КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №755/3340/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2019 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів - Лівінського С.В., Суханової Є.М., розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у місті Києві за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Планета Страхування» про стягнення страхового відшкодування,

В С Т А Н О В И В :

23 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із названим позовом, де просила, з врахуванням проведених змін, стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Планета Страхування» на свою користь 92 564,48 грн., з яких: страхова виплата - 66 941,95 грн., інфляційні втрати - 19 152,09 грн., три проценти річних -3 235,22 грн., пеня - 3 235,22 грн. та вирішити питання розподілу судових витрат.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 14 грудня 2005 року між ОСОБА_1 та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Планета Страхування» було укладено договір добровільного страхування життя №0063/1205-3 на умовах, визначених в «Правилах добровільного страхування життя», які було затверджено головою правління Закритого акціонерного товариства «Страхова компанія «Планета Страхування» 22 червня 2004 року.

Відповідно до умов договору, відповідач, при настанні страхового випадку, брав на себе зобов`язання виплатити страхову суму ОСОБА_1 чи іншим особам, що визначені позивачем, або на користь якого/их укладено договір, а позивач зобов`язувався сплачувати страхові платежі ( внески, премії ) у встановлені відповідачем терміни та виконувати інші умови договору.

Суттєвими умовами договору було визначено такі умови: нетто-тариф ( вказаний у долях від страхової суми ) 0,0299, страхова сума - 30 589 доларів США, нарахування річного інвестиційного доходу в розмірі 4%, строк дії договору страхування 30 років.

14 серпня 2010 року між сторонами було укладено додаткову угоду до договору добровільного страхування життя відповідно до якої нетто-тариф склав ( вказаний у долях від страхової суми ) 1,031420, гарантована страхова сума склала 2 478 доларів США, строк дії договору страхування - 10 років.

Однією з умов договору було визначено виплату позивачу гарантованої страхової суми у разі настання страхового випадку - дожиття застрахованої особи до закінчення терміну дії страхового захисту.

Термін дії договору добровільного страхування життя закінчився 14 грудня 2015 року.

02 лютого 2016 року позивач звернулася до відповідача з заявою про виплату страхової суми, до якої долучила всі необхідні документи.

Однак, страхову суму ОСОБА_1 не було виплачено протягом 15 днів, як це передбачено п.п. 10.5 договору.

23 лютого 2016 року позивач отримала лист №11 від Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Планета Страхування» про необхідність надання анкети-ідентифікатора та оригіналу договору з додатками.

Вказані вимоги позивачем було виконано, однак Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Планета Страхування» листом №188 від 26 липня 2016 року відмовило ОСОБА_1 у виплаті страхової суми в зв`язку з порушенням терміну повідомлення про страховий випадок.

Позивач вважає таку відмову незаконною, оскільки причина порушення відповідачем терміну повідомлення про страховий випадок в даній ситуації є такою, що не відповідає вимогам Закону України «Про страхування».

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

На обґрунтування ухваленого судового рішення місцевий суд зазначив, що позивач звернулася до відповідача з заявою про виплату страхової суми лише 02 лютого 2016 року без надання пояснень щодо поважних та об`єктивних причин несвоєчасного повідомлення страховика про настання страхового випадку, а також позивач не виконала вимоги п.п. 11.2.1 Правил добровільного страхування життя з додатковими ризиками, відповідно до яких при настанні страхового випадку позивачу необхідно було б надати договір страхування ( поліс ), заяву про виплату, документи, що посвідчують особу, а саме: позивач не надала договір страхування, та документи, що посвідчували особу.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при його ухваленні.

Просить рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2017 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Суд, закінчивши з`ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасник справи посилається в апеляційній скарзі, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 14 грудня 2005 року між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством «Страхова компанія «Планета Страхування», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Планета Страхування», було укладено договір добровільного страхування життя №0063/1205-3 ( а.с. 6-7 ).

Відповідно до п. 1.1. договору, страховик при настанні страхового випадку бере на себе зобов`язання виплатити страхову суму страхувальнику чи іншим особам, що визначені страхувальником, або на користь якого/их укладений договір страхування. Страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі ( внески, премії ) у встановлені страховиком терміни та виконувати інші умови договору.

За п. 6.1 та п. 6.1.1. вказаного правочину страховим випадком за основним страхуванням життя є дожиття застрахованої особи до закінчення терміну дії страхового захисту.

При цьому, відповідно до п. 7.1. договору добровільного страхування страхова сума складає 30 589 доларів США.

Згідно п. 10.1. договору виплати страхових сум проводяться страховиком відповідно до цього договору страхування та чинного законодавства України на підставі письмової заяви страхувальника, яка надається протягом трьох днів з дня настання страхового випадку.

Відповідно п.п. 10.3.1., 10.5. страховик повинен здійснити страхову виплату вигодонабувачу - при настанні страхового випадку протягом 15 днів, не враховуючи вихідних та святкових днів, з дня прийняття рішення про страхову виплату.

Строк дії договору страхування за п.12.2 становив 30 років ( там же ).

14 серпня 2010 року між сторонами було укладено додаткову угоду до договору добровільного страхування життя №0063/1205-3 від 14 грудня 2005 року відповідно до якої, зокрема, погоджено зміну щодо гарантованої страхової суми в розмірі 2 478 доларів США та строк дії договору страхування - 10 років ( а.с. 21 ).

Отже, термін дії договору добровільного страхування життя, згідно зазначених правочинів закінчився 14 грудня 2015 року.

02 лютого 2016 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача з заявою про виплату страхової суми, до якої було долучено договір добровільного страхування ( оригінал ), поліс ( оригінал ), копія паспорта, копія ідентифікаційного коду ( а.с. 22 )

Листом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Планета Страхування» №11 від 23 лютого 2016 року ОСОБА_1 було повідомлено про необхідність відповідно до Закону України «Про запобігання та протидії легалізації ( відмиванню ) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» особисто надати анкету-ідентифікації та договір страхування з додатками ( а.с. 23 ).

Пізніше, повідомленням Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Планета Страхування» №188 від 26 липня 2016 року ОСОБА_1 було відмовлено у виплаті страхової суми у зв`язку з порушенням терміну повідомлення про страховий випадок, оскільки, заяву про настання страхового випадку необхідно було надати не пізніше 17 грудня 2015 року, враховуючи умови договору та те, що страховий випадок настав 14 грудня 2015 року, тоді як, з такою заявою вона звернулася - 02 лютого 2016 року ( а.с. 24 ).

Не погоджуючись з рішенням Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Планета Страхування» про відмову у виплаті страхових сум, ОСОБА_1 23 лютого 2017 року звернулася до суду із названим позовом ( а.с. 1-5, 31, 81-82, 88-89 ).

При цьому, нею було сплачено адвокатському об`єднанню «Б.Ф.Б. Легал груп» 4 480 ( 2 390 + 2 090 ) грн. ( а.с. 28 ) відповідно до договору-доручення №13 про надання правової допомоги ( а.с. 26 ).

Також, надано акт здачі-приймання робіт від 10 жовтня 2017 року відповідно до якого адвокатське об`єднання «Б.Ф.Б. Легал груп» виконало роботи з надання правової допомоги на суму 4 420 грн. ( а.с. 105 ).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено з посиланням на те, що позивач звернулася до відповідача з заявою про виплату страхової суми лише 02 лютого 2016 року без надання пояснень щодо поважних та об`єктивних причин несвоєчасного повідомлення страховика про настання страхового випадку, а також позивач не виконала вимоги п.п. 11.2.1 Правил добровільного страхування життя з додатковими ризиками, відповідно до яких при настанні страхового випадку позивачу необхідно було б надати договір страхування ( поліс ), заяву про виплату, документи, що посвідчують особу, а саме позивач не надала договір страхування, та документи, що посвідчували особу ( а.с. 114-117 ).

Однак, апеляційний суд не погоджується із ухваленим рішенням та вважає,з цього приводу, за необхідне зазначити наступне.

Так, зі змісту п. 5 ч. 1 ст. 989, ст. 991 ЦК України та ст. 26 Закону України «Про страхування» вбачається, що для вирішення питання щодо виплати страхового відшкодування правове значення має факт повідомлення страховика про настання страхового випадку в строк, який дає страховику можливість дослідити обставини випадку і дійти висновку про визнання його страховим випадком чи про відмову в цьому.

Отже, на переконання апеляційного суду, сам лише факт порушення страхувальником визначеного договором порядку повідомлення про настання страхового випадку, за наявності повідомлення страховика про настання такого випадку, не може бути підставою для відмови у здійсненні страхової виплати.

Тобто, за змістом зазначених норм можна дійти висновку, що у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування.

Порушення страхувальником інших умов договору є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатися, що ця подія є страховим випадком.

Це також узгоджується з роз`ясненнями, наведеними у п. 19 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки».

Щодо висновків місцевого суду про ненадання договору страхування та документів, що посвідчували особу при зверненні ОСОБА_1 до страхувальника, то з точки зору другої інстанції, вони помилкові та повністю спростовуються переліченими додатками до заяви від 02 лютого 2016 року ( а.с. 22 ).

Відтак, на переконання апеляційного суду, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Планета Страхування», враховуючи дату звернення позивача до страховика - 02 лютого 2016 року та умови договору страхування, мало не пізніше 17 лютого 2016 року виплатити позивачу суму страхової виплати в розмірі 2 478 доларів США, що на дату звернення позивача - 23 лютого 2016 року ( а.с. 25, 31 ) еквівалентно 66 941,94 ( 2 478 х 2701,4507 : 100 ) грн.

Однак, вказане грошове зобов`язання відповідач на момент розгляду справи не виконав, тому, з точки зору другої інстанції, ОСОБА_1 відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України та ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» має право на стягнення інфляційних втрат, трьох відсотків річних та пені, починаючи з 17 лютого 2016 року.

Щодо визначення періоду, то апеляційним судом враховується межі позовних вимог відповідно до ст. 13 ЦПК України.

Так, позивач просить стягнути інфляційні втрати в розмірі 19 152,09 грн., три відсотки річних - 3 235,22 грн., пеню - 3 235,22 грн. за період з 23 лютого 2016 року по 03 жовтня 2017 року.

З приводу визначеного розміру інфляційних втрат, то на переконання суду другої інстанції, ці вимоги в заявленому розмірі обґрунтовані лише частково, оскільки, позивачем помилково визначений їх розмір.

Інфляційні втрати підлягають стягненню в розмірі 15 222,60 грн., що визначений за формулою 66 941,94 х 122,74 : 100 - 66 941,94, де 66 941,94 - сума заборгованості, 122,74 - індекс інфляції в період з 23 лютого 2016 року по 03 жовтня 2017 року.

Індекс інфляції визначено як добуток щомісячних індексів ( 99.6, 101, 103.5, 100.1, 99.8, 99.9, 99.7, 101.8, 102.8, 101.8, 100.9, 101.1, 101, 101.8, 100.9, 101.3, 101.6, 100.2, 99.9, 102 ) за період з 23 лютого 2016 року по 03 жовтня 2017 року.

Щодо визначення розмірі трьох відсотків в розмірі 3 235,22 ( 66 941,94 х 3 : 100 х 588 : 365 ) грн., то апеляційний суд погоджується з розрахунком позивача.

Розмір пені, суму якої з точки зору суду другої інстанції необхідно розраховувати як добуток вартості послуги, трьох відсотків та кількості днів прострочення виконання зобов`язання ( 66 941,94 х 3 : 100 х 588 ), підлягає задоволенню, з врахуванням вимог ст. 13 ЦПК України, в розмірі заявлених позовних вимог - 3 235,22 грн.

За таких обставин, суд першої інстанції, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, вважав встановленими обставини, що мають значення для справи, які судом не доведені, зробив висновки, які не відповідають матеріалам справи, і, без додержання зазначених норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст. 525, 526, 625, 989, 991 ЦК України, ст. 26 Закону України «Про страхування», ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 5, 10-13, 76-81, 263 ЦПК України, ухвалив незаконне і необґрунтоване рішення щодо відмови в задоволенні позовних вимог.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , на переконання апеляційного суду, знайшли своє часткове підтвердження, унаслідок чого рішення місцевого суду підлягає скасуванню із ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог у відповідності до ст. 376 ЦПК Українита названих положень матеріального і процесуального права за їх обґрунтованістю та доведеністю у зазначеній апеляційним судом частині.

Також, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне стягнути із Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Планета Страхування» на користь держави на підставі ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. 141 ЦПК України судовий збір пропорційно до задоволених вимог у розмірі 1 687,20 (( 3 235,22 + 3 235,22 + 15 222,60 + 66 941,94 ) : 92 564,48 ) х ( 1 762 х 0,4 + 1 762 х 0,4 х 150 : 100 ) грн.

Окрім цього, слід стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Планета Страхування» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на правничу допомогу ( а.с. 28, 105 ) пропорційно до задоволених вимог у розмірі 4 232,36 (( 3 235,22 + 3 235,22 + 15 222,60 + 66 941,94 ) : 92 564,48 ) х 4 420 ) грн.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 5, 10-13, 76-81, 263, 367, 368, 374, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Планета Страхування» про стягнення страхового відшкодування скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнути із Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Планета Страхування» на користь ОСОБА_1 страхову виплату в розмірі 2 478 доларів США, що еквівалентно 66 941,94 грн., інфляційні втрати 15 222,60 грн., три відсотки річних - 3 235,22 грн., пеню - 3 235,22 грн., витрати на правничу допомогу - 4 232,36 грн., а всього 92 867,34 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Планета Страхування» на користь держави судовий збір в розмірі 1 687,20 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення, за виключенням випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: С.В. Лівінський

Є.М. Суханова