ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2997/19 Справа № 210/2808/18 Суддя у 1-й інстанції - Хлистуненко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого- судді Бондар Я.М.,

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 13 листопада 2018 року, ухваленого суддею Хлистуненко О.В. у м.Кривому Розі, повний текст судового рішення складено 19 листопада 2018 року,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року ОСОБА_1звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (далі - ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг») про відшкодування моральної шкоди, у зв'язку із ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків.

В мотивування заявлених вимог зазначив, що він працював в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища на підприємстві відповідача 2 роки 1 місяць. У січні 2018 року рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту протокол №28 промислової медицини йому були встановлені професійні захворювання. По факту професійного захворювання було проведено розслідування комісією створеною на підприємстві, про що був складений акт розслідування хронічного професійного захворювання від 09.02.2018 року де вказано, що працюючи на підприємстві відповідача позивач виконував роботи в умовах, які характеризувались перевищенням границе допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища.

За висновком МСЕК від 03.04.2018 року йому була встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 40% первинно з переоглядом в 2019 році. Згідно рекомендацій МСЕК він потребує «ВМП, забезпечення лікарськими засобами». Таким чином в наслідок отримання професійного захворювання він не має змоги вести звичне життя. Тому, просив суд стягнути з відповідача на свою користь суму моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків у розмірі 148920,00 гривень без урахування податку з доходів фізичних осіб.

Рішення Джержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 листопада 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про стягнення моральної шкоди в зв'язку з ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків, задоволені частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 суму моральної шкоди у зв'язку з втратою здоров'я на виробництві у розмірі 10000,00 (десять тисяч) гривень без відрахування податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 (вісімдесят) копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач ПАТ ««АрселорМіттал Кривий Ріг» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового, про відмову позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В мотивування апеляційної скарги зазначає, що судом не враховано, того, що професійне захворювання у позивача також виникло і за обставин роботи, зокрема на підприємстві РУ ПАТ «ПІВДГЗК» з 11.03.2008 року, де він працює і по теперішній час, тоді, як на підприємстві відповідача ОСОБА_1 пропрацював всього 2 роки.

Відповідач вважає, що оскільки підприємство не вчиняло будь-яких протиправних дій, які б знаходились у причинному зв'язку з втратою позивачем професійної працездатності та виникнення у останнього моральних страждань, суд першої інстанції зробив помилковий висновок про обов'язок відповідача відшкодовувати ОСОБА_1 моральну шкоду.

Також, відповідач звертає увагу на те, що ОСОБА_1 з аналогічним позовом звертався до ПАТ «ПІВДГЗК» до Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу, рішенням якого його позовні вимоги про стягнення 148920 грн. моральної шкоди були задоволені частково і на його користь стягнуто 25000 грн. моральної шкоди.

Відповідач вказує на те, що не обґрунтовано визначений ним розмір моральної шкоди, вважає, що визначений судом розмір моральної шкоди стягнутої з відповідача на користь позивача не відповідає засадам справедливості та критеріям ст.23 ЦК України.

Відповідач вважає, що суд надав більшу перевагу доказам позивача, що призвело к помилковому висновку про задоволення позовних вимог.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що позивач працював на підприємстві відповідача з 31.07.1992 року по 12.09.1994 року (а.с. 23, зворот).

Згідно п.16 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 09.02.2018 року професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи електрогазозварником РУ (11.03.2008 - теп. час) в ВАТ «ПівдГЗК» (з 20.01.2014 ПАТ «ПІВДГЗК») ОСОБА_1 виконував електро - та газозварювальні роботи при ремонті гірничого обладнання в умовах кар'єру. Внаслідок недосконалості робочого місця, ОСОБА_1 підпадав під вплив пилу та шкідливих хімічних речовин, концентрація яких, перевищувала нормативні показники: фізичного навантаження, що перевищувало нормативні показники та шуму, рівень якого, перевищував нормативні показники (крім періоду з 03.07.2014 по теп. час). Працюючи електрогазозварником кисневого цеху Криворізького ПівдГЗК (25.01.1984 - 04.06.1985); газоелектрозварником ручного зварювання на роботах на поверхні шахти (13.06.1985 - 06.01.1986) та електрогазозварником на підземних роботах (06.01.1986 - 15.10.1990) ШБУ №3 комбінат «Кривбасшахтопроходка»; електрозварником ручного зварювання сортопрокатного цеху №1 КМК «Криворіжсталь» (31.07.1992- 12.09.1994); підземним електрогазозварником (30.01.1995 - 07.07.1995) та підземним слюсарем черговим та з ремонту устаткування (07.07.1995 - 05.10.1997) дільниці №10 шахти №2 ім. Артема РУ ім. Кірова, ОСОБА_1 також виконував роботи пов'язані з впливом пилу та шкідливих хімічних речовин (крім періоду з 07.07.1995 по 05.10.1997), концентрація яких, перевищувала нормативні показник; фізичного навантаження, що перевищувало нормативні показники та шуму, рівень якого, перевищував нормативні показники.

Відповідно до п.17 вказаного вище Акту причиною професійного захворювання визначено вміст пилу з вмістом вільного діоксиду кремнію від 10% до 70% в повітрі робочої зони в 1,8 - 2,6 рази перевищує ГДК (3,6-5,2 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3), з вмістом кремнію діоксиду аморфного у суміші з оксидами марганцю у вигляді аерозолю конденсації з вмістом кожного з них не більше 10% в повітрі робочої зони в 2,9 - 5,2 рази перевищує ГДК (2,9-5,2 мг/м3 при ГДК 1,0 мг/м3) згідно СанПіН 4617-88 «Предельно допустимые концентрации (ПДК) вредных веществ в воздухе рабочей зоны» (а.с. 4-6).

Оглядом МСЕК 03.04.2018 року ОСОБА_1 первинно встановлено 40% втрати професійної працездатності (10% - рад.; 15 % - ХОЗЛ; 10% - ДОА; 5% - туг.) з 26.03.2018 року до 01.04.2019 року (а.с. 7).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог керувався вимогами ст. 153, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України, ст.4 ЗУ «Про охорону праці» й виходив з обов'язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв'язку з отриманими ним на виробництві професійними захворюваннями.

Колегія суддів погоджується з висновком суду щодо отримання професійного захворювання під час виконання трудових обов'язків, однак не може погодитись з визначеним судом розміром моральної шкоди і в цій частині доводи відповідача вважає обґрунтованими, виходячи з наступного.

Згідно ч.4 ст 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні та здорові умови праці.

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст.237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 р. встановлено, що обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду.

Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Частиною 3 ст.1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках встановлених законом.

У відповідності до ст.4 ЗУ «Про охорону праці», державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивач зазнав ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням ним трудових обов'язків в шкідливих умовах на різних підприємствах в різний час, у зв'язку з чим отримав 40% втрати професійної працездатності.

Як видно з п.16 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 09.02.2018 року на підприємстві відповідача ОСОБА_1 працював в період з 31.07.1992- 12.09.1994, що становить 2 роки 1 міс і 12 днів, тобто незначний час.

Отже, доводи відповідача щодо відсутності причинного зв'язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, колегією суддів відхиляються, оскільки встановлено, що ОСОБА_1 зазнав ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням ним трудових обов'язків в шкідливих умовах, зокрема і, працюючи на підприємстві відповідача, тому він несе обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди.

З рішення суду вбачається, що вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд врахував тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди, глибину, тривалість та характер моральних та фізичних страждань, їх інтенсивність та довготривалість, стан здоров'я, тяжкість професійного захворювання, настання у зв'язку з цим негативних змін у житті, необхідність лікування, втрату у зв'язку з цим життєвих зв'язків, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, обсяг втрати позивачем працездатності унаслідок профзахворювання. При цьому, суд не залишив поза увагою й строк, який позивач відпрацював на підприємстві відповідача та який становить лише 2 роки.

Між тим, колегія суддів не може погодитись з визначеним судом розміром моральної шкоди і вважає, що суд, незважаючи на посилання щодо стажу роботи позивача на підприємстві відповідача, не врахував ступінь вини інших підприємств на яких в таких же шкідливих умовах працював позивач.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», роз'яснено, що у разі заподіяння особі моральної шкоди неправомірно вчиненими діями кількох осіб, розмір відшкодування визначається з урахуванням ступеня вини кожної з них.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Отже, на підставі викладеного, колегія суддів, з урахування терміну праці позивача на підприємстві відповідача, вину інших підприємств в отриманні позивачем професійного захворювання, вважає, що розмір, компенсації моральної шкоди у сумі 10000 грн., є дещо завищеним, тому з урахуванням вимог справедливості, співмірності та розумності, вважає за доцільне зменшити його до 2000 грн., у зв'язку з чим апеляційна скарга ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» підлягає частковому задоволенню, а рішення суду на підставі положення ст.376 ЦПК України зміні в частині визначеного судом розміру компенсації моральної шкоди та зменшенню з 10000 грн. до 2000 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України Дніпровський апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 13 листопада 2018 року, змінити в частині визначеного судом розміру стягнутої з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди, зменшивши цей розмір з 10000 гривень до 2000 грн., без утримання податку з доходів фізичних осіб.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 14 березня 2019 року.

Головуючий:

Судді: