ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/7193/18 Головуючий суддя І інстанції Токарєва Н. М.
Провадження № 22-ц/818/4673/19 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: договірна
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :

судді-доповідача Яцини В.Б.

суддів колегії - Овсяннікової А.І., Хорошевського О.М.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справиапеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Харківського районного суду Харківської області від 12 липня 2019 року, ухвалене у складі головуючого судді Токарєвої Н.М., по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

18 жовтня 2018 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором б/н від 23.09.2011 року в сумі 15214,79 грн., судовий збір в розмірі 1762,00грн.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 23.09.2011, відповідач отримав кредит у розмірі 2100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі, що встановлений «Тарифами Банку». У порушення зазначених вимог відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. Станом на 25.09.2018 відповідач має заборгованість у розмірі 15214,79 грн., яка складається з наступного: 3884,16 грн. - заборгованість за кредитом; 3511,41 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 6618,52 грн. - заборгованість за пенею, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 700,70 грн. - штраф (процентна складова).

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 12 липня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, АТ КБ «Приватбанк» звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі та стягнути судові витрати з відповідача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, порушено норми матеріального і процесуального права.

В обґрунтування скарги посилається на те, що позивач в повному обсязі виконав свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг, а відповідач ухиляється від свого обов`язку щодо погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами, чим порушив умови договору та ст.509, 526, 1054 ЦК України.

Вказав, що відповідно до ст.32 ЦК України крім правочинів, передбачених статтею 31 цього Кодексу, фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (неповнолітня особа) має право: самостійно укладати договір банківського вкладу (рахунку) та розпоряджатися вкладом, внесеним нею на своє ім`я (грошовими коштами на рахунку). Згідно наданої виписки по рахунку, вбачається, що відповідачу 05.09.2013 року було відкрито рахунок з нульовим кредитним лімітом не суперечить чинному законодавству. У розрахунку заборгованості та виписки з банківського рахунку вбачається, що відповідач вже був повнолітнім і мав повну цивільну дієздатність відповідно до ч.1 ст.34 ЦК України.

Зазначив, що відповідальність клієнта наступає в момент використання кредитного ліміту - як тільки клієнт самостійно підтверджує проведення операції в рахунок ліміту шляхом введення ПІН- коду (в банкоматах) або підписанням чека (розрахунок через POS-термінал торгової точки), саме в цей момент здійснюється перехід коштів у володіння позичальникові.

Таким чином, оскільки відповідач почав користуватися кредитними коштами маючи повну цивільну дієздатність, то висновок суду про відсутність підстав для стягнення боргу з ОСОБА_1 оскільки не надавалась згода батьків на укладення правочину є помилковим та незаконним. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за договором перед відповідачем виконав, а саме, надав кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картку повнолітнього відповідача.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно до ст.ст. 368, 369 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає в повній мірі.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 634 ЦК України договір приєднання може бути укладено шляхом приєднання однією зі сторін до запропонованих умов, які встановлені іншою стороною у формулярах або інших стандартних формах. При цьому сторона, яка приєднується до них не може запропонувати свої умови договору.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Судом встановлено, що у відповідності до укладеного договору б/н від 23.09.2011, відповідач отримав кредит у розмірі 2100,00грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі, що встановлений «Тарифами Банку», зі строком внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним.

У порушення зазначених вимог відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав.

Станом на 25.09.2018 відповідач має заборгованість у розмірі 15214,79 грн., яка складається з наступного: 3884,16 грн. - заборгованість за кредитом; 3511,41 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 6618,52 грн. - заборгованість за пенею, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 700,70 грн. - штраф (процентна складова).

Згідно наданої позивачем довідки на ім`я відповідача 05.09.2012, 11 01.2016, 30.08.2016, 02.06.2017 були відкриті карткові рахунки з різним терміном дії.

Станом на день підписання заяви б/н від 23.09.2011 про отримання кредиту ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виповнилося шістнадцять років, тобто він був неповнолітньою особою (а.с. 09, 26).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що цей договір не був погоджений з його батьками, тому він укладений з порушенням вимог законодавства і з цих підстав є недійсним.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно положень ст. 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом.

Ст. 32 ЦК України встановлено, що крім правочинів, передбачених статтею 31 цього Кодексу (а саме: самостійно вчиняти дрібні побутові правочини - це правочини які задовольняють побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість) , фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (неповнолітня особа) має право:

1) самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами;

2) самостійно здійснювати права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом;

3) бути учасником (засновником) юридичних осіб, якщо це не заборонено законом або установчими документами юридичної особи;

4) самостійно укладати договір банківського вкладу (рахунку) та розпоряджатися вкладом, внесеним нею на своє ім`я (грошовими коштами на рахунку).

Неповнолітня особа вчиняє інші правочини за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників.

Неповнолітня особа може розпоряджатися грошовими коштами, що внесені повністю або частково іншими особами у фінансову установу на її ім`я, за згодою органу опіки та піклування та батьків (усиновлювачів) або піклувальника.

Згода на вчинення неповнолітньою особою правочину має бути одержана від батьків (усиновлювачів) або піклувальника та органу опіки та піклування відповідно до закону.

Стаття 33 ЦК України визначає, що неповнолітня особа особисто несе відповідальність за порушення договору, укладеного нею самостійно відповідно до закону.

За положеннями ст. 34 ЦК України повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття).

Згідно ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Пунктом 2 ч.2 ст.22 ЦК України збитками є: доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є:

1) договори та інші правочини;

2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності;

3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;

4) інші юридичні факти.

Таким чином, суд першої інстанції не взяв до уваги, що зобов`язання виникають не лише з договору, а з фактичних дій.

Крім того, суд не взяв до уваги що правочин вчинений неповнолітньою особою може бути визнано недійсним лише за позовом заінтересованої особи.

Оскільки такого позову не заявлено і не розглядалося судом, тому у суду першої інстанції відповідно до визначеного у ст. 13 ЦПК України принципу диспозитивності не було підстав для застосування наслідків недійсного правочину, передбачених ст.ст. 215, 216 ЦК України.

Саме такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), який відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України необхідно застосувати у даній справі, яка є аналогічною за обставинами.

Крім того, суд всупереч положень ст.ст. 89, 263 ЦПК України не з`ясував, що згідно розрахунку заборгованості, грошові кошти від банку позичальник фактично отримав вже після набуття повноліття, з 23.10.2013 року (а.с. 5-8).

Виходячи з наведеного, у суду не було правових підстав для відмови у позові, виходячи з недійсності договору кредиту.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту.

Банком не надано належних доказів на підтвердження того, що позичальник ознайомлений з Умовами та тарифами банку (подані банком документи не скріплені особистим підписом відповідача), відповідно до яких нараховані відсотки за користування кредитом та неустойка за порушення зобов`язання з повернення кредиту, що свідчить про відсутність домовленості сторін по сплаті вказаних платежів.

Відповідний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 липня 2019 року, справа № 367/1271/16-ц, провадження № 61-29069 св18; від 25 липня 2019 року, справа № 176/2396/17, провадження № 61-11058 св19; від 17 липня 2019 року, справа № 523/9762/16-ц, провадження № 61-29233 св 18.

При цьому, матеріали справи не містять належного, допустимого та достатнього підтвердження, що саме з цими Витягом з Тарифів та Витягом з Умов відповідач ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанку», а також - те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, судова колегія відхиляє доводи позивача щодо узгодження порядку нарахування процентів за користування кредитом та неустойки.

Доводи апеляційної скарги банку щодо того, що між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви позичальника, умови якого мають виконуватись, не можуть бути взяті до уваги, оскільки позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що позичальник ознайомлений з Умовами та тарифами банку (подані банком документи не скріплені особистим підписом відповідача), відповідно до яких нараховані відсотки за користування кредитом та неустойка за порушення зобов`язання з повернення кредиту, що свідчить про відсутність домовленості сторін по сплаті вказаних платежів.

Виходячи з наведеного, за недоведеності укладення договору кредиту в частині відсотків та неустойки, за відсутності заявлених вимог про стягнення процентівна рівні облікової ставки Національного банку України (ч. 1 ст. 1048 ЦК України) відповідач має повернути банку лише основну суду боргу у розмірі тіла кредиту в сумі 3884,16 грн.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам. Позивач звернувся з позовом про стягнення 15214 грн. 79 коп., задоволено позов в сумі 3884 грн. 16 коп., що складає 25,53 %, що згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України вимагає пропорційної зміни розподілу судових витрат. За подачу позову позивачем сплачено до суду першої інстанції мінімальний судовий збір - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, 1762 грн., а за подання апеляційної скарги - 2643 грн., всього - 4405 грн. Тому відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу понесені в суд першої та апеляційної інстанції судові витрати на суму 4405 грн. х 25,53 % = 1 124,60 грн.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» - задовольнити частково.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 12 липня 2019 року - скасувати та ухвалити нове. Позов Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (МФО № 305299, ) заборгованість за кредитним договором № б/н від 23.09.2011 року у сумі 3884 грн. 16 коп. (три тисячі вісімсот вісімдесят чотири) грн. 16 коп. В іншій частині у задоволенні позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (МФО № 305299, ) судовий збір у сумі 1 124 (одна тисяча сто двадцять чотири) гривні 60 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і в силу малозначності справи касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України (касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково).

Повний текст судового рішення складений 15 жовтня 2019 року.

Головуючий суддя В.Б.Яцина.

Судді колегії А.І.Овсяннікова.

О.М. Хорошевський.