Справа № 306/503/18
У Х В А Л А

Іменем України

26 лютого 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і Собослоя Г. Г.,

з участю секретаря Волощук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 та апеляційну скаргу ОСОБА_3 (особа, яка не брала участі в справі) на рішення Свалявського районного суду від 04 травня 2018 року (у складі судді Вінер Е.А.) за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа - Свалявська державна нотаріальна контора, про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, у березні 2018 р.

Просила встановити факт належності заповіту, а саме: що заповіт (дублікат заповіту, що має силу оригіналу НМХ 988476) залишений ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, податковий номер НОМЕР_1, мешканкою АДРЕСА_1, посвідчений державним нотаріусом Свалявської державної нотаріальної контори Гуледзою С.М., зареєстрований у реєстрі за номером 194, належить ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканці АДРЕСА_2.

На обґрунтування указала, що ОСОБА_4 померла у грудні 2017 р. Після її смерті заявнику стало відомо про те, що ОСОБА_4 за життя склала заповіт, відповідно до якого квартиру, яка належала заповідачеві та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, заповіла заявнику.

12 лютого 2018 р. заявником було подано заяву про прийняття спадщини, а 14 березня 2018 р. заявнику видано дублікат заповіту.

Однак, при підготовці документів задля подальшого оформлення заявником своїх спадкових прав, останньою було виявлено, що в заповіті не вірно вказано по батькові ОСОБА_2 У заповіті по батькові вказано «ОСОБА_2», хоча вірне по батькові «ОСОБА_2».

Існування указаних розбіжностей у заповіті створює перешкоди в оформленні заявником спадкових прав. Встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановлення факту належності заявнику заповіту виготовленого зі слів ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 необхідне для реалізації заявником свої спадкових прав.

Рішенням Свалявського районного суду від 04 травня 2018 р. у задоволенні заяви ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, було відмовлено.

ОСОБА_2 просить скасувати це рішення і ухвалити нове, яким вимоги викладенні у заяві задовольнити. Доводить про неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Указує, що допущену помилку в заповіті при написанні заявника по батькові, остання довідалася 14.03.2018 р., відтак, заявник не має іншої можливості, ніж у судовому засіданні, захистити свої права та інтереси. Тому не можна погодитися із висновками суду, що допущена помилка є опискою, яка може бути виправлена органом, що видав відповідний документ, оскільки вказані твердження не ґрунтуються на законі.

ОСОБА_3 (особа, яка не брала участі в справі) просить скасувати це рішення і прийняти нову постанову, якою у задоволенні заяви ОСОБА_2 відмовити з інших підстав. Доводить про неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Указує, що оскаржуване рішення порушує права апелянта як спадкоємиціза законом, котра подала заяву про прийняття спадщини. Апелянт є двоюрідною сестрою спадкодавця і саме ОСОБА_3 несла всі витрати, пов'язані із похованням сестри. Зазначає, що суд першої інстанції всупереч вимогам закону не залучив апелянта до участі в справі як заінтересовану особу, що в свою чергу позбавило апелянта можливості реалізувати свої процесуальні права. Указує, що суд першої інстанції не вправі встановлювати факт належності заповіту особі, яка звернулася із заявою про прийняття спадщини та заявою про встановлення такого факту.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 указує, що доводи ОСОБА_3 про те, що оскаржуване рішення порушує її права та інтереси як спадкоємиці за законом, не заслуговує на увагу.

Апеляційні скарги підлягають задоволенню частково, рішення суду першої інстанції - скасуванню, а заява про встановлення факту, що має юридичне значення - залишенню без розгляду, з таких мотивів.

Суд першої інстанції виходив із того, що він не може встановити факт належності заповіту, а саме: що заповіт залишений ОСОБА_4 належить ОСОБА_2, оскільки заповіт належить померлій ОСОБА_4 Розбіжність у написанні по батькові заявника є лише опискою, яка може бути виправлена органом, що видав відповідний документ.

Згідно з вимогами ст.ст. 293 ч.1, ч.2 п.5, 315 ч.2, ч.4 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

У п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" судам роз'яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов'язується із наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з'ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_4 12.02.2014 р. склала заповіт, яким належну їй квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, заповіла громадянці ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.9).

12.02.2018 р. ОСОБА_2 подала до Свалявської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за померлою ОСОБА_4 (а.с.5).

ОСОБА_3 (особа, яка не брала участі в справі) 22.01.2018 р. також подала до Свалявської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за померлою ОСОБА_4 Остання була ОСОБА_3 двоюрідною сестрою (а.с.51). Саме ОСОБА_3 займалася поховання ОСОБА_4, про що в матеріалах справи є відповідні докази (а.с.53,54,55,56).

За таких обставин колегія суддів апеляційного суду вважає, що в ОСОБА_2 і ОСОБА_3 по суті виник спір щодо спадкування за померлою ОСОБА_4 квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а тому заявлена ОСОБА_2 вимога через наявність спору про право підлягає розгляду в порядку позовного провадження, а сама заява - залишенню без розгляду.

Суд першої інстанції указаних положень закону не врахував, належним чином заяву не перевірив, підстав поданої заяви не з'ясував, а тому дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, по суті.

За приписами ст. 263 ч.1, 2, 5 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Отже, за результатами розгляду апеляційної скарги рішення суду належить скасувати, заяву- залишити без розгляду, та водночас роз'яснити заявникам право подачі позову на загальних підставах із урахуванням підсудності та юрисдикції.

Керуючись ст.ст. 293 ч.1, ч.2 п.5, 315 ч.2, ч.4, 260, 261,381 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

2.Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

3.Рішення Свалявського районного суду від 04 травня 2018 року скасувати.

4.Заяву ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, залишити без розгляду.

5.Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

6.Повне судове рішення складено 04 березня 2019 року.

Судді: