Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

Номер провадження 2/229/573/2019

Справа № 229/2163/19

01 жовтня 2019 року Дружківський міський суд Донецької області

у складі:

головуючої судді Лебеженко В.О.,

за участю секретаря судового засідання Слободкіної Т.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника органу опіки

та піклування ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дружківка в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 ; третя особа: орган опіки та піклування Дружківської міської ради про визначення місця проживання дитини разом з батьком,-

В С Т А Н О В И В:

16 квітня 2019 року до Дружківського міського суду Донецької області надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини разом з батьком. В позові просить: визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 № стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на його користь аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від всіх видів доходу (заробітку), але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є батьком малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Матір`ю його сина є відповідачка ОСОБА_3 . З відповідачкою вони перебували у шлюбі. Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 23 березня 2019 року їх шлюб було розірвано. Після того, як в 2012 році вони із відповідачкою припинили спільне проживання, ними було вирішено, що їх син залишиться проживати мешкати із матірє`ю. Однак, фактично їх син більшість часу мешкав разом із ним. З 2015 року, їх син постійно мешкає із ним, оскільки відповідачка виїхала на заробітки до Росії і з того часу назад не повернулась. Отже, фактично виховання сина займається одноособово він. При цьому, його син ОСОБА_4 , навчається у четвертому класі Дружківської ЗШ І-ІІІ ступенів № 1 Дружківської міської ради. ОСОБА_5 регулярно відвідує школу. Також, його син відвідує секцію карате при спортивному клубі «ТЕЦУ РЮ». Таким, чином, утримання дитини займається лише він. Він його забезпечує всім необхідним шкільним приладдям та спортивним інвентарем, необхідним взуттям та одягом по сезону, а також харчуванням. Він всіляко намагається забезпечити для дитини можливість відпочинку і можливість участі у розважальних заходах. Натомість відповідачка припинила будь-яке спілкування із сином. Матеріальної допомоги на утримання дитини не надавала і не надає. Не цікавиться життям дитини.

В судовому засіданні позивач просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, а саме через оголошення на сайту «Судова влада України» https://court.gov.ua/fair/. Причини неявки, суду не відомі.

Представник третьої особи в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог.

Враховуючи, що причина неявки відповідача є неповажною, відзив не надано, у справі є наявні дані про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим відповідно до ст. 280 ЦПК України, розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача на розгляд справи в порядку заочного провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши усі докази зібрані у справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, керуючись принципом верховенства права дійшов до наступних висновків.

Із матеріалів справи вибачається, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов`язані з визначенням місця проживання дитини та зі стягненням аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Слід зазначити, що згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

За змістом ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до права та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, зобов`язані також піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток (ст.150 СК України).

Батьки мають рівні права на виховання дитини та спілкування з нею, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , 12 липня 2008 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дружківського міського управління юстиції Донецької області, зареєстрованйи шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , прізвище після реєстрації шлюбу « ОСОБА_7 » (а.с.14).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 11 серпня 2008 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дружківського міського управління юстиції Донецької області, ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_4 , батьком якого є ОСОБА_1 , мати ОСОБА_3 , актовий запис №354 (а.с.13).

Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 29 березня 2019 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зареєстрований 12 липня 2008 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дружківського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис №158, розірвано (а.с.15-17).

Довідкою про склад сім`ї, встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований та проживає ОСОБА_1 (позивач) та його мати ОСОБА_8 (мати позивача). (а.с.25-26).

Судом встановлено, що малолітня дитина ОСОБА_4 мешкає разом із батьком з травня 2015 року за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується актами голови комітету «Яківлівка 2» (а.с.31, 33)

Відповідно до довідки виданої директором школи Шевченко Л.В., встановлено, що ОСОБА_4 , начається в 4-А класі у Дружківській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №1 Дружківської міської ради Донецької області (а.с.28).

Згідно характеристики учня 4-а класу Дружківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №1 Дружківської міської ради Донецької області ОСОБА_4 , фізичний розвиток відповідає віку, зовнішній вигляд завжди охайний, хлопчик дотримується правил поведінки й спілкування. Вихованням дитини займається батько, оскільки мати працює у Росії. Батько дитини систематичного відвідує батьківські збори, з розумінням становиться до рекомендацій вчителя. Мати зовсім не бере участі у вихованні сина (а.с.21).

Із акту відвідування сім`ї неповнолітнього, вбачається, що у родині Корнієвських доброзичливі відносини між членами родини. Створені добрі умови для навчання та виховання учня, батько приділяє належну увагу вихованню сина слідкує за його зовнішнім виглядом, контролю виконання домашніх завдань (а.с.23-24).

Відповідно до характеристики виданої тренером СК «ИЕЦУ РЮ», встновлено, що ОСОБА_4 , тренується в спортивному клубі «ТЕЦУ РЮ» з 9 років. Бабуся приділяє належну увагу вихованню онука. Батько фінансово забезпечує сина і намагається виконувати батьківські обов`язки. Мати ОСОБА_9 не приймає участі у вихованні сина (а.с.22).

Позивач ОСОБА_1 , працює у ФОП « ОСОБА_10 », за період роботи зарекомендував себе, як грамотний та відповідальний працівник, дисциплінарних стягнень не має (а.с.29).

З довідки про доходи від 27 лютого 2019 року, наданої ФОП « ОСОБА_10 », вбачається, що заробітна плата ОСОБА_1 за один місяць склала 2719,40 грн. (а.с.34).

Відповідно до довідки виданої Костянтинівсько-Дружківським об`єднанням Управління пенсійного фонду України в Донецькій області, пенсія ОСОБА_8 , за останні шість місяців складає 10422,12 грн. (а.с.35).

Дані про місце працевлаштування ОСОБА_3 у суду відсутні.

Згідно висновку органу опіку та піклування Дружківської міської ради, встановлено, що орган опіки та піклування вважає доцільним визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 разом з батьком ОСОБА_1 .

Статтею 160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (ч.1ст.161 СК України).

Відповідно до ч.2 ст. 161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Згідно з п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя`при вирішенні спору про місце проживання дитини судам належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Однак, поняття «розлучення дитини та матері» не є тотожним поняттю «визначення різних місць проживання матері та дитини». Оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу та порядку спілкування з дитиною або за рішенням органу опіки та піклування чи за судовим рішенням з цього питання.

Таким чином положення статті 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини.

Згідно зі ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 9 Конвенції про права дитини, яку ратифіковано постановою ВР за №789-XII від 27 лютого 1991р., визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі "М.С. проти України" наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, майновий стан батьків, що мають істотне значення, але насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.

Згідно з вимогами ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визначення місця проживання дитини з батьком підлягають задоволенню, оскільки це відповідає інтересам дитини, позивач має можливість створити дитині належні умови для виховання та розвитку, мати дитину залишила.

Поряд з цим, щодо вирішення позовних вимог в частині стягнення аліментів, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.17 Постанови №3 Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитини.

Згідно ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст.181, 191 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька (матері) і (або) у твердій грошовій сумі; аліменти на дитину присуджуються (за загальним правилом) за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів.

Згідно зі ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Як зазначає ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

За частинами першою, другою статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України.

Відповідно до ст.27 Конвенції про захист прав дитини, батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 18 Конвенції про захист прав дитини передбачено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Враховуючи те, що відповідач є матір`ю малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з батьком ОСОБА_1 , тобто, має обов`язок утримувати його до досягнення ним повноліття, немає на утриманні інших осіб та утриманців, є працездатною, суд дійшов до висновку, що аліменти слід стягнути з відповідачки у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), починаючи з дня звернення позивача до суду (16 квітня 2019 року) і до досягнення дитиною повноліття щомісячно.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення аліментів підлягає задоволенню.

Отже, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, вивчивши матеріали справи, установивши, що мати дитини не виконує батьківські права, врахувавши висновки органу опіки і піклування, якими рекомендовано визначити місце проживання дітей з батьком, а також створення останнім належних умов для проживання, виховання та забезпечення дитини, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Оскільки позовні вимоги позивача задоволені в повному обсязі, то на підставі ст.141 ЦПК України, з ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн. А також з відповідачки на користь державного бюджету підлягає стягненню судовий збір по 768,40 грн., тому, що в частині позовних вимог про стягнення аліментів позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 2, 10-12, 80, 141, 259, 263-265, 273, 280-282 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 ; третя особа: орган опіки та піклування Дружківської міської ради про визначення місця проживання дитини разом з батьком - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягувати щомісячно з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ), аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів її заробітку (доходів), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з звернення позивача до суду (16 квітня 2019 р.) і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , судовий збір на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ) у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн.40 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , судовий збір на користь державного бюджету у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн.40 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте Дружківським міським судом Донецької області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до Донецького апеляційного суду через Дружківський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Вступну та резолютивну частини рішення складено та підписано суддею 01 жовтня 2019 року.

Повний текст рішення суду складений 10 жовтня 2019 року.

Суддя: В.О.Лебеженко