Постанова

Іменем України

02 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 523/11796/13-ц

провадження № 61-22376св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,

відповідач (позивач за зустрічним позво) - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Одеської області від 02 березня 2017 року у складі колегії суддів: Ващенко Л. Г.,

Вадовської Л. М., Плавич Н. Д.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2013 року публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами.

Позовна заява мотивована тим, що у рамках Генеральної кредитної угоди від 18 травня 2005 року № 010/03-1/1702 (далі - ГКУ) між банком і товариством з обмеженою відповідальністю Фірма «Медтерм» (далі -

ТОВ Фірма «Медтерм») укладені кредитні договори, за умовами яких останнє отримало кошти на певний строк зі сплатою відсотків за користування кредитним коштами, а саме:кредитний договір

№ 010/03-5/659 від 24 листопада 2006 року (далі - договір № 659); кредитний договір № 010/3-0-1/77 від 24 квітня 2008 року (далі - договір

№ 77), кредитний договір № 010/3-0-1/70 від 18 квітня 2008 року (далі - договір № 70), кредитний договір № 010/42-1/114 від 25 березня 2011 року (далі - договір № 114), договір гарантії № 019/42-1/007 від 28 квітня

2011 року (далі - договір № 007), договір гарантії № 019/42-1/008

від 28 квітня 2011 року (далі - договір № 008), договір гарантії

№ 019/42-1/009 від 28 квітня 2011 року (далі - договір № 009), договір гарантії № 019/3-0-1/070/2 від 22 жовтня 2009 року (далі - договір № 070/2).

З метою належного виконання зобов`язань ТОВ Фірма «Медтерм» за кредитними договорами та договорами про надання гарантій платежу в рамках ГКУ від 18 травня 2005 року, між банком і ОСОБА_1 укладені договори поруки, за якими остання зобов`язалась відповідати у повному обсязі за невиконання або неналежне виконання ТОВ Фірма «Медтерм» обов`язків, що випливають з кредитних договорів.

09 квітня 2012 року ОСОБА_1 отримала від банку письмову вимогу про погашення заборгованості, що виникла у ТОВ Фірма «Медтерм» перед банком.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 є поручителем ТОВ Фірма «Медтерм», яке належним чином не виконувало зобов`язання щодо погашення кредиту та відсотків, та з урахуванням уточнених позовних вимог, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за договором № 659 у розмірі 45 261 грн

18 коп., за договором № 77 у розмірі 3 183 847 грн 67 коп., за договором

№ 70 у розмірі 51 599 959 грн 80 коп.; за договором № 114 у розмірі

5 687 495 грн 21 коп.; за договором № 007 у розмірі 21 817 грн 09 коп.; за договором № 008 у розмірі 29 089 грн 46 коп.; за договором № 009 у розмірі 155 601 грн 76 коп., за договором № 070 у розмірі 183 054,20 євро та

100 доларів США.

У березні 2014 року до суду надійшла зустрічна позовна заява

ОСОБА_1 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання договорів поруки припиненими.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 вважала, що договори поруки є припиненими на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України. Всі кредитні договори закінчили свою дію як згідно умов кредитних договорів, так і згідно пред`явленої вимоги - 09 квітня 2012 року. Тому банк зобов`язаний був звернутися до суду з позовом до поручителя до 09 жовтня 2012 року. Однак, банк звернувся з позовом до суду тільки у серпні 2013 року, тобто після спливу шестимісячного строку, що свідчить про припинення договорів поруки.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила суд визнати припиненими договір поруки № 12/42-1/153 від 25 березня 2011 року, договір поруки № 12/3-0-1/284 від 31 жовтня 2008 року, договір поруки

№ 12/42-1/281 від 31 жовтня 2008 року, договір поруки № 12/3-0-1/276

від 31 жовтня 2008 року, договір поруки № 12/3-0-1/316 від 22 жовтня

2009 року, договір поруки № 12/42-1/245 від 28 квітня 2011 року, договір поруки № 12/42-1/249 від 28 квітня 2011року, договір поруки № 12/42-1/253 від 28 квітня 2011 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Справа судами попередніх інстанцій розглядалась неодноразово.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 24 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області

від 12 січня 2015 року, позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до

ОСОБА_1 про стягнення боргу задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором від 24 квітня 2008 року у розмірі 3 183 847 грн

67 коп. у тому числі заборгованість за кредитом у розмірі 2 724 446 грн

61 коп., заборгованість за відсотками у розмірі 221 280 грн 94 коп., нарахована пеня у розмірі 183 990 грн 84 коп., заборгованість за відсотками у розмірі 10 686 грн 24 коп. та нарахована за ними пеня у розмірі 43 443 грн 04 коп.; заборгованість за кредитним договором від 18 квітня 2008 року у розмірі 51 599 959 грн 80 коп.; заборгованість за кредитним договором

від 25 березня 2011 року у розмірі 5 687 495 грн 21 коп., у тому числі: заборгованість за кредитом у розмірі 4 300 000 грн, заборгованість за відсотками у розмірі 910 449 грн 14 коп.; нарахована пеня у розмірі

477 046 грн 07 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 травня 2015 року касаційну скаргу

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено частково. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Суворовського районного суду

м. Одеси від 24 липня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 12 січня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2016 року у складі судді Малиновського О. М. позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» залишено без задоволення.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано припиненими: договір поруки від 25 березня 2011 року № 12/42-1/153 про забезпечення зобов`язань за кредитним договором про відкриття невідновлюваної кредитної лінії від 25 травня 2011 року № 114; договір поруки від 31 жовтня 2008 року № 12/3-0-1/284 про забезпечення зобов`язань за кредитним договором про відкриття невідновлюваної кредитної лінії від 24 квітня 2008 року № 77; договір поруки від 31 жовтня 2008 року № 12/42-1/281 про забезпечення зобов`язань за кредитним договором про відкриття невідновлюваної кредитної лінії від 18 квітня

2013 року № 70; договір поруки від 31 жовтня 2008 року № 12/3-0-1/276 про забезпечення зобов`язань за кредитним договором «Про надання кредиту під іпотеку комерційної нерухомості» від 24 листопада 2006 року № 659; договір поруки від 22 жовтня 2009 року № 12/3-0-1/316 про забезпечення зобов`язань за договором про надання гарантії платежу від 22 жовтня

2009 року № 070; договір поруки від 28 квітня 2011 року № 12/42-1/245 про забезпечення зобов`язань за договором про надання гарантії платежу

від 28 квітня 2011 року № 007; договір поруки від 28 квітня 2011 року

№ 12/42-1/249 про забезпечення зобов`язань за договором про надання гарантії платежу від 28 квітня 2011 року № 008; договір поруки від 28 квітня 2011 року № 12/42-1/253 про забезпечення зобов`язань за договором про надання гарантії платежу від 28 квітня 2011 року № 019/42-1/009.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що із договорів поруки, які були укладені між банком та ОСОБА_5 , з метою забезпечення кредитних зобов`язань та зобов`язань по гарантіям, убачається, що в них не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договорів поруки про його дію до повного виконання боржником своїх зобов`язань перед банком за основним договором, а також якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки цей строк дії суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

30 березня 2012 року банк надіслав ОСОБА_1 вимогу про стягнення заборгованості за кредитними договорами №№11, 77, 70, 659, всіма додатковими угодами до них, а також за договорами поруки про забезпечення договорів про надання гарантії платежу № 019/3-0-1/070,

№ 019/42-1/007, № 019/42-1/008, № 019/42-1/009, у строк протягом 10 банківських днів з дня отримання зазначеної вимоги, яка була отримана ОСОБА_1 09 квітня 2012 року, що підтверджується її підписом із зазначенням дати отримання та не заперечувалося сторонами по справі.

Зважаючи на викладене у банку виникло право пред`явити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобов`язання боржника щодо сплати заборгованості за кредитними договорами, та договорами гарантії починаючи з 20 квітня 2012 року, протягом наступних шести місяців. З позовними вимогами банк звернувся до суду 31 липня 2013 року, що підтверджується печаткою суду вхідної кореспонденції на позовній заяві. Тобто, банк звернувся до суду з пропуском шестимісячного строку, встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Рішення Апеляційного суду Одеської області від 02 березня 2013 року апеляційну скаргу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено частково. Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2016 року у частині відмови ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у позові про стягнення заборгованості за кредитним договором від 24 листопада 2006 року

№ 659 і договором поруки від 31 жовтня 2008 року № 12/3-0-1/276, за кредитним договором від 24 квітня 2008 року № 77 і договором поруки

від 31 жовтня 2008 року № 12/3-0-1/284, за кредитним договором

від 18 квітня 2008 року № 010/3-0-1/70 і договором поруки від 31 жовтня 2008 року № 12/3-0-1/281 та у частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання поруки приненою за зазначеними договорами поруки скасовано.

Позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення заборгованості за кредитним договором від 24 листопада 2006 року № 659 і договором поруки від 31 жовтня 2008 року № 12/3-0-1/276, за кредитним договором

від 24 квітня 2008 року № 77 і договором поруки від 31 жовтня 2008 року

№ 12/3-0-1/284, за кредитним договором від 18 квітня 2008 року

№ 010/3-0-1/70 і договором поруки від 31 жовтня 2008 року

№ 12/3-0-1/281 - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість: за кредитним договором від 24 листопада 2006 року

№ 659 і договором поруки від 31 жовтня 2008 року № 12/3-0-1/276: пеню станом на 12 жовтня 2012 року за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 33 475 грн 91 коп. і пеню за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 14 451 грн 04 коп., а всього пені 47 926 грн 98 коп.; за кредитним договором від 24 квітня 2008 року № 77 і договором поруки від 31 жовтня 2008 року № 12/3-0-1/284: заборгованість станом на 12 жовтня 2012 року за кредитом у розмірі 2 724 446 грн 61 коп., заборгованість відсотками у розмірі 221 280 грн 94 коп., пеню за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 168 684 грн 39 коп., пеню за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 15 017 грн 82 коп., а всього 3 129 429 грн 76 коп.; за кредитним договором від 18 квітня 2008 року № 70 і договором поруки від 31 жовтня 2008 року № 12/3-0-1/281: заборгованість станом на 12 жовтня 2012 року за кредитом у розмірі 38 333 655 грн 60 коп., заборгованість за відсотками у розмірі 3 853 291 грн 15 коп., пеню за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 3 018 953 грн 97 коп. і пеню за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 260 448 грн 99 коп., а всього 45 466 349 грн 71 коп.

Відмовлено ОСОБА_1 у зустрічному позові до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання припиненими договорів поруки за кредитним договором від 24 листопада 2006 року № 659 і договором поруки

від 31 жовтня 2008 року № 12/3-0-1/276, за кредитним договором

від 24 квітня 2008 року № 77 і договором поруки від 31 жовтня 2008 року

№ 12/3-0-1/284, за кредитним договором від 18 квітня 2008 року

№ 010/3-0-1/70 і договором поруки від 31 жовтня 2008 року № 12/3-0-1/281.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2016 року у частині відмови у задоволенні позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

від 25 березня 2011 року № 114 і договором поруки від 25 березня

2011 року № 12/42-1/153, за договором гарантії від 28 квітня 2011 року

№ 007 і договором поруки від 28 квітня 2011 року № 12/41-1/245, за договором гарантії від 28 квітня 2011 року № 008 і договором поруки

від 28 квітня 2011 року № 12/42-1/249, за договором гарантії від 28 квітня 2011 року № 009 і договором поруки від 28 квітня 2011 року № 12/42-1/253, за договором гарантії від 22 жовтня 2009 року № 070/2 і договором поруки від 22 жовтня 2009 року № 12/3-0-1/316 та у частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання припиненими договорів поруки за кредитним договором

від 25 березня 2011 року № 114 і договором поруки від 25 березня 2011 року № 12/42-1/153, за договором гарантії від 28 квітня 2011 року № 007 і договором поруки від 28 квітня 2011 року № 12/41-1/245, за договором гарантії від 28 квітня 2011 року № 008 і договором поруки від 28 квітня

2011 року № 12/42-1/249, за договором гарантії від 28 квітня 2011 року

№ 009 і договором поруки від 28 квітня 2011 року № 12/42-1/253, за договором гарантії від 22 жовтня 2009 року № 070/2 і договором поруки

від 22 жовтня 2009 року № 12/3-0-1/316 залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що договорами поруки

від 31 жовтня 2008 року № 12/3-0-1/284, від 31 жовтня 2008 року

№ 12/42-1/281, від 31 жовтня 2008 року № 12/3-0-1/276 між банком і ОСОБА_1 визначено, що порука припиняється, у тому числі, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язань за кредитним договором не пред`явить вимог до поручителя (пункт 4.1 договорів поруки). Зважаючи на те, що договорами поруки визначені строки припиняння поруки - три роки з дня настання строку виконання зобов`язань за кредитними договорами, договори поруки між банком і поручителем ОСОБА_1 були чинні станом на липень

2012 року (час пред`явлення позову), заборгованість за кредитними договорами виникла у вересні 2011 року внаслідок надання ТОВ Фірма «Медтерм» додаткових коштів, реструктуризації, зміни строків кредитування і процентних ставок за користування кредитним коштами, крім того, досудова письмова вимога про дострокове погашення заборгованості вручена поручителю 09 квітня 2012 року, тому суд вважав, що вимоги банку про стягнення заборгованості за зазначеними договорами ґрунтуються на законі.

Договорами поруки № 12/42-1/153 від 25 березня 2011 року, № 12/3-0-1/316 від 22 жовтня 2009 року, № 12/42-1/245 від 28 квітня 2011 року,

№ 12/42-1/249 від 28 квітня 2011 року, № 12/42-1/253 від 28 квітня

2011 року не визначено строк, після якого порука припиняється, оскільки пунктом 8.2 договорів поруки строк дії договору зазначає до повного виконання зобов`язань за гарантією і договором поруки.

Банк, як кредитор, у березні 2012 року змінив строк виконання зобов`язань за договором № 114; договором № 070; договором № 007; договором № 008; договором № 009, надіславши у березні та квітні 2012 року боржнику і поручителю ОСОБА_1 письмові вимоги про дострокове погашення заборгованості, у яких, зокрема, зазначив, що відповідно до пункту 2.2 договорів поруки вимагає в повному обсязі здійснити виконання порушених боржником зобов`язань протягом десяти банківських днів з дати отримання письмової вимоги. Письмова вимога отримана поручителем 09 квітня

2012 року. За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважав, що у банку виникло право на звернення до суду із позовом до поручителя у період

з 20 квітня 2012 року по 20 жовтня 2012 року. Між тим, банк звернувся до суду за захистом порушеного права у липні 2013 року, тобто з пропуском, встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України, строку захисту порушеного права, що свідчить про припинення договорів поруки:

№ 12/42-1/153 від 25 березня 2011 року, № 12/3-0-1/316 від 22 жовтня

2009 року, № 12/42-1/245 від 28 квітня 2011 року, № 12/42-1/249

від 28 квітня 2011 року, № 12/42-1/253 від 28 квітня 2011 року.

Зважаючи на те, що договори поруки припинили свою дію, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову банку у позові до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості і про задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 до банку про визнання припиненими зазначених договорів поруки.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у квітні 2017 року, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 .

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 листопада 2017 року справу за позовом

ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами кредиту; за зустрічним позовом

ОСОБА_1 до ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» про визнання договорів поруки припиненими призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

У червні 2019 року відповідно до протоколу автоматизованого розподіл срав між суддями справу передано судді-доповідачеві.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що умовами договорів поруки, за якими судом апеляційної інстанції відмовлено у задоволенні позову про визнання поруки припиненою, а саме пунктом 4.1 передбачено, що сторони договору встановлюють, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та втрачає свою дію з моменту закінчення забезпеченого ним зобов`язання. Тому у пункті 4.1 зазначених договорів поруки не визначений строк дії договору поруки відповідно до вимог статей 251, 252 ЦК України. Крім того, на час ухвалення рішення апеляційними судом 02 березня

2017 року позичальник, а саме ТОВ Фірма «Медтерм» було ліквідоване

29 квітня 2015 року, тому вважала, що порука припиняється у разі припинення основного зобов`язання, отже, припинення юридичної особи у зв`язку з визнанням її банкрутом є підставою припинення поруки, тому що зобов`язання за кредитним договором припинилося.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшло заперечення ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у якому воно просило рішення апеляційного суду залишити без змін, вказану касаційну скаргу залишити без задоволення.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

18 травня 2005 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» і ТОВ Фірма «Медтерм» укладено ГКУ за умовами якої банк зобов`язався надавати позичальнику кредитні кошти у порядку та на умовах, визначених у кредитних договорах, укладених в рамках ГКУ, а товариство зобов`язалось забезпечити повернення одержаних коштів і сплату нарахованих відсотків, відповідно до умов кредитних договорів (а. с.15-17, т.1).

У рамках ГКУ, між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» і ТОВ Фірма «Медтерм»

24 листопада 2006 року укладено договір № 659 «Про надання кредиту під іпотеку комерційної нерухомості (кредитна лінія не відновлювальна)», відповідно до якого банк відкрив товариству невідновлювальну кредитну лінію у сумі 500 000 доларів США на строк до 24 листопада 2016 року зі встановленням фіксованої процентної ставки 12,5 % річних та умовою про щорічний перегляд банком процентної ставки. Додатком №1 до договору

№ 659 визначено графік повернення кредиту, за умовами якого товариство зобов`язувалось з грудня 2007 року по жовтень 2016 року включно щомісячно сплачувати банку по 4 360 доларів США, а до 24 листопада

2016 року сплатити останній платіж у розмірі 4 590 доларів США. Згідно пункту 6.1 договору № 659 товариство зобов`залось сплачувати відсотки за кредитом щомісячно і не пізніше останнього робочого дня кожного місяця. 20 вересня 2011 року, на підставі додаткової угоди № 010/03-5/659/6 (далі - додаткова угода № 659/6), заборгованість товариства перед банком рефінансовано шляхом того, що банк надав позичальнику додатково

2 658 983 грн 20 коп. для погашення існуючого боргу у сумі 314 800 доларів США за кредитом та 16 537,47 доларів США за процентами з кінцевим строком погашення - до 26 листопада 2016 року, при цьому розмір процентної ставки зменшено до рівня 8 % річних (а. с.15-17, 122-126, 130-133 т. 1).

За договором від 18 квітня 2008 року № 70 ТОВ Фірма «Медтерм» відкрито ліміт кредитування у розмірі еквівалентному 39 000 000 грн на строк

до 10 квітня 2009 року під 11 % річних в доларах США, 11,25 % в євро та 15,75 % у гривні. Додатковою угодою № 1 від 18 квітня 2008 року до договору передбачено графік зменшення ліміту: з 01 січня 2009 року

по 30 січня 2009 року до 34 000 000 грн, з 01 лютого 2009 року по 27 лютого 2009 року до 21 000 000 грн, з 01 квітня 2009 року по 10 квітня 2009 року

до 0. Додатковою угодою № 2 від 05 травня 2008 року ліміт кредитування за договором зменшено до еквіваленту 38 964 250 грн, графік зниження ліміту змінено: з 01 лютого 2009 року по 27 лютого 2009 року до

33 964 250 грн, з 01 лютого 2009 року по 31 березня 2009 року до

20 964 250 грн, з 01 квітня 2009 року по 10 квітня 2009 року до 0. Додатковою угодою № 010/3-0-1/70/4 від 18 березня 2009 року ліміт кредитування збільшено до еквіваленту 47 974 000 грн, а у подальшому, графік зменшення ліміту кредитування за договором змінювався додатковими угодами №№ 010/3-0-1/70/6 від 08 травня 2009 року

010/3-0-1/70/7 від 31 серпня 2009 року, 010/3-0-1/70/8 від 30 вересня

2009 року, 010/3-0-1/70/9 від 30 листопада 2009 року, 010/3-0-1/70/10

від 12 січня 2010 року, 010/3-0-1/70/11 від 30 квітня 2010 року,

010/3-0-1/70/12 від 28 липня 2010 року, 010/3-0-1/70/14 від 25 березня

2011 року, 010/3-0-1/70/15 від 20 вересня 2011 року. Зазначеними додатковими угодами змінювались строки кредитування і процентна ставка за користування кредитним коштами. Крім того, додатковою угодою

№ 010/3-0-1/70/15 від 20 вересня 2015 року банк надав товариству додатково 47 522 284 грн 98 коп. на строк до 01 серпня 2012 року

(а. с. 78-121, т.1).

Відповідно до договору від 24 серпня 2008 року № 77 ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» надав ТОВ Фірма «Медтерм» 1 089 000 доларів США під 11 % річних на строк до 22 квітня 2011 року і згідно встановленого договором графіка, повернення кредитних коштів мало здійснюватися щомісячно до останнього дня кожного місяця по 33 250 доларів США. Товариство, відповідно до пункту 2.2 договору зобов`язалось сплачувати щомісячно проценти за користування кредитом у такому порядку як і кредит. Додатковою угодою № 010/3-0-1/77/3 (далі - додаткова угода № 77/3) ліміт кредитування зменшено до 776 000 доларів США з новим графіком погашення: до 31 травня 2009 року по 30 250 доларів США щомісячно у період з червня по вересень 2009 року; по 10 000 доларів США у жовтні та листопаді 2009 року; 51 000 доларів США до 31 грудня 2009 року; по

10 000 доларів США в січні і лютому 2010 року; по 40 000 доларів США з березня 2010 року по березень 2011 року; 1 000 доларів США до 22 квітня 2011 року. Додатковою угодою № 10/3-0-1/77/4 (далі - додаткова угода № 77/4) визначена заборгованість у сумі 614 514,18 доларів США з новим графіком погашення: 14 514,18 доларів США до 30 листопада

2009 року, по 15 000 доларів США щомісячно у період з грудня 2009 року по травень 2010 року, по 30 250 доларів США щомісячно у період з червня по листопад 2010 року; 38 500 доларів США до 31 грудня 2010 року; по

10 000 доларів США у січні та лютому 2011 року; 30 000 доларів США

до 31 березня 2011 року; 240 000 доларів США до 22 квітня 2011 року. Додатковою угодою № 010/3-0-1/77/5 (далі - додаткова угода № 77/5) визначено заборгованість у сумі 539 514,18 доларів США зі зміною графіка погашення: 14 514,18 доларів до 05 травня 2010 року; по 15 000 доларів США у період з 05 травня 2010 року до 01 грудня 2010 року; 35 000 доларів США до 01 січня 2011 року; по 10 000 доларів США до 01 лютого 2011 року

та 01 березня 2011 року; 30 000 доларів США до 01 квітня 2011 року;

335 000 доларів США до 22 квітня 2011 року. Додатковою угодою

№ 010/3-0-1/77/8 (далі - додаткова угода № 77/8) визначено заборгованість у сумі 335 000 доларів США зі зміною графіка погашення. Додатковою угодою № 010/3-0-1/77/9 (далі - додаткова угода № 77/9) змінено умови кредитування з рефінансуванням заборгованості, у зв`язку з чим банк надав товариству кредит у розмірі 2 608 125 грн для погашення 325 000 доларів США заборгованості по кредиту і 120 912 грн 51 коп. для погашення заборгованості по процентам у сумі 15 066,98 доларів США з кінцевим терміном погашення до 01 серпня 2012 року і сплатою процентів у розмірі

8 % річних. Товариству також надано відстрочку до останнього робочого дня грудня 2011 року по сплаті 65 %, нарахованих за вересень 2011 року,

50 % за жовтень 2011 року і 40 % за листопад 2011 року. Додатковою угодою № 77/9 також встановлено графік погашення в частині 2 608 125 грн:

по 15 000 грн з жовтня по грудень 2011 року включно; по 300 000 грн з січня по липень 2012 року включно; 463 125 грн до 01 серпня 2012 року, а в частині 120 912 грн 51 коп. - по 15 000 грн з січня по липень 2012 року;

15 912 грн 51 коп. до 01 серпня 2012 року.

З метою забезпечення належного виконання зобов`язань товариством перед банком, між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» і ОСОБА_1 укладені договори поруки: договір поруки від 31 жовтня 2008 року № 12/3-0-1/284 за кредитним договором № 77 від 24 квітня 2008 року; договір поруки

від 31 жовтня 2008 року № 12/42-1/281 за кредитним договором

від 18 квітня 2008 року № 70 і договір поруки від 31 жовтня 2008 року

№ 12/3-0-1/276 за кредитним договором № 659 від 24 листопада 2006 року.

Згідно із умовами договору поруки від 31 жовтня 2008 року № 12/3-0-1/284 за кредитним договором № 77 від 24 квітня 2008 року сторони договору поруки, зокрема визначили, що порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України (а. с. 226, т. 1).

За умовами договору поруки від 31 жовтня 2008 року № 12/42-1/281 за кредитним договором від 18 квітня 2008 року № 70 сторони договору поруки визначили, що порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України

(а. с. 222, т. 1).

Згідно із умовами договору поруки від 31 жовтня 2008 року №12/3-0-1/276 за кредитним договором № 659 від 24 листопада 2006 року сторони договору поруки також визначили, що порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України (а. с. 206, т. 1).

ТОВ Фірма «Медтерм» належним чином не виконувало умови зобов`язань за кредитними договорами і допустило заборгованість з повернення кредитів та процентів, у зв`язку з чим 07 березня 2012 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» надіслало товариству письмову вимогу про дострокове повернення кредитних коштів, яку товариство отримало 30 березня 2012 року,

а 09 квітня 2012 року така ж письмова вимога була вручена поручителю ОСОБА_1 . (а. с. 236-247, т.1).

18 травня 2012 року ТОВ Фірма «Медтерм» письмово визнало заборгованість, зокрема за кредитним договором від 24 квітня 2008 року

№ 77, кредитним договором від 18 квітня 2008 року № 70 і кредитним договором від 24 листопада 2006 року № 659 (а. с. 248, т.1).

Станом на 12 жовтня 2012 року заборгованість за договором № 659 становила 2 938 597 грн 23 коп., з яких: 2 652 853 грн 45 коп. заборгованість за кредитом; 214 390 грн 43 коп. заборгованість за відсотками; 45 261 грн

18 коп. пеня і 9 478 грн 82 коп. заборгованість по відсотками; за договором № 70 заборгованість становила 55 099 959 грн 80 коп., з яких; 47 442 340 грн 95 коп. заборгованість за кредитом; 3 853 291 грн 15 коп. заборгованість за відсотками; 3 353 644 грн 71 коп. пеня; 186 130 грн 43 коп. заборгованість за відсотками і 234 546 грн 56 коп. пеня; за договором № 77 заборгованість становила 3 183 847 грн 67 коп., з яких: 2 724 446 грн 61 коп. заборгованість за кредитом; 221 280 грн 94 коп. заборгованість за відсотками; 183 990 грн 84 коп. пеня; 1 336,95 доларів США еквівалент 10 686 грн 24 коп. заборгованість за відсотками (а. с. 255-264, т.1).

Заборгованість ТОВ Фірма «Медтерм» за кредитним договором

від 24 квітня 2008 року № 77, кредитним договором від 18 квітня 2008 року № 70 і кредитним договором від 24 листопада 2006 року № 659 виникла у вересні 2011 року, що вбачається з розрахунків, наданих банком, а також підтверджується наступними доказами (а. с. 53, 54, 57-60, 105-117, т.5 ).

Так, на підставі додаткової угоди № 010/03-5/659/6 до кредитного договору № 659, яка була погоджена з поручителем ОСОБА_1 , заборгованість товариства перед банком рефінансовано таким чином, що у листопаді

2011 року банк надав позичальнику додатково 2 658 983 грн 20 коп. для погашення існуючого боргу у сумі 314 800 доларів США за кредитом та

16 537,47 доларів США за процентами з кінцевим строком погашення - до 26 листопада 2016 року.

Додатковими угодами, у 2009-2011 роках змінювався ліміт та строки кредитування за кредитним договором № 70, зокрема, на підставі додаткової угоди від 18 квітня 2011 року № 010/3-0-1/70/15, яку погоджено із поручителем ОСОБА_1 , банк додатково надав товариству кредит у розмірі 47 522 284 грн 98 коп. з кінцевим строком погашення кредиту

до 01 серпня 2012 року (а. с. 113-121, т.1).

Додатковою угодою № 010/3-0-1/77/9 до кредитного договору

від 20 вересня 2011 року № 77, яка погоджена з поручителем

ОСОБА_1 . змінено умови кредитування з рефінансуванням заборгованості та банк надав товариству 2 726 037 грн 51 коп. з кінцевим терміном погашення до 01 серпня 2012 року і сплатою процентів у розмірі

8 % річних. Товариству також надано відстрочку до останнього робочого дня грудня 2011 року по сплаті 65 %, нарахованих за вересень 2011 року,

50 % за жовтень 2011 року і 40 % за листопад 2011 року. Додатковою угодою № 77/9 також встановлено графік погашення в частині 2 608 125 грн:

по 15 000 грн з жовтня по грудень 2011 року включно; по

300 000 грн з січня по липень 2012 року включно; 463 125 грн до 01 серпня 2012 року, а в частині 120 912 грн 51 коп.: по 15 000 грн з січня по липень 2012 року; 15 912 грн 51 коп. до 01 серпня 2012 року (а. с. 72-77, т.1).

За договором від 25. Березня 2011 року № 114 ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» надав ТОВ Фірма «Медтерм» 4 300 000 грн під 16,9 % річних на строк до 16 березня 2012 року. Додатковою угодою від 20 вересня 2011 року

№ 010/42-1/114/1 плата за користування кредитом зменшена до 14 % річних, позичальнику також надано відстрочення сплати до 31 грудня 2011 року по 50 % нарахованих у період з 28 вересня 2011 року по 31 грудня 2011 року процентів, а проценти, нараховані у період з 30 березня 2011 року

по 30 вересня 2011 року в сумі 280 586 грн 30 коп. повинні були погашатись по 38 000 грн щомісячно в період з січня по липень 2012 року, а 14 586 грн 30 коп. до 01 серпня 2012 року.

За договором гарантії від 28 квітня 2011 року № 007, договором гарантії від 28 квітня 2011 року № 008, договором гарантії від 28 квітня 2011 року

№ 009, договором гарантії від 22 жовтня 2009 року № 070/2 у рамках ГКУ, на підставі письмової заяви принципала гарант надані безвідкличні гарантії платежів у забезпечення виконання зобов`язань принципалом - ТОВ Фірма «Медтерм» (а. с. 136-187, т. 1).

З метою забезпечення належного виконання зобов`язань товариством перед банком, між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» і ОСОБА_1 укладені наступні договори поруки: договір поруки № 12/42-1/153 від 25 березня

2011 року у забезпечення виконання зобов`язань за договором № 114; договір поруки № 12/3-0-1/316 від 22 жовтня 2009 року у забезпечення виконання зобов`язань за договором № 070; договір поруки № 12/42-1/245 від 28 квітня 2011 року в забезпечення виконання зобов`язань за договором № 007; договір поруки № 12/42-1/249 від 28 квітня 2011 року в забезпечення виконання зобов`язань за договором № 008; договір поруки № 12/42-1/253 від 28 квітня 2011 року в забезпечення виконання зобов`язань за договором № 009.

За умовами договорів поруки сторони визначили строк дії поруки.

Так, згідно: договору поруки № 12/42-1/153 від 25 березня 2011 року строк дії договору поруки визначено до повного виконання зобов`язань за гарантією і договором поруки (пункт 8.2., а. с. 194); договору поруки

№ 12/3-0-1/316 від 22 жовтня 2009 року строк дії договору поруки визначено до повного виконання зобов`язань за гарантією і договором поруки

(пункт 8.2., а. с.191, т. 1); договору поруки № 12/42-1/245 від 28 квітня

2011 року строк дії договору поруки визначено до повного виконання зобов`язань за гарантією і договором поруки (пункт 8.2., а. с. 203, т. 1); договору поруки № 12/42-1/249 від 28 квітня 2011 року строк дії договору поруки визначено до повного виконання зобов`язань за гарантією і договором поруки (пункт 8.2., а. с. 211, т. 1); договору поруки № 12/42-1/253 від 28 квітня 2011 року строк дії договору поруки визначено до повного виконання зобов`язань за гарантією і договором поруки (пункт 8.2., а. с. 220, т. 1).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із частиною першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зміст договору як угоди (правочину) складає сукупність визначених на розсуд сторін та погоджених ними умов, в яких закріплюються їх права і обов`язки, що складають зміст договірного зобов`язання (частина перша статті 628 ЦК України).

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (частина третя статті 509 ЦК України, пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У статті 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України).

Отже, порука є спеціальним додатковим майновим заходом впливу, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника.

Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша та друга статті 553 ЦК України).

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до частини 1 першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України).

Зважаючи на наведене, строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі спливом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не вправі.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію цього виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки необхідно розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

З огляду на викладені приписи, порука є строковим зобов`язанням, і незалежно від того, встановлений її строк договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб`єктивне право кредитора.

Апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов правильного висновку про те, що у зв`язку з невиконанням ТОВ Фірма «Медтерм» своїх зобов`язань за кредитними договорами та договорами гарантії, які були забезпеченні договорами поруки, позовні вимоги про часткове стягнення вказаної заборгованості є обґрунтованими.

Договорами поруки від 31 жовтня 2008 року № 12/3-0-1/284, від 31 жовтня 2008 року № 12/42-1/281, від 31 жовтня 2008 року № 12/3-0-1/276 між банком і ОСОБА_1 визначено, що порука припиняється, у тому числі, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язань за кредитним договором не пред`явить вимог до поручителя (пункт 4.1 договорів поруки). Зважаючи на те, що договорами поруки визначені строки припиняння поруки - три роки з дня настання строку виконання зобов`язань за кредитними договорами, договори поруки між банком і поручителем ОСОБА_1 були чинні станом на липень

2012 року (час пред`явлення позову), заборгованість за кредитними договорами виникла у вересні 2011 року внаслідок надання ТОВ Фірма «Медтерм» додаткових коштів, реструктуризації, зміни строків кредитування і процентних ставок за користування кредитним коштами, крім того, досудова письмова вимога про дострокове погашення заборгованості вручена поручителю 09 квітня 2012 року, тому суд вважав, що вимоги банку про стягнення заборгованості за зазначеними договорами ґрунтуються на законі.

Договорами поруки № 12/42-1/153 від 25 березня 2011 року, № 12/3-0-1/316 від 22 жовтня 2009 року, № 12/42-1/245 від 28 квітня 2011 року,

№ 12/42-1/249 від 28 квітня 2011 року, № 12/42-1/253 від 28 квітня

2011 року не визначено строк, після якого порука припиняється, оскільки пунктом 8.2 договорів поруки строк дії договору зазначає до повного виконання зобов`язань за гарантією і договором поруки.

Банк, як кредитор, у березні 2012 року змінив строк виконання зобов`язань за договором № 114; договором № 070; договором № 007; договором № 008; договором № 009, надіславши у березні та квітні 2012 року боржнику і поручителю ОСОБА_1 письмові вимоги про дострокове погашення заборгованості, у яких, зокрема, зазначив, що відповідно до пункту 2.2 договорів поруки вимагає в повному обсязі здійснити виконання порушених боржником зобов`язань протягом десяти банківських днів з дати отримання письмової вимоги. Письмова вимога отримана поручителем 09 квітня

2012 року.

За таких обставин, апеляційний суд обґрунтовано вважав, що у банку виникло право на звернення до суду із позовом до поручителя у період

з 20 квітня 2012 року по 20 жовтня 2012 року. Між тим, банк звернувся до суду за захистом порушеного права у липні 2013 року, тобто з пропуском, встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України, строку захисту порушеного права, що свідчить про припинення договорів поруки

№ 12/42-1/153 від 25 березня 2011 року, № 12/3-0-1/316 від 22 жовтня

2009 року, № 12/42-1/245 від 28 квітня 2011 року, № 12/42-1/249

від 28 квітня 2011 року, № 12/42-1/253 від 28 квітня 2011 року.

Зважаючи на те, що договори поруки припинили свою дію, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову банку у позові до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості і про задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 до банку про визнання припиненими зазначених договорів поруки.

Доводи касаційної скарги про те, що у договорах поруки від 31 жовтня

2008 року № 12/3-0-1/284, від 31 жовтня 2008 року № 12/42-1/281,

від 31 жовтня 2008 року № 12/3-0-1/276 не встановлено строку дії вказаних договорів поруки є необґрунтованими, оскільки відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки, а пунктом 4.1 зазначених договорів поруки визначено, що порука припиняється, у тому числі, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язань за кредитним договором не пред`явить вимог до поручителя.

Посилання у касаційній скарзі на те, що зобов`язання ОСОБА_1 припинені у зв`язку із ліквідацією боржника - ТОВ Фірма «Медтерм» є необґрунтованими, оскільки Верховний Суд України у постанові

від 29 березня 2017 року № 6-2013цс16 висловив правову позицію, відповідно до якої припинення основного зобов`язання внаслідок ліквідації юридичної особи - боржника за цим зобов`язанням не припиняє поруки, якщо кредитор реалізував своє право на стягнення заборгованості до припинення юридичної особи - боржника. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ТОВ Фірма «Медтерм», яке є боржником припинило діяльність 29 квітня 2015 року, а цей позов подано до суду 27 липня 2013 року. Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду з цим позовом до припинення діяльності

ТОВ Фірма «Медтерм», тому ліквідація останнього не свідчить про припинення зобов`язання поручителя, оскільки моментом реалізації кредитором права на захист порушеного права є звернення до суду із позовом до проведення ліквідації боржника.

Отже, рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Одеської області від 02 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович