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Свої вимог позивач мотивувала тим, що 03 листопада 1994 року працювала у ДП «Іллічівський морський торговельний порт» на різних посадах, у тому числі 02 грудня 2013 року переведена на посаду сестри медичної вищої категорії пункту з наркологічного контролю та сангігієндопомоги першого терміналу. 22 серпня 2014 року між ДП «Іллічівський морський торговельний порт» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Трансгрейнтермінал» (далі - ТОВ «Трансгрейнтермінал») укладена угода про співробітництво, відповідно до якої передбачалися соціальні гарантії працівникам третього терміналу, які будуть переведені до приватного підприємства у зв`язку з переданням в оренду державного нерухомого майна.

Наказом ДП «Іллічівський морський торговельний порт» від 23 січня 2015 року внесено зміни в організації виробництва і праці третього терміналу.

26 січня 2015 року ДП «Іллічівський морський торговельний порт» видано наказ «Про переміщення працівників підприємства», яким виключено зі штатних розписів структурних підрозділів (першого, другого, четвертого терміналів та Портових ремонтних майстерень) певний перелік робочих місць та посад, а у структурному підрозділі «третій термінал» введені робочі місця та посади, в тому числі посада «сестри медичної» кількістю дві штатні одиниці.

26 січня 2015 року ДП «Іллічівський морський торговельний порт» видано наказ, яким переміщені конкретні працівники підприємства, в тому числі і вона, сестра медичної вищої категорії пункту з наркологічного контролю та сангігієндопомоги (хоз. № 1-1 термінал), переміщено постійно з 02 лютого 2015 року сестрою медичною вищої категорії пункту з наркологічного контролю та сангігієндопомоги (хоз. № 3 термінал) третього терміналу, з оплатою згідно зі штатним розписом, режим роботи - п`ятиденний робочий тиждень.

Наказом ДП «Іллічівський морський торговельний порт» від 20 квітня 2015 року № 225/0-1 її звільнено на підставі пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці.

Позивач вважала, що наказами від 26 січня 2015 року № 33 та № 46/0 відповідач фактично здійснив переведення, а не переміщення, в результаті якого відбулося зміна найменування посади, яку вона займала та на яку була прийнята на роботу. Відповідач не мав правових підстав починаючи із 03 лютого 2015 року в зв`язку з її відмовою виконувати спірні накази, не допускати її на роботу та не виплачувати заробітну плату.

Водночас позивач вказувала, що звільнення з роботи згідно з наказом від 24 квітня 2015 року про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України вважає незаконним, у зв`язку з тим, що профспілковий комітет не надав згоди на її звільнення.

Із урахуванням зазначеного позивач просила:

поновити їй строк на оскарження наказу директора ДП «Іллічівський морський торговельний порт» від 26 січня 2015 року № 33 «Про переміщення працівників підприємства» та наказу ДП «Іллічівський морський торговельний порт» від 26 січня 2015 року № 46/0 про її переміщення;

визнати наказ ДП «Іллічівський морський торговельний порт» від 26 січня 2015 року № 33 «Про переміщення працівників підприємства» у частині виключення зі штатного розпису третього терміналу посади сестри медичної вищої категорії пункту з наркологічного контролю та сангігієндопомоги, яку вона займала, незаконним та скасувати;

визнати наказ директора ДП «Іллічівський морський торговельний порт» від 26 січня 2015 року № 46/0 про її переміщення незаконним та скасувати;

визнати наказ першого заступника директора підприємства від 20 квітня 2015 року про припинення трудового договору та її звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України незаконним та скасувати;

поновити її на посаді сестри медичної вищої категорії пункту з наркологічного контролю та сангігієндопомоги третього терміналу;

стягнути з ДП «Іллічівський морський торговельний порт» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи із 03 лютого 2015 року по час ухвалення рішення суду;

рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць та поновлення на роботі піддати до негайного виконання.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 04 листопада 2015 року поновлено ОСОБА_1 строк на оскарження наказу директора ДП «Іллічівський морський торговельний порт» від 26 січня 2015 року № 33 «Про переміщення працівників підприємства» та наказу директора ДП «Іллічівський морський торговельний порт» від 26 січня 2015 року № 46/0 про переміщення ОСОБА_1 Визнано наказ першого заступника директора ДП «Іллічівський морський торговельний порт» від 20 квітня 2015 року № 225/0-1 про припинення трудового договору та звільнення ОСОБА_1 за пунктом 1 частиною першою статті 40 КЗпП України незаконним та скасовано. Поновлено ОСОБА_1 у ДП «Іллічівський морський торговельний порт» на посаду сестри медичної вищої категорії пункту з наркологічного контролю та сангігієндопомоги третього терміналу. Стягнуто з ДП «Іллічівський морський торговельний порт» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи із 03 лютого по 04 листопада 2015 року в сумі 67 742,85 грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 23 травня 2017 року апеляційні скарги ОСОБА_1 , ДП «Іллічівський морський торговельний порт», Профспілки робітників морського транспорту Іллічівського морського торговельного порту відхилено. Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 04 листопада 2015 року залишено без змін.

Вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанцій виходили із того, що позивач звільнена з роботи на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України без дотримання положень трудового законодавства, а саме без попередньої згоди виборного органу незалежної профспілкової організації, членом якої вона є. Таким чином, її права підлягають захисту шляхом поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Позивач відмовилася від переміщення та з 03 лютого до 23 квітня 2015 року виходила на своє робоче місце, у цей період трудовий договір продовжував діяти, а тому відповідач незаконно не виплачував заробітну плату позивачу у цей період.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників

У червні 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 04 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 23 травня 2017 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції, змінити рішення суду першої інстанції шляхом ухвалення нового рішення про задоволення позову повністю.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідач вийшов за межі умов трудового договору та здійснив переведення, а не переміщення позивача, зміна найменування та розташування робочого місця свідчать про те, що відбулося саме переведення на іншу роботу.

У червні 2017 року ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 04 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 23 травня 2017 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволені позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій, встановивши законність наказу про переміщення позивача, безпідставно стягнули із відповідача середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу за період із 03 лютого по 24 квітня 2015 року, тобто за період із дати переміщення до дати звільнення позивача. При обчисленні середньої заробітної плати, суди помилково використовували бухгалтерські довідки за листопад та грудень, оскільки позивач останні два місяці перед звільненням не працювала не з вини роботодавця. Крім цього, суди помилково врахували одноразові виплати. Суди не перевірили факт відсутності легалізації первинної профспілкової організації «Складських працівників Незалежної профспілки», не встановили чи повноважним був склад виборного профспілкового органу первинної профспілкової організації, який приймав рішення про відмову в надані згоди на звільнення та чи є обґрунтованим прийняте ним рішення.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалами Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22, 23 червня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційними скаргами ОСОБА_1 , ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ», витребувано цивільну справу та надано строк на подання заперечень на касаційну скаргу.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, касаційна скарга ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» підлягає частковому задоволенню із таких підстав.

Судами встановлено, що 22 серпня 2014 року між ДП «Іллічівський морський торговельний порт» та ТОВ «Трансгрейнтермінал» укладена угода про співробітництво, відповідно до якої передбачалися соціальні гарантії працівникам третього терміналу, які будуть переведені до приватного підприємства у зв`язку з переданням в оренду державного нерухомого майна.

Відповідно до пункту 1 угоди про співробітництво від 22 серпня 2014 року переведення працівників до приватного підприємства проводилось за їх бажанням.

23 січня 2015 року ДП «Іллічівський морський торговельний порт» прийнято наказ № 28 про зміни в організації виробництва і праці третього терміналу, яким передбачалось ліквідацію із 23 квітня 2015 року структурного підрозділу «Третій термінал» з усіма робочими місцями та посадами, що складають його штатний розпис.

26 січня 2015 року ДП «Іллічівський морський торговельний порт» видано накази № 33 та 46/О про переміщення працівників та ОСОБА_1 , яке відбувалося у зв`язку із забезпеченням заходів щодо реорганізації підприємства, а також у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, що пов`язані з передачею в оренду основних засобів структурного підрозділу «Третій термінал».

ДП «Іллічівський морський торговельний порт» видано наказ від 20 квітня 2015 року № 225/О-1 про звільнення ОСОБА_1 із 24 квітня 2015 року у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

ОСОБА_1 звільнена без попередньої згоди виборного органу Незалежної профспілки працівників Іллічівського морського торговельного порту, членом якої вона є. Президія Незалежної профспілки відмовила в наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 із ДП «Іллічівський морський торговельний порт».

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до частини другої статті 32 КЗпП Українине вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором.

Звільнення з підстав, зазначених у пункті 1 частини першої статті 40 КЗпП України, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, необхідно з`ясувати, чи дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація, або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норми законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до частин першої та сьомої статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з підстав, передбачених пунктом 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації) статті 40 КЗпП України, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного профспілкового органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Рішення виборного органу первинної профспілкової організації про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації.

Згідно з частиною шостою статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, із яким погодився й суд апеляційної інстанції, встановивши, що Незалежна профспілка працівників Іллічівського морського торговельного порту обґрунтовано відмовила у наданні згоди на звільнення позивача, дійшов правильного висновку про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення позивача, оскільки у порушення частин першої та сьомої статті 43 КЗпП України звільнення останньої відбулося без попередньої згоди виборного профспілкового органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, у зв`язку із чим позивач підлягає поновленню на роботі із виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що відповідач вийшов за межі умов трудового договору та здійснив переведення, а не переміщення позивача, з огляду на таке.

У відповідному розділі Національного класифікатора України «Класифікатор професій» ДК003:2010, затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 28 липня 2010 року № 327, міститься посада «сестра медична», код - 3231. Згідно з примітками 1 та 2 Додатка В Національного класифікатора України «Класифікатор професій» ДК003:2010 до професій (професійних назв робіт) можуть застосовуватися похідні слова за умови збереження галузевої та функціональної належності, кваліфікаційних вимог, виключення дублювання, збереження коду новоутвореної професії. Назви професій можуть бути розширені за потребою користувача термінами та словами, які уточнюють місце роботи, виконувані роботи, сферу діяльності за умови дотримання лаконічності викладення, якщо інше не передбачено у КП чи відповідних законодавчо-правових актах.

Наказом директора ДП «Іллічівський морський торговельний порт» від 05 червня 2014 року № 263 затверджена посадова інструкція сестри медичної вищої категорії пункту наркологічного контролю та санітарно-гігієнічної допомоги, тобто на підприємстві діє єдина посадова інструкція вказаної посади, незалежно від структурного підрозділу, в якому працівник виконує посадові обов`язки.

Таким чином, позивача було саме переміщено, а не переведено на роботу сестри медичної вищої категорії пункту наркологічного контролю та санітарно-гігієнічної допомоги третього терміналу, оскільки переміщення позивача передбачалося на тому ж підприємстві в інший структурний підрозділ у тій самій місцевості та в межах відповідної посади.

Разом з цим Верховний Суд не може у повній мірі погодитися із рішеннями судів попередніх інстанцій у частині стягнення середньої заробітку за час вимушеного прогулу з огляду на таке.

Статтею 235 КЗпП України передбачено, що виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу здійснюється у випадках: звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу (частина перша); у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству (частина третя); у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу (частина четверта).

Отже, вимушений прогул визначається як період часу, з якого почалось порушення трудових прав працівника (незаконне звільнення або переведення на іншу роботу, неправильне зазначення формулювання причин звільнення або затримки видачі трудової книжки при звільненні) до моменту поновлення таких прав, тобто ухвалення рішення про поновлення працівника на роботі, чи визнання судом факту того, що неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника.

Таким чином, оскільки позивач звільнена з 24 квітня 2015 року, суди попередніх інстанцій неправильно визначили період вимушеного прогулу із 03 лютого 2015 року, коли вимушений прогул у зв`язку з її звільненням ще не почався.

Період з 03 лютого до 24 квітня 2015 року не є вимушеним прогулом у розумінні статті 235 КЗпП України, оскільки переміщення позивача на роботу до підрозділу третього терміналу порту відбулося без порушення трудового законодавства.

Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, (далі - Порядок) основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 Порядку).

При цьому Верховний Суд звертає увагу на те, що при обчисленні середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі необхідно брати до уваги робочі дні, а не календарні.

Крім цього, при обчисленні середнього заробітку за час вимушеного прогулу суди першої та апеляційної інстанцій не врахували, що відповідно до Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження не враховуються одноразові виплати, та помилково включили у розрахунок нараховану у грудні 2014 року позивачу премію до святкових дат.

За приписами частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Виходячи з викладеного, касаційна скарга ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» підлягає частковому задоволенню, а ухвалені у справі судові рішення судів попередніх інстанцій у частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Інші доводи касаційних скарг по своїй суті зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростував. У силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Верховний Суд у цій справі не вбачає підстав для відступлення від правових висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 01 листопада 2017 року у справах № 501/2302/15-ц, 501/2475/15-ц, 501/2309/15-ц, 501/2489/15-ц, які мають аналогічний предмет спору (переміщення працівників у структурних підрозділах ДП «Іллічівський морський торговельний порт» та поновлення вивільнених працівників на роботі).

Керуючись статтями 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Касаційну скаргу Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» задовольнити частково.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 04 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 23 травня 2017 року в частині стягнення із відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасувати, справу у цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 04 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 23 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО. В. Ступак

Судді:І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

Г. І. Усик

В. В. Яремко