Постанова

Іменем України

02 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 201/16507/16-ц

провадження № 61-30385св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - прокуратура Дніпропетровської області,

відповідач - Державна казначейська служба України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги прокуратури Дніпропетровської області та Державної казначейської служби України на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від

13 липня 2017 року у складі колегії суддів: Ткаченко І. Ю., Каратаєвої Л. О., Пищиди М. М.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до прокуратури Дніпропетровської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що вона перебувала під слідством і судом 37 місяців й ухвалою Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2016 року кримінальне провадження за обвинуваченням її у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 197-1 КК України було закрито у зв`язку з відсутністю у її діях складу кримінального правопорушення. Вказане негативно вплинуло на її душевний стан і завдало страждань, погіршились стосунки з односельчанами та органами виконавчої влади. Вказувала, що вона впродовж тривалого часу була позбавлена можливості вести звичайний спосіб життя, вимушена була пристосовуватись до несприятливих обставин, були порушені нормальні життєві зв`язки. Посилаючись на викладене, позивач просила суд стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на її користь компенсацію моральної шкоди у сумі

200 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до прокуратури Дніпропетровської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем позовні вимоги не доведено, не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 липня

2017 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська

від 02 березня 2017 року скасовано й ухвалено у справі нове рішення. Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 суму грошової компенсації моральної шкоди у розмірі 118 400 грн 00 коп. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Судові витрати віднесено на рахунок держави.

Висновку про часткове задоволення позову апеляційний суд дійшов з урахуванням конкретних обставин справі, а саме перебування позивача під слідством та судом з 27 серпня 2013 року по 03 жовтня 2016 року, тобто понад 37 місяців, що призвело до змін у її життєвих і суспільних стосунках з фізичними та юридичними особами, завдало душевних страждань, змінило її звичний спосіб життя, чим їй було завдано моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню шляхом її стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи касаційних скарг

08 серпня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга прокуратури Дніпропетровської області, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного обчислення розміру завданої ОСОБА_1 моральної шкоди, просить рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2017 року змінити, зменшивши розмір моральної шкоди до 59 200 грн.

Мотивуючи касаційну скаргу, прокуратура зазначає, що апеляційним судом безпідставно в якості розрахункової одиниці при нарахуванні моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду, взято мінімальну заробітну плату в розмірі 3 200 грн (розмір мінімальної заробітної плати, що діяв на час розгляду справи), посилаючись на пункт 3 Перехідних та Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів» від

06 грудня 2016 року № 1774-VIII, яким встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визнання посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

У серпні 2017 року (вхідний номер 43032/0/6-17 від 02 серпня 2017 року) до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла також касаційна скарга Державної казначейської служби України, в якій, посилаючись на неповне з`ясування апеляційним судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, заявник просить рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2017 року скасувати й залишити в силі рішення Жовтневого районного суду

м. Дніпропетровська від 02 березня 2017 року.

У серпні 2017 року (вхідний номер 46469/0/6-17 від 17 серпня 2017 року) до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла ще одна касаційна скарга Державної казначейської служби України, в якій, посилаючись на неповне з`ясування апеляційним судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, заявник просить рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2017 року скасувати й ухвалити у справі нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1

Обґрунтовуючи касаційні скарги, Державна казначейська служба України вказує на те, що апеляційним судом не точно сформульовано резолютивну частину рішення, що може стати перешкодою при виконанні такого рішення. Вважає, що судом неправильно застосовано до спірних правовідносин частину другу Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», оскільки судом у мотивах не вказано, під який саме пункт частини другої вказаного Закону підпадає закриття кримінального провадження у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення. Крім того вказує, що Державна казначейська служба України не приймала участі у розгляді справи в апеляційному суді, оскільки не була належним чином повідомлена про слухання справи в апеляційному порядку, у надісланій апеляційним судом повістці було неточно вказано адресу заявника.

Узагальнені доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

29 листопада 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшло заперечення ОСОБА_1 на касаційні скарги прокуратури Дніпропетровської області, Державної казначейської служби України та Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, в якому, посилаючись на необґрунтованість доводів касаційних скарг, заявник просила касаційні скарги відхилити й залишити в силі рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2017 року.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі за касаційною скаргою прокуратури Дніпропетровської області та витребувано цивільну справу

№ 201/16507/16-ц із Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська й зупинено виконання рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2017 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі за касаційними скаргами Державної казначейської служби України й витребувано цивільну справу

№ 201/16507/16-ц із Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська та зупинено виконання рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2017 року.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

24 травня 2018 року справу № 201/16507/16-ц передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 червня 2019 року справу № 201/16507/16-ц призначено судді-доповідачеві Бурлакову С. Ю.

Фактичні обставини справи

Судами встановлено, що 28 травня 2013 року до чергової частини Покровського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області (далі - РВ ГУ МВС України в Дніпропетровській області) надійшов рапорт працівників СДСБЕЗ Покровського РВ про виявлення факту самовільного укосу трави приватним підприємцем ОСОБА_1 без будь-яких дозвільних документів та за відсутності договору оренди землі. Відомості за даним фактом СВ Покровського РВ ГУ МВС України в Дніпропетровській області 29 травня 2013 року були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за

№ 0000512 за ознаками частини першої статті 356 КК України.

Постановою слідчого СВ Покровського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 21 серпня 2013 року перекваліфіковано дії по кримінальному провадженню № 000512 з частини першої статті 356 КК України на частину другу статті 197-1 КК України.

Вироком Покровського районного суду Дніпропетровської області від

26 грудня 2013 року, який залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 квітня 2014 року, позивача визнано винною в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 197-1 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки. На підставі статті 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбуття покарання та встановлено іспитовий строк 2 роки.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 грудня 204 року вирок Покровського районного суду Дніпропетровської області від 26 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 квітня 2014 року скасовано та призначено новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвалою Покровського районного суду Дніпропетровської області від

19 січня 2015 року клопотання прокурора Покровського району Дніпропетровської області про повернення обвинувального акта задоволено. Повернуто прокурору Покровського району Дніпропетровської області обвинувальний акт, складений відносно ОСОБА_1 , яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 197-1 КК України. Вказана ухвала скасована ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 лютого

2015 року, призначено новий судовий розгляд в тому самому суді в іншому складі.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 березня

2015 року подання Покровського районного суду Дніпропетровської області про вирішення питання підсудності кримінального провадження щодо

ОСОБА_1 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 197-1 КК України задоволено, матеріали кримінального провадження з обвинувальним актом щодо

ОСОБА_1 направлено до територіально наближеного Васильківського районного суду Дніпропетровської області для здійснення судового розгляду.

Ухвалою Васильківського районного суду Дніпропетровської області від

03 жовтня 2016 року прийнято відмову прокурора Лісневського Д. О. від підтримання державного обвинувачення у кримінальному провадженні

№ 000512 від 29 травня 2013 року за обвинуваченням

ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення за частиною другою статті 197-1 КК України. Закрито кримінальне провадженні

№ 000512 від 29 травня 2013 року за обвинуваченням

ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, вирішення справи.

Згідно із положеннями частини другої статі 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційні скарги прокуратури Дніпровського області й Державної казначейської служби України задоволенню не підлягають з таких підстав.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Так, загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Частиною 7 статті 1176 ЦК України передбачено, що порядок відшкодування такої шкоди визначається законом.

Положеннями статті першої Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» № 266/94 ВР від 01 грудня 1994 року передбачено, що шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;

2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу;

3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати (пункту 2 частини першої

статті 2 Закону).

Згідно з положеннями статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що громадянинові відшкодовується (повертається), в тому числі й моральна шкода.

Відповідно до статті 4 вищезазначеного Закону відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів Державного бюджету.

Згідно з частиною другою статті 25 Бюджетного кодексу України, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Відповідно до статті 2 ЦК України, держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави.

Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яке, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що розмір відшкодування повинен бути не меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в пункті 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року

№ 4, розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Відповідно до пункту 9 даної постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого- спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат.

Шкода, завдана громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, підлягає відшкодуванню шляхом її стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку.

Розмір відшкодування слід розраховувати, виходячи з установленого законодавством розміру мінімальної заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2017 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2017 року визначено у сумі

3 200,00 грн.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вирішуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, правильно виходив з того, що внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності позивачу завдано моральної шкоди, право на відшкодування якої вона набула на підставі закриття щодо неї кримінального провадження у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення у суді, пов`язаного з неможливістю усунення недоліків, викладених в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 грудня 2014 року, якою було встановлено передчасність висновку судів попередніх інстанцій про вчинення ОСОБА_1 самовільного зайняття земельної ділянки. При визначенні розміру морального відшкодування, суд апеляційної інстанції, врахувавши обсяг заподіяної шкоди, глибину та тривалість моральних страждань, перебування позивача протягом тривалого часу, 37 місяців, під слідством та судом, що призвело до порушення нормальних життєвих зав`язків, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди у розмірі 118 400 грн (3 200 грн х 37), яка визначена з урахуванням всіх обставин справи, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Доводи, викладені у касаційній скарзі прокуратури Дніпропетровської області щодо розміру відшкодування моральної шкоди, спростовуються наступним.

Кримінальне провадження щодо позивача закрито ухвалою Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2016 року. Внаслідок цієї події позивач набув цивільне право на відшкодування моральної шкоди, виникла підстава для звернення до суду з позовом. Указане мало місце до 01 січня 2017 року - набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-VIII, а тому питання щодо відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди має вирішуватися виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Крім того, на правовідносини щодо відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, дія Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-VIII не поширюється, оскільки прийняття вказаного акта спрямовано на вдосконалення законодавства щодо підвищення мінімальних розмірів оплати праці та страхових виплат, економного та раціонального використання державних коштів та приведення у відповідність до фінансових можливостей положень окремих законів України. Сферою правового регулювання Закону є правовідносини щодо оплати праці, соціального страхування, легалізації відносин у сфері зайнятості та оплати праці, пенсійного забезпечення на 2017 рік, виплати стипендій студентам (курсантам) вищих навчальних закладів, сплати єдиного внеску платниками єдиного податку, плати за надання адміністративних послуг, сплати судового збору та державного мита.

Доводи, викладені в одній із касаційних скарг Державної казначейської служби України щодо неповідомлення казначейської служби про дату, місце та час розгляду справи, мотивовані тим, що у судових повістках було неправильно зазначено адресу Державної казначейської служби, а саме: було зазначено м. Київ, вул. Бастіонна, 5, замість м. Київ, вул. Бастіонна, 6, спростовуються матеріалами справи, зокрема рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, відповідно до якого 03 травня 2017 року уповноваженою особою Державної казначейської служби України було отримано рекомендований лист апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2017 року № 15727/22-ц/774/3657/17/Вих/068, яким учасників справи повідомлялось про дату, час, місце слухання справи, а також було надіслано копію апеляційної скарги.

Інші, наведені у касаційних скаргах, доводи зводяться до незгоди з висновками апеляційного суду щодо встановлення обставин справи та тлумачення норм матеріального й процесуального права на свій розсуд, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки апеляційного суду, який їх обґрунтовано спростував. В силу вимог статті 400 ЦПК Українисуд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК Українисуд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наслідками розгляду касаційної скарги встановлено, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Отже, відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, коли визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Ухвалами Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 листопада 2017 року зупинено виконання рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 липня

2017 року до закінчення касаційного розгляду. Оскільки касаційне провадження у справі закінчено, тому виконання рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2017 року підлягає поновленню.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на те, що судом касаційної інстанції рішення не змінюється та не ухвалюється нове рішення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, відсутні.

Керуючись статтями 400, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги прокуратури Дніпропетровської області та Державної казначейської служби України залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 липня

2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:М. Є. Червинська С. Ю. Бурлаков Є. В. Коротенко
В. М. Коротун
В. П. Курило