Справа № 510/2271/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.03.2019 року Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Бошкова І.Д.;

-за участю секретаря Занфір О.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідач ОСОБА_2, позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу у її відсутності.

Позивач на задоволенні позову наполягав, просив розглянути справу без його участі.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія договору купівлі - продажу від 15.01.2018р.копії паспортів сторін; копія звіту про проведення незалежної оцінки нежитлової будівлі; копія заяви ОСОБА_2 від 08.02.2018р.; копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права від 15.02.2018р.; копія технічного паспорту на нежитлову будівлю АДРЕСА_1.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач звернувся до суду із вищевказаними вимогами, зазначивши, що 15.01.2018 р. між ним та відповідачем ОСОБА_2 була досягнута домовленість про купівлю-продаж нежитлової будівлі (кафе-столова «Парус») АДРЕСА_1. У той же день сторони уклали між собою відповідний письмовий договір. Позивач передав відповідачу обумовлену суму, а відповідач передала нерухомість в натурі та ключі від будівлі. Так як, згідно законодавства подібні договори підлягають нотаріальному посвідченню, позивач запропонував відповідачу привести їх домовленість у відповідності до вимог закону. На вказані вимоги позивача, відповідач вказала, що їй потрібно вирішити питання із отриманням деяких правовстановлюючих документів на будівлю, а саме вирішити питання щодо права власності на неї через проведення державної реєстрації нерухомості. Про те, що обов'язково власник повинен зареєструвати належне йому право власності позивачу не було відомо, тому при укладанні договору йому було достатнього наявності технічного паспорту на будівлю. Через деякий час позивач знов звернувся до відповідача, але вона стала ухилятися, посилаючись, на те, що в неї немає часу та матеріальної можливості нести додаткові витрати.

Таким чином, на момент оформлення сторонами договору купівлі-продажу нежитлової будівлі, відповідач (продавець) не була зареєстрованим власником вказаного нерухомого майна і до цієї реєстрації не мала право відчужувати позивачу (покупцю) майно, тому придбане позивачем майно було відчужено особою, яке не мала на це право. Враховуючи вищенаведене, позивач був вимушений звернутися із позовом до суду.

Вивчивши матеріали справи, надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

За ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно : було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Також не підлягає віндикації майно, що було продане набувачу у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Відповідно до ч.3 ст. 388 ЦК України майно набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, може бути витребуване в усіх випадках.

Згідно із ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребуване у нього. Згідно ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Враховуючи вищевикладені засади законодавства, позивач по справі (покупець) за договором купівлі-продажу без нотаріального посвідчення від 15.01.2018 р. - ОСОБА_1 є добросовісним набувачем, оскільки на момент укладення письмової угоди про купівлю-продаж нежитлової будівлі, він не знав про існування тих обставин, що відповідач по справі (продавець) за договором купівлі-продажу, не мала права на відчуження вказаної нерухомості, оскільки на той час не був зареєстрованим у встановленому законом порядку власником вищевказаного нерухомого майна, який є предметом домовленості між сторонами договору купівлі-продажу. Отже, вбачаються правові підстави для набуття позивачем права власності на вищевказану нерухомість, як добросовісним набувачем, оскільки випадків, передбачених ст. 388 ЦК України, для витребування майна від набувача немає.

Згідно ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу повинен бути укладений у письмовій формі і посвідчений нотаріально, якщо хоча б однією із сторін є громадянин, і недотримання цієї вимоги є підставою для визнання укладеного договору недійсним. Разом із тим, між сторонами була досягнута взаємозгода з усіх істотних умов договору, покупець передав продавцю обумовлену суму, продавець передав покупцю ключі та нерухомість в натурі. Позивач фактично вступив у володіння і розпорядження нерухомістю, тобто правочин між сторонами фактично відбувся. Факти укладення угоди, передачі грошей у рахунок вартості нерухомості підтверджуються договором купівлі-продажу від 15.01.2018 р., однак нотаріального посвідчення угоди про купівлю-продаж нерухомості між сторонами не відбулося з незалежних від позивача обставин.

Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обов'язки відповідача щодо права власності на спірне нерухоме майно (які виникли в даний час) та встановленні права на нерухомість у позивача як добросовісного набувача, тому є правові підстави визнати право власності на нежитлову будівлю (кафе-столова «Парус») АДРЕСА_1, за позивачем як добросовісним набувачем.

Керуючись ст.ст. 12, 76 - 81, 200, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 16, 330, 388, 397, 657 ЦК України 2003р., суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на нежитлову будівлю (кафе-столова «Парус»), розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (загальна площа - 186,1 кв.м., складається з: літ. А - кафе «Парус», літ а - прибудова, літ а1 - прибудова, літ. Б, В - сараї, літ Г - вбиральня.)

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Одеської області через Ренійський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.Д. Бошков