ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2019 року

м. Харків

Справа № 643/11010/18

Провадження № 22-ц/818/36/19

Категорія: відшкодування шкоди

Харківський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача: Кіся П.В.,

суддів: Бурлака І.В., Яцини В.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 09 жовтня 2018 року у складі судді Букреєвої І.А.

у цивільній справі № 643/11010/18 за позовом ОСОБА_2 в особі адвоката Тищенка Романа Олександровича до ОСОБА_5 про стягнення матеріальної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

09.08.2018 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 звернувся до суду в позовом в якому просив стягнути з ОСОБА_5 в якості компенсації матеріальної шкоди 37 997 грн 10 коп. та судовий збір у зв'язку з порушенням відповідачем умов Договору прокату легкового автомобіля.

В позовній заяві зазначав, що 20.04.2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 було укладено Договір прокату легкового автомобіля № б/н, відповідно до розділу 1 якого позивач передав, а відповідач прийняв у строкове платне користування легковий автомобіль НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2.

Відповідно до п. 3.2.1. Договору позивач має право на відшкодування 100% збитків від відповідача у випадку повернення автомобіля в неповній комплектності, або, зокрема, повернення автомобіля з пошкодженим обладнанням в розмірі суми, необхідної для відновлення комплектності.

Відповідно до п. 5.6. Договору відповідач повинен відшкодувати позивачу заподіяний збиток повністю, зокрема, у разі порушення відповідачем Правил дорожнього руху, що спричинило ДТП.

02.11.2016 року о 15:30год. ОСОБА_5, керуючи автомобілем, в м. Харків, по вул. Гончара, при проїзді нерегульованого перехрестя з вул. Чернишевського, не виконав вимоги дорожнього знаку 2.11 "надати дорогу", продовжував рух, внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем НОМЕР_3, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

02.12.2016року постановою Київського районного суду м. Харкова по справі 640/18201/16-ц було встановлено вину ОСОБА_5 за фактом вчинення останнім ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Відповідно до звіту № 434/18 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяні пошкодженням транспортного засобу від 02.11.2016 року, що виконаний ФОП ОСОБА_8 відповідно до якого, розмір збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу ЗАЗ SENS державний номер НОМЕР_4, номер кузова НОМЕР_5 складає 37 997 грн 10 коп., у зв'язку з чим позивач і змушений був звернутись до суду з позовом.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 09 жовтня 2018 року у задоволені вищевказаного позову відмовлено.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю, з тих підстав, що судове рішення є незаконним, необґрунтованим, та прийнято з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 зазначає, що суд першої інстанції призначаючи справу до розгляду у спрощеному провадженні без виклику сторін позбавив представника позивача можливості бути присутнім у судовому засіданні та довести суду правомірність позовних вимог, а також надати необхідні докази, тому заочне рішення має бути скасоване як необґрунтоване

Крім того відповідно до договору прокату, укладеного між позивачем та відповідачем, а саме у п. 1.2.1. чітко зазначено, що цільове призначення предмету прокату - автомобіля позивача - для власних та службових потреб. Глава 58 ЦК України містить окремі види договорів найму, а саме: § 2 договір прокату та § 5. найм (оренда) транспортного засобу.

Загальні положення, які викладені у § 1 глави 58 ЦК України про найм (оренду), не містять вимоги обов'язкового нотаріального посвідчення договорів.

Відповідно до частини 1 статті 787 ЦК України за договором прокату, який є підвидом договору найму (оренди), наймодавець, який здійснює підприємницьку діяльність з передання речей у найм, передає або зобов'язується передати рухому річ наймачеві у користування за плату на певний строк.

Отже, статтею 787 ЦК України встановлені умови договору прокату та вимоги щодо нотаріального посвідчення договорів прокату § 2 глави 58 ЦК України не містить.

Обов'язковість застосування до договорів прокату норм інших, крім загального, параграфів даної глави чинним законодавством не передбачена, тому посилання суду на встановлену § 5 на обов'язковість нотаріального посвідчення окремого виду договорів є безпідставними.

Доводи суду про те, що при укладенні договорів найму автомобілів позивач порушив вимоги статті 799 ЦК України, що тягне за собою нікчемність зазначених договорів, на думку скаржника, не ґрунтуються на законі.

ЦК України містить норми як про прокат автомобіля, так і про найм транспортного засобу За своєю суттю укладений між позивачем та відповідачем договір, як правова підстава для подачі позовної заяви, є договором прокату, оскільки наймодавцем є підприємець, який спеціалізується на передачі речей у найм, заборони щодо передачі транспортного засобу в прокат немає, вимоги щодо нотаріального посвідчення договору прокату транспортного засобу в ЦК України не передбачено, а норми § 5 глави 58 ЦК України про найм транспортного засобу на відносини прокату не поширюються.

ОСОБА_5 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що судом першої інстанції вірно надано оцінку доказам по справі та прийнято законне рішення.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. ст. 7, 19, 274, 368, 369 ЦПК України, зважуючи на відсутність обґрунтованих клопотань про наявність підстав для зміни встановленого ухвалою суду порядку апеляційного перегляду справи, розглядає справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставин справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову за тих обставин, на які позивач посилався, обґрунтовуючи позовні вимоги.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду, оскільки воно обґрунтоване і ухвалене відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судом встановлено, а сторонами не заперечується, що 20.04.2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 було укладено договір прокату легкового автомобіля № б/н , відповідно до розділу 1 якого ОСОБА_2 передав, а ОСОБА_5 прийняв у строкове платне користування легковий автомобіль НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2.

02.11.2016 року о 15:30 год. ОСОБА_5, керуючи автомобілем НОМЕР_1 в м. Харків, по вул. Гончара, при проїзді нерегульованого перехрестя з вул. Чернишевського, не дотримався вимог дорожнього знаку 2.11 «надати дорогу», продовжував рух, внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем НОМЕР_3, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

02.12.2016 року постановою Київського районного суду м. Харкова по справі 640/18201/16-ц було встановлено вину ОСОБА_5 за фактом вчинення останнім ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Розмір шкоди визначено у звіті № 434/18 про оцінку вартості (розміру) збитків від 02.11.2016 року, що виконаний ФОП ОСОБА_8, і становить 37 997 грн 10 коп.

Згідно положень ст.ст.4, 13 ЦПК України особа самостійно обирає передбачений ст.16 ЦК України спосіб захисту порушеного права, а суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасником справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позивач обрав у якості способу захисту вимогу про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок порушення умов договору.

Згідно ч.1 ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 787 ЦК України за договором прокату наймодавець, який здійснює підприємницьку діяльність з передання речей у найм, передає або зобов'язується передати рухому річ наймачеві у користування за плату на певний строк.

Однією із особливих рис договору прокату є те, що об'єктом договору прокату може бути лише рухома річ, крім транспортних засобів, щодо яких ЦК України містить окремі положення. Як правило, об'єкт договору прокату використовується для задоволення побутових невиробничих потреб.

Посилання скаржника на те, що за своєю суттю укладений між позивачем та відповідачем договір, як правова підстава для подачі позовної заяви, є договором прокату, оскільки наймодавцем є підприємець, який спеціалізується на передачі речей у найм, заборони щодо передачі транспортного засобу в прокат немає, вимоги щодо нотаріального посвідчення договору прокату транспортного засобу в ЦК України не передбачено, а норми § 5 глави 58 ЦК України про найм транспортного засобу на відносини прокату не поширюються - є безпідставними, оскільки матеріали справи не містять даних про те, що ОСОБА_2 здійснює підприємницьку діяльність з передання речей у найм і договір № б/н від 20.04.2016 року укладено між ОСОБА_2 та ОСОБА_5

Крім того, статтями 798,799 ЦК України, встановлені особливості найму транспортного засобу. За умовами вказаних статей договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

При цьому, положення ч. 2 ст. 799 ЦК України, є спеціальним, а тому воно підлягає переважному застосуванню перед загальними правилами про форми правочинів, що стосується, зокрема прокату. Це дає підстави для висновку про те, що договір прокату автомобіля підлягає нотаріальному посвідченню.

В цій частині доводи апеляційної скарги, стосовно того, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про нікчемність договору прокату є юридично безпідставним.

Отже, нормами ЦК України, найм (оренда) транспортного засобу виділяється в окремий різновид договору найму, виходячи із особливостей його об'єкта, яким є повітряні, морські, річкові судна, а також наземні самохідні транспортні засоби тощо (частина перша статті 798 ЦК України).

Відповідно до статті 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Частиною першою статті 220 ЦК України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно з частиною другою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, однак такі позовні вимоги позивачем заявлені не були.

Таким чином, встановивши, що сторонами не дотримано вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору прокату автомобіля від 20.04.2016 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що цей договір не створює для сторін договору прав і обов'язків.

Також, суд апеляційної інстанції вважає, що не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм процесуального права під час проведення заочного розгляду справи, оскільки судом було проведено заочний розгляд справи з дотриманням умов та у порядку передбачено статтями 280, 281 ЦПК України.

Так, згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

За приписами статті 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

Відповідно до п.п. 1, 2 1. ст. 281 ЦПК України про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.

Вказані вимоги Закону судом не порушені, а відтак і безпідставні доводи в цій частині апеляційної скарги.

Також безпідставними є доводи апеляційної скарги щодо позбавлення позивача та його представника надавати пояснення та докази в судовому засіданні, оскільки 23.08.2018 року та 28.08.2018 року ними було отримано ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 10.08.2018 року про розгляд справи у спрощеному провадженні на підставі п.1 ч.6 ст. 19 ЦПК України та п.1 ч.1 ст. 274 ЦПК України. Клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду першої інстанції не надходило.

За таких обставин, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи та надав належну оцінку наявним у справі доказам, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться лише до переоцінки доказів у справі та висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 09 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 11 березня 2019 року.

Головуючий: П.В. Кісь

Судді : І.В. Бурлака

В.Б. Яцина