Єдиний унікальний номер 725/927/19
Номер провадження 4-с/725/1/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2019 року м. Чернівці

Першотравневий районний суд м. Чернівці у складі:

головуючої судді Федіної А.В.,

за участю секретаря судового засідання Томко І.Д.,

та державного виконавця Антишиної Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області ОСОБА_2 в рамках виконавчого провадження ВП №47371734, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року заявник звернулась до суду з вище вказаною скаргою, в обґрунтування якої посилалась на те, що з метою примусового виконання рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 06.08.2014 року про стягнення кредитної спілки «Рідне коло» на її користь заборгованості за договорами про залучення внеску (вкладу) кредитної спілки на депозитний рахунок №1432 від 01.06.2012 року в розмірі 81000 грн. та внесених відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №б/н від 18.06.2007 року в розмірі 40240 грн., а всього 121240 грн., судом було видано виконавчий лист, який у встановленому законом порядку був звернутий нею до виконання та державним виконавцем відкрито виконавче провадження ВП №47371734.

Разом з тим, 05.02.2019 року їй стало відомо, що постановою головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області ОСОБА_2 від 13.12.2018 року повернуто вказаний виконавчий лист стягувачу, оскільки майна на яке можливо було б звернути стягнення у ході проведення виконавчих дій у боржника не виявлено.

Вважає вказану постанову головного державного виконавця Другого ВДВС м. Чернівці незаконною, оскільки державний виконавець не в повній мірі використала наданні їй Законом України «Про виконавче провадження» повноваження з метою встановлення наявності у боржника майна та грошових коштів, оскільки боржник на даний час не припинений, а лише перебуває в стані ліквідації, наявність у власності боржника транспортних засобів на даний час встановлюється органами поліції, оскільки розшукова справа не припинена. Також зазначала, що арештовані рахунки боржника не є підставою вважати про відсутність у нього коштів, а також останній має можливість задовольнити вимоги стягувачів шляхом виконання інших виконавчих проваджень про стягнення заборгованості на його користь за кредитними договорами.

Крім того, зазначала, що в провадженні органів виконавчої служби перебувають кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з кредитної спілки «Рідне коло» на користь вкладників, а тому державний виконавець зобовязаний діяти в інтересах стягувачів в межах зведеного виконавчого провадження, проте таких дій нею вчинено не було, що ставить стягувачів у несправедливі умови щодо можливості задоволення своїх вимог.

На підставі вище викладеного, посилаючись на норми процесуального права, вимоги Закону України «Про виконавче провадження», просила визнати постанову головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області ОСОБА_2 від 13.12.2018 року у виконавчому провадженні ВП №47371734 про повернення стягувачу виконавчого листа №725/3255/14-ц незаконною та скасувати; зобовязати головного державного виконавця Антишину Г.М. відновити виконавче провадження та зобовязати її вжити заходів щодо виконання судового рішення.

На вказану скаргу головним державним виконавцем Антишиною Г.М. подано відзив в якому остання просила в задоволенні скарги відмовити, посилаючись на те, що виконавче провадження ВП №47371734 перебуває в рамках зведеного виконавчого провадження ВП №55621707 та всі виконавчі дії здійснюється в межах вказаного виконавчого провадження. Зазначала, що першочергово виявлені кошти боржника були перераховані в порядку ст.ст. 45,46 Закону України «Про виконавче провадження», при цьому вжитими державними виконавцем заходами майна для задоволення вимог стягувачів не встановлено, оскільки боржник перебуває в стані припинення, його представник на виклики державного виконавця не зявляється, транспортні засоби не розшукані. Оскільки, транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року, вважає, що оскаржувана постанова прийнята правомірно та відповідає положенням п. 7 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

В судове засідання представник заявник не зявилась, направила до суду клопотання про розгляд скарги без її участі, при цьому скаргу просила задовольнити.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Головний державний виконавець Антишина Г.М. в судовому засіданні просила в задоволенні скарги відмовити з підстав, зазначених у відзиві.

Представник боржника кредитної спілки «Рідне коло» в судове засідання не зявився, хоча повідомлявся про час та місце розгляду скарги, про причини своєї неявки суд не повідомив.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Таким чином, дана скарга може бути розглянута за відсутності представника боржника.

Суд, заслухавши пояснення державного виконавця, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст.ст. 55,124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Згідно ч. 5 ст. 124, п. 9 ст. 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. До основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Судом встановлено, що заочним рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 06.08.2014 року стягнуто з кредитної спілки «Рідне коло» на користь ОСОБА_1 з заборгованість за договорами про залучення внеску (вкладу) кредитної спілки на депозитний рахунок №1432 від 01.06.2012 року в розмірі 81000 грн. та внесені відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №б/н від 18.06.2007 року грошові кошти в розмірі 40240 грн., а всього 121240 грн., а також 243,60 грн. на користь держави.

З метою примусового виконання вказаного рішення суду 10.09.2014 року було видано виконавчий лист, який стягувачем предявлено до виконання та відкрито виконавче провадження ВП №47371734.

Разом з тим, постановою головного державного виконавця Другого ВДВС м. Чернівці ГТУЮ у Чернівецькій області від 13.12.2018 року вказаний виконавчий документ був повернутий стягувачу у звязку з тим, що у божника відсутнє майно на яке може бути звернено стягнення та він не отримує доходи, а здійсненні державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними, транспортні засоби, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

Копія вказаної постанови стягувачем отримано 04.02.2019 року, що підтверджується листом ПАТ «Укрпошта» від 11.02.2019 року.

За змістом ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Положення ст. 447 ЦПК України дублюються зі змістом ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, умови і порядок виконання рішень судів та інших органів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку встановленні Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до положень ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державному виконавцю надані широкі права та повноваження у процесі здійснення виконавчого провадження.

Згідно п.20 Розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 року у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені ч.1 ст. 40 Закону.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що державним виконавцем отримано дані про те, що з 10.06.2014 року боржник перебуває в стані припинення, кошти на арештованих рахунках відсутні, майна на яке можливо було б звернути стягнення у ході проведення виконавчих дій не встановлено, транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією не яви ялені протягом року з дня оголошення розшуку.

При винесені оскаржуваної постанови державний виконавець керувалась п. 2, п. 7 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до яких виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

З тексту відзиву вбачається, що розшук майна боржника оголошено 14.10.2014 року, тобто більш ніж чотири роки тому, при цьому копії вказаної постанови до відзиву не долучено та не надано для огляду в судовому засіданні, а також у звязку з реорганізацією органів виконавчої служби, вказане вище виконавче провадження зупинялось та передавалось на виконання з ЧМВ ДВС у Чернівецькій області Дргуому ВДВС м.Чернівці. Матеріали справи не містять відомостей про те, що з часу оголошення в розшук транспортних засобів боржника державним виконавцем здійснювався контроль за виконанням вказаної постанови та отримано з органів поліції відомості про хід виконання постанови про розшук майна боржника, оскільки саме на підставі даних про розшук майна боржника державний виконавець уповноважений приймати рішення про повернення виконавчого документу стягувачу. Належних та допустимих доказів наявності у державного виконавця інформації з органів поліції про стан розшуку майна боржника (транспортних засобів) на момент винесення оскаржуваної постанови матеріали справи не містять.

Так, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та гарантією судового захисту порушених прав, а тому державний виконавець повинен вживати всіх передбачених законом заходів з метою забезпечення права на справедливий судовий захист, проте в оскаржуваній постанові про повернення виконавчого документа стягувачу зазначено лише, що заходи щодо розшуку майна виявились безрезультатними, однак суду не надано доказів того, що державним виконавцем дійсно вичерпано усі можливі засоби з метою примусового виконання рішення суду.

Таким чином, оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а виконавче провадження відновленню.

У відповідності до вимог ст.ст. 451, 453 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, відповідний орган державної виконавчої служби, приватний виконавець повідомляють суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

Разом з тим, суд не знаходить підстав для задоволення скарги в частині вимог про зобовязання державного виконавця вжити заходів щодо виконання судового рішення, оскільки вчинення передбачених законом виконавчих дій входить до обовязків державного виконавця, які реалізуються ним у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та відповідних підзаконних нормативних актів, а суд в такому випадку лише перевіряє відповідність прийнятного рішення вимогам чинного законодавства, у разі його оскарження в порядку передбаченому законом.

За таких обставин, наслідком визнання постанови незаконною є відновлення виконавчого провадження за вище вказаним виконавчим листом, що є належним способом захисту порушених прав заявника.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 55,124 Конституції України, ст.ст. 2, 4, 5, 7, 1, 12, 76-89, 258, 259, 260, 261,268, 273, 352, 353, 354, 355, 447-453 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Скаргу задовольнити частково.

Визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області ОСОБА_2 від 13.12.2018 року у виконавчому провадженні ВП №47371734 про повернення стягувачу виконавчого листа №725/3255/14-ц виданого 10.09.2014 року Першотравневим районним судом м.Чернівці про стягнення з Кредитної спілки «Рідне коло» на користь ОСОБА_1 заборгованості.

Зобовязати головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області ОСОБА_2 відновити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №725/3255/14-ц виданого 10.09.2014 року Першотравневим районним судом м.Чернівці про стягнення з Кредитної спілки «Рідне коло» на користь ОСОБА_1 заборгованості.

В задоволенні решти заявлених вимог - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня виготовлення її повного тексту безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду або в той самий строк через Першотравневий районний суд м. Чернівці відповідно до вимог п. 15.5 розділу тринадцятого ЦПК України.

Повний текст ухвали виготовлений 07.03.2019 року.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці А. В. Федіна