Житомирський апеляційний суд
Справа №277/1032/18 Головуючий у 1-й інст. Прищепа Т. П.
Категорія 59 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Талько О.Б., Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання: Добровольської Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за поданням державного виконавця відділу державної виконавчої служби Ємільчинського РУЮ Гарбара Валентина Сергійовича про обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Ємільчинського районного суду Житомирської області від 21 січня 2009 року, яка постановлена суддею Пасічним Т.З. смт Ємільчине Житомирської області

в с т а н о в и в:

В січні 2009 року державний виконавець відділу державної виконавчої служби Ємільчинського районного управління юстиції Гарбар В.С. звернулася до суду із поданням про обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3, мотивуючи тим, що на виконанні відділу ДВС знаходиться виконавчий лист № 2-п-1158 від 09.08.2006 р. про стягнення з ОСОБА_3 на користь Стодульської Катажани аліментів на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та на утримання матері дитини. Боржник ухиляється від сплати аліментів, на виклики до державного виконавця не з'являєтеся, за місцем проживання відсутній, а тому виникла необхідність в обмеженні його права виїзду за межі України.

Ухвалою Ємільчинського районного суду Житомирської області від 21 січня 2009 року подання задоволено і тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_3.

Ухвалою Ємільчинського районного суду Житомирської області від 05 грудня 2018 року відновлено втрачене судове провадження у справі № 6-1 за поданням державного виконавця ВДВС Ємільчинського РУЮ про обмеження боржника ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України.

В апеляційній скарзі боржник ОСОБА_3 просить ухвалу суду скасувати та відмовити у задоволенні подання. Зазначає, що суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, а саме щодо наявності в його діях такої ознаки як «ухилення» від виконання боргових зобов'язань.

В судовому засіданні боржник ОСОБА_3 та його представник доводи апеляційної скарги підтримали. Просили апеляційну скаргу задовольнити та скасувати ухвалу суду першої інстанції.

Представник відділу ДВС в судове засідання не з'явився, з невідомих суду причин. Про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. З урахуванням положень ч.2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за його відсутності.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що на виконанні Ємільчінського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Житомирській області знаходиться виконавче провадження № 33524259 про стягнення з ОСОБА_3 на користь на користь Стодульської Катажани аліментів на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1

Задовольняючи подання державного виконавця суд послався на те, що ОСОБА_3 ухиляється від сплати аліментів, на виклики до державного виконавця не з'являється.

Колегія суддів не погоджується із такою думкою суду, виходячи з наступного.

Правові підстави для тимчасового обмеження громадян України у праві виїзду за кордон, на час постановлення оскаржуваної ухвали, були визначені ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і виїзду в України громадян України», яким, зокрема, було і ухилення громадянина від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

З аналізу вказаної норми вбачається, що невиконання рішення суду не є безумовною підставою для обмеження боржника у праві виїзду за межі України. Обов'язковою умовою є свідоме ухилення від виконання зобов'язань і ця обставина повинна бути доведена.

Узагальнюючи судову практику щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України 01 лютого 2013 року Верховний Суд України зазначив наступне:

«Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне».

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК (в редакції 2004 р.) наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання».

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

На підставі наведеного вище можна зробити висновок, що поняття «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо)».

Звертаючись із відповідним поданням державним виконавцем не наведено обставин саме на підтвердження дій або бездіяльності ОСОБА_3, що виразилися в ухиленні від погашення боргових зобов'язань.

В матеріалах справи відсутні відомості про отримання боржником повідомлень-викликів державного виконавця, підтверджуючих документів про вручення вищезазначених викликів державним виконавцем не надано.

Будь-яких доказів наявності коштів на рахунках боржника, накладення на них арешту або наявність майна, на яке може бути звернуто стягнення, державним виконавцем не було надано. Не наведено доказів і про перешкоджання державному виконавцю вчиняти виконавчі дії на погашення боргових зобов'язань.

Вказані обставини не були враховані судом під час винесення ухвали про задоволення подання про обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3, а тому ухвала підлягає скасуванню з постановленням нової - про відмову у задоволенні подання.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Ємільчинського районного суду Житомирської області від 21 січня 2009 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Ємільчинського РУЮ Гарбара Валентина Сергійовича про обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 05 березня 2019 року.

Головуючий Судді