Постанова

Іменем України

02 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 132/862/17

провадження № 61-27084 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Кривцової Г. В., Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Прилуцьке» (правонаступник - товариство з обмеженою відповідальністю «СХК «Вінницька промислова група»),

представник товариства з обмеженою відповідальність «СХК «Вінницька промислова група» - Семибратова Тетяна Олександрівна ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Калинівського районного суду Вінницької області у складі судді Аліменка Ю. О. від 19 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області у складі колегії суддів:

Сала Т. Б., Копаничук С. Г., Медяного В. М. від 02 жовтня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України

у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Прилуцьке» про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним.

Позовна заява мотивована тим, що згідно з державним актом на право приватної власності на землю від 30 серпня 2002 року, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за

№ НОМЕР_3, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 6,6961 га, що складається з двох земельних ділянок, а саме ділянки № НОМЕР_1 площею

3,4910 га, кадастровий номер :02:002:0116 та ділянки

№ НОМЕР_2 площею 3,2051 га, кадастровий номер :02:002:0117, які розташовані на території Чернятинської сільської ради Калинівського району Вінницької області.

16 квітня 2011 року між нею та ТОВ «Прилуцьке» було укладено договір оренди земельної ділянки строком на 5 років, строк дії якого закінчився зі спливом строку, на який його було укладено.

Влітку 2016 року представник відповідача повідомив її про те, що договір оренди, укладені з нею закінчились, тому існує необхідність укладення нових договорів їх оренди, на що ОСОБА_1 не погодилась, а натомість розписалась за отримання коштів за оренду землі в наданий їй для підпису документах.

У березні 2017 року ОСОБА_1 отримала від ТОВ «Прилуцьке» лист-повідомлення від 27 лютого 2017 року, в якому повідомлялось про те, що

19 квітня 2012 року між ними був належним чином укладений та зареєстрований договір оренди земельної ділянки площею 3,491 га, кадастровий номер :02:002:0116 та згідно статті 33 Закону України «Про оренду землі» було запропоновано укласти додаткову угоду до вищевказаного договору оренди, що додавалась в трьох примірниках з підписом директора TOB «Прилуцьке» і відтиском печатки.

20 березня 2017 року з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень вона дізналась, що 16 жовтня

2016 року було зареєстровано право оренди земельної ділянки площею 3,2051 га, кадастровий номер :02:002:0117, розташованої на території Чернятинської сільської ради Калинівського району Вінницької області, цільове призначення земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Підставою такої реєстрації зазначено договір оренди земельної ділянки

від 11 серпня 2016 року, укладений між нею та ТОВ «Прилуцьке».

Вважала, що вказаний договір оренди землі від 11 серпня 2016 року, є недійними, оскільки право оренди на земельну ділянку виникло у відповідача з 19 квітня 2012 року і до цих пір воно не припинено, як і не припинено термін дії самого договору оренди, який діє до 19 квітня 2017 року, а тому зобов`язання по цих договорах повинні виконуватися відповідно до статті 526 ЦК України.

У зв`язку з наведеним, просила суд визнати договір оренди землі

від 11 серпня 2016 року недійсним, оскільки зобов`язання по договором оренди від 19 квітня 2012 року не припинені, тому новий договір оренди землі від 11 серпня 2016 року суперечить статті 526 ЦК України та статтям

13, 24 Закону України «Про оренду землі».

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 19 липня

2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Судове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що права позивача не порушені. Договір оренди від 11 серпня 2016 року було укладено з дотриманням вимог Закону України «Про оренду землі» та іншими нормами чинного законодавства України і відповідно заявлений позов є безпідставний.

Крім того, орендована земельна ділянка позивачки орендарем використовується за призначенням, своєчасно виплачується орендна плата та з претензіями щодо неналежного розрахунку за оренду земельної ділянки до ТОВ «Прилуцьке» позивачка не зверталась. Останній договір оренди фактично є новацією попереднього договору (стаття 604 ЦК України).

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 02 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 19 липня 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що судом першої інстанції вірно з`ясовані фактичні обставини справи та дана їм належна правова оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначив, що права позивача, яка уклала з відповідачем новий договір під кінець строку дії попереднього договору оренди землі, що підтверджується її підписом на договорі, не порушуються,

а навпаки, положення позивача покращилось враховуючи часткові зміни умов договору (орендна плата та її вид) в бік збільшення.

Апеляційний суд погодився, що між сторонами по суті відбулася новація договору.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу

№ 132/862/17 із Калинівського районного суду Вінницької області.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

У червні 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді-доповідачеві.

Ухвалою колегії суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 вересня 2019 року зазначену справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою колегії суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року клопотання ТОВ «СХК «Вінницька промислова група» про залучення до участі у справ правонаступника задоволено. Залучено

ТОВ «СХК «Вінницька промислова група» як правонаступника

ТОВ «Прилуцьке» до участі у справі № 132/862/17.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суди порушили норми процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для вирішення справи та неправильно застосували норму матеріального права.

Крім того, суд апеляційної інстанції не надав жодної оцінки доводам апеляційної скарги, що саме на відсутність новації і наявності двох інших зареєстрованих договорів вона посилалася як на підставу позову й не підтримувала інших підстав заявлених позовних вимог.

Також, вважає, що суди застосували правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року у справі № 6-78 цс 13 з порушенням норм процесуального права.

Відзив (заперечення) на касаційну скаргу до суду касаційної інстанції не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Згідно із державним актом на право приватної власності на землю серія

І-ВН № 050248 від 30 серпня 2002 року ОСОБА_1 є власником земельної ділянки загальною площею 6,6961 га, що складається з двох земельних ділянок: № НОМЕР_1 площею 3,4910 га, кадастровий номер :02:002:0116 та № 273 площею 3,2051 га, кадастровий номер :02:002:0117, які розташовані в одному земельному масиві на території Чернятинської сільської ради Калинівського району Вінницької області.

Цільове призначення земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

16 квітня 2011 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Прилуцьке» було укладено договір оренди землі строком на 5 років, який зареєстровано 19 квітня

2012 року.

11 серпня 2016 року, до спливу дії попереднього договору, між ОСОБА_1 та ТОВ «Прилуцьке» укладено новий договір оренди землі на строк

до 31 грудня 2026 року, зареєстрований 16 жовтня 2016 року, з правом пролонгації.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Згідно з частиною першою статті 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

У статті 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 19 Закону України «Про оренду землі» строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (стаття 598 ЦК України).

Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Виходячи зі змісту статей 526, 599 ЦК України зобов`язання буде вважатися виконаним належним чином, якщо таке виконання здійснене відповідно до умов договору та вимог законодавства, а якщо умови виконання не визначені у договорі або законі, то вони повинні бути виконані відповідно до звичаїв ділового обороту або до вимог, що зазвичай ставляться.

У справі, яка переглядається, суди дійшли висновку про припинення зобов`язання за договором оренди землі від 19 квітня 2011 року, оскільки між сторонами цього договору досягнуто домовленість про заміну первісного зобов`язання за цим договором новим зобов`язанням - за договором оренди землі від 11 серпня 2016 року (новація).

З таким висновком суду першої та апеляційної інстанції погодитися не можна.

Відповідно до частин другої і четвертої статті 604 ЦК України зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація). Новація припиняє додаткові зобов`язання, пов`язані з первісним зобов`язанням, якщо інше не встановлено договором.

Зі змісту статті 604 ЦК України вбачається, що ознаками новації є:

спосіб припинення зобов`язання;

вона можлива лише між тими самими сторонами (сторонами попереднього зобов`язання);

є двостороннім правочином (договором);

нове зобов`язання пов`язане з попереднім і спрямоване саме на заміну первісного зобов`язання новим, а не на зміну цього зобов`язання.

Деякі з вищезазначених ознак новації одночасно є умовами її вчинення.

До умов новації згідно вимог закону віднесено наступні:

нове зобов`язання повинне пов`язувати тих самих осіб, що і первісне;

сторони мають досягти згоди щодо заміни одного зобов`язання іншим, а «домовленість про новацію», про яку йдеться у частині другій статті 604 ЦК України, - це договір про заміну зобов`язання;

вчиняється новація у формі двостороннього правочину (новаційного договору), який має відповідати вимогам до форми та змісту, необхідних для нового зобов`язання;

наявність наміру сторін вчинити новацію, про який сторони повинні обов`язково вказати у договорі, а за відсутності такого застереження первинне зобов`язання не припиняється, а буде діяти поряд з новим;

дійсність первинного зобов`язання (недійсність первинного зобов`язання веде до недійсності і нового зобов`язання, що витікає з новації, якщо ж недійсним є новаційний договір, сторони залишаються пов`язаними первинним зобов`язанням, і новація не відбувається);

зміна змісту зобов`язання, або має виконуватися те саме, але на іншій правовій підставі;

допустимість заміни первісного зобов`язання новим.

Умови новації є необхідними і достатніми для вчинення новації.

Таким чином, новація - це угода про заміну первинного зобов`язання новим зобов`язанням між тими самими сторонами. Вона не припиняє правового зв`язку сторін, оскільки замість зобов`язання, дія якого припиняється, виникає узгоджене ними нове зобов`язання.

Юридичною підставою для зобов`язання, яке виникає при новації, є домовленість сторін про припинення первинного зобов`язання.

Угода про заміну первинного зобов`язання має договірну природу. Новація є консенсуальним, двостороннім та оплатним договором, який має правоприпинювальну природу.

Переглядаючи справу, суди не врахували, що оспорюваний договір оренди землі від 11 серпня 2016 року не містить вказівки на первинне і нове зобов`язання та намірів сторін вчинити новацію, тобто припинити існуюче і замінити новим.

Вказане свідчить, що суди дійшли передчасного висновку, що між

ОСОБА_1 та ТОВ «Прилуцьке» було досягнуто домовленість про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими самими сторонами (новацію), що відповідно до статті 604 ЦК України є підставою для припинення зобов`язання.

Отже, суди не дослідили оспорюваний договір оренди землі, як самостійний правовстановлюючий договір, укладений під час дії попереднього чинного договору між тими самими сторонами та доводів позивача про наявність правових підстав для визнання його недійсним з підстав, визначених статтями 203, 215 ЦК України.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 13 березня

2019 року у справі № 609/67/18, провадженням № 61-43444 св 18.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частиною четвертою статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 19 липня

2017 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 02 жовтня

2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник І. А. Воробйова Б. І. Гулько Г. В. Кривцова Р. А. Лідовець