Дата документу 04.03.2019 Справа № 334/5535/18
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 334/5535/18Головуючий у 1-й інстанції Козлова Н.Ю. Повний текст рішення складено 13.09.2018 року.
Пр. № 22-ц/807/590/19Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 вересня 2018 року у справі за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (далі - Банк) до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року Банк звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а.с.1-3), в якому просив стягнути з відповідача на користь Банку заборгованість за кредитним договором № б/н від 04.06.2013 року станом на 17.06.2018 року у розмірі 27110,93 грн., яка складається з: 4054,04 грн. - тіла кредиту; 10504,33 грн. - відсотків за користування кредитом; 10785,37 грн. -пені, а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. (фіксована частина); 558,39 грн.- штраф (процентна складова), від сплати якої відповідач на користь Банку у добровільному порядку ухиляється, а також судовий збір у розмірі 1762,00 грн.

Ухвалою суду першої інстанції (а.с.40) провадження у цій справі відкрито.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 вересня 2018 року (а.с. 44), з урахуванням ухвали суду першої інстанції про виправлення описки (а.с. 67), позов Банку у цій справі задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1., ІПН НОМЕР_1, АДРЕСА_1) на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (рах. № 3111, , МФО № 305299) заборгованість за кредитним договором б/н від 04.06.2013 року в розмірі 27110,93 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1., ІПН НОМЕР_1, АДРЕСА_1) на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (рах. № 3111, , МФО № 305299) судовий збір в розмірі 1762,00 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 51-53) просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов залишити без задоволення.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017 року №452/2017 ліквідовано зокрема: Апеляційний суд Запорізької області та утворено Запорізький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Запорізьку область з місцезнаходженням у місті Запоріжжі.

Указом Президента України № 297/2018 від 28.09.2018 «Про переведення суддів» судді Апеляційного суду Запорізької області переведені до Запорізького апеляційного суду, який почав роботу з 05 жовтня 2018 року.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Маловічко С.В. (а.с. 60).

Ухвалою Запорізького апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (а.с.82), справу призначено до апеляційного розгляду у спрощеному провадженні без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (а.с.87).

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Банк через свого представника подав апеляційному суду заяву та довідку, за змістом яких строк дії картки відповідача за вищезазначеним договором - до травня 2020 року (а.с.88-99), правом на подачу апеляційному суду відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача у цій справі станом на час розгляду цієї справи апеляційним судом Банк не скористався.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В силу вимог ст. 374 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково і ухвалення у відповідній частині нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов Банку у цій справі у повному обсязі, керувався ст. ст. 12, 81, 141, 223, 259, 263, 264, 265, 268, 280-284, 289 ЦПК України, ст. ст. 525, 526, 527, 615, 625, 1054 ЦК України та виходив із обґрунтованості та доведеності всіх позовних вимог позивача у цій справі.

Проте із такими висновками суду першої інстанції погодитись можна лише частково з наступних підстав.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у цій справі відповідає лише частково.

Так, хоча судом першої інстанції було правильно встановлено, що вищезазначений кредитний договір сторін - Банку (назву якого змінено з ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» на АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» 21.05.2018 року, копія Статуту а.с. 31 зворот) та ОСОБА_2 № б/н від 04.06.2013 року є договором приєднання (ст. 634 ЦК України) та складається із анкети - заяви позичальника ОСОБА_2 від 04.06.2013 року (а.с. 8), Тарифів (а.с. 9), Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 10-24) тощо, з якими відповідач ОСОБА_2 погодився у повному обсязі, підписавши заяву 04.06.2013 року (а.с.8) та які у тому числі містять умови, ставки, порядок тощо нарахування Банком позичальнику процентів, штрафів тощо.

Умови та правила надання банківських послуг Банку знаходяться в загальному доступі, якщо відповідач вважав за необхідне додатково ознайомитись із останніми, він мала для цього всі необхідні можливості.

Суд першої інстанції правильно виходив із презумпції правомірності правочину - вищезазначеного кредитного договору сторін у цій справі (ст. 204 ЦК України), а також презумпції обов'язковості договору (ст. 629 ЦК України).

Оскільки, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В силу умов вищезазначеного кредитного договору Банк мав право змінювати (зменшувати або збільшувати) кредитний ліміт за рішенням Банку та процентну ставку, на що відповідач дала згоду, підписавши вищезазначену заяву від 04.06.2013 року.

Повідомлення відповідача про новий розмір процентної ставки включається до виписки за рахунком відповідача.

Праву Банка змінювати фінансові умови надання кредиту кореспондується обов'язок відповідача отримувати виписки по картковим рахунках та операціях по картрахунках.

Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності (ст. 68 Конституції України).

Встановлено, що відповідач ОСОБА_2 користувався вищезазначеним кредитом, наданим Банком, але належним чином не виконував своїх зобов'язань за вищезазначеним кредитним договором, несвоєчасно та не у повному обсязі сплачувала нараховані йому Банком платежі, передбачені договором, що підтверджується розрахунком заборгованості відповідача перед Банком (доданим Банком до позову у цій справі а.с. 4-7).

Банком була нарахована відповідачу у цій справі заборгованість за вказаним кредитним договором № б/н від 04.06.2013 року станом на 17.06.2018 року у розмірі 27110,93 грн., яка складається з: 4054,04 грн. - тіла кредиту; 10504,33 грн. - відсотків за користування кредитом; 10785,37 грн. - пені, а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. (фіксована частина); 558,39 грн.- штраф (процентна складова) (а.с.2 зворот, а.с.4-7).

У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Встановлено, що останні платежі відповідача за вищезазначеним договором на користь Банку мали місце у серпні 2017 року у сумі 630,00 (04.08.) та 20,00 (25.08) грн. (а.с.7), Банк звернувся до суду із вищезазначеним позовом до суду першої інстанції у цій справі 01.08.2018 року (а.с.1).

Крім того, встановлено, що відповідачу ОСОБА_2 було відомо завчасно про розгляд цієї справи судом першої інстанції, він, навіть, був присутній особисто у суді першої інстанції у судовому засіданні, в якому ухвалювалось 13 вересня 2018 року рішення суду, яке є предметом апеляційного оскарження у цій справі (а.с.43) та заперечував проти позову у цій справі лише з підстав з підстав того, що він знаходиться у важкому матеріальному становищі.

Однак, в силу вимог ст. 625 ч. 1 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Важкий матеріальний стан відповідача (не працює, але є працездатним, має дитину - копії трудової книжки та свідоцтва про народження а.с.56-57, додані відповідачем до його апеляційної скарги, можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги у цій справі як докази, передбачені ст. ст. 367 ч.ч.2, 3 ЦПК України, на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги відповідача), не може бути підставою для відмови судом у задоволенні позову Банку, якщо останній є обґрунтованим та доведеним.

ОСОБА_2 у суді першої інстанції не заявляв до ухвалення судом першої інстанції оскаржуємого у цій справі 13 вересня 2018 року про застосування строку позовної давності (загального - трирічного чи спеціального - однорічного) до будь-яких позовних вимог у цій справі.

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

В силу вимог ст. 267 ч. ч. 3-4 ЦК України сплив позовної давності загальної (трирічної - ст. 257 ЦК України) чи спеціальної (однорічної - ст. 258 ЦК України), про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Тому, суд першої інстанції не мав права застосовувати позовну давність у цій справі до будь-яких позовних вимог Банку через відсутність заяви відповідача ОСОБА_2 про застосування останньої у цій справі.

У своїй апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 вже просить апеляційний суд при апеляційному перегляді цієї справи застосувати позовну давність (загальну та спеціальну) (а.с.52).

Однак, в силу вимог ст. 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються заяви відповідача, що не були предметом розгляду суду першої інстанції.

При вищевикладених обставинах, підстави застосування позовної давності у цій справі апеляційним судом за заявою відповідача ОСОБА_2 відсутні.

Крім того, як вбачається із розрахунку Банку (а.с.4-7) мали місце постійні часткові проплати з боку відповідача заборгованості за вищезазначеним договором, які в силу вимог ст. 264 ч. 1 ЦК України, що свідчать про визнання боргу відповідачем та переривання перебігу позовної давності. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ст. 264 ч. 3 ЦК України).

Також встановлено, що Банком у цій справі вся вищезазначена заборгованість за договором відповідачу нарахована обґрунтовано в межах строку дії договору, який відповідає строку дії картки - до травня 2020 року (довідка Банку а.с. 88-89, яка на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги відповідача у цій справі може бути прийнята апеляційним судом до уваги, як доказ, передбачений ст. ст. 367 ч.ч.2, 3 ЦПК України).

Однак, суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що пеня та штрафи є різновидом неустойки в силу 549 ч. 1 ЦК України. Банком відповідачу у цій справі за вищезазначеним кредитним договором були нараховані одночасно пеня і штрафи, за ті самі види порушень відповідача та які є різновидом одного виду відповідальності (цивільної), а тому у даному випадку порушуються вимоги ст. 61 Конституції України, за змістом якої ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

При вищевикладених обставинах, суд першої інстанції мав відмовити Банку у задоволенні його позовних вимог до відповідача в частині стягнення штрафів у цій справі.

В силу вимог ст. 551 ч. 3 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При вищевикладених обставинах, встановлено, що пеня станом на 17.06.2018 року за вищезазначеним договором становить 10785,37 грн., а сума основного боргу відповідача перед Банком за цим договором складає 14558,37 грн. (розрахунок: тіло кредиту 4054,04 грн. + відсотки за користування кредитом 10504,33 грн.).

Таким чином, розмір неустойки у вигляді вищезазначеної пені не перевищує розмір збитків, а тому підстави для зменшення розміру пені за рішенням суду у цій справі на підставі ст. 551 ч. 3 ЦК України були відсутні.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід задовольнити частково, рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 вересня 2018 року у цій справі слід скасувати в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь Банку штрафів: штраф (фіксована частина) - у розмірі 500,00 грн., штраф (процентна складова) - у розмірі 558,39 грн., а також судового збору в розмірі 1762,00 грн., ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні вказаних позовних вимог Банку відмовити; у зв'язку із чим, загальною сумою заборгованості, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь Банку за договором № б/н від 04.06.2013 року станом на 17.06.2018 року у цій справі, слід вважати «25343,74 грн.»; в решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ч. 13 ЦПК України у разі задоволення апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 та позову Банку у цій справі лише частково при вищевикладених обставинах,

-Банк має право на компенсацію за рахунок ОСОБА_2 судового збору на суму 1647,15 грн. (розрахунок: сума задоволених судом позовних вимог Банку у цій справі 25343,74 грн. * судовий збір, сплачений Банком за подачу позову у сумі 1762,00 грн. (а.с.33)/ сума заявлених банком вимог 27110,93 грн.);

-ОСОБА_2 має право на компенсацію за рахунок Банку судового збору на суму 172,28 грн. (розрахунок: сума задоволених вимог апеляційної скарги ОСОБА_2 1767,19 грн. (штраф 500,00 грн. + штраф 1267,19 грн.)* судовий збір, сплачений ОСОБА_2 за подачу апеляційної скарги 2643,00 грн. (а с. 75)/ сума заявлених Банком вимог 27110,93 грн.);

Тому, апеляційний суд вважає за доцільне провести взаємозалік цих сум судового збору сторін у цій справі на суму 172,28 грн., різниця судового збору на користь Банку складає 1474,87 грн. (розрахунок: 1647,15 грн. - 172,28 грн.), останню й слід стягнути з відповідача на користь Банку у цій справі апеляційним судом на підставі ст. 141 ч. 13 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 7, 12, 81-82, 89, 141, 367, 369, 371-372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 вересня 2018 року у цій справі скасувати в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» штрафів: штраф (фіксована частина) - у розмірі 500,00 грн., штраф (процентна складова) - у розмірі 558,39 грн., а також судового збору в розмірі 1762,00 грн.

Ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні вказаних позовних вимог Банку відмовити.

У зв'язку із чим, загальною сумою заборгованості, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 (РНОКПП ІПН НОМЕР_1) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» () за договором № б/н від 04.06.2013 року станом на 17.06.2018 року у цій справі, вважати «25343,74 грн.» (двадцять п'ять тисяч триста сорок три гривні сімдесят чотири копійки)».

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1., ІПН НОМЕР_1, АДРЕСА_1) на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (рах. № 3111, , МФО № 305299) судовий збір у сумі 1474,87 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 04.03.2019 року, оскільки у період з 02.03.3019 року по 03.03.2019 року включно мали місце вихідні дні.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Маловічко С.В.