Житомирський апеляційний суд
Категорія 59 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Шевчук А.М., Талько О.Б.

з участю секретаря

судового засідання: Добровольської Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу №296/11661/15-ц за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомиргаз Збут», Акціонерного товариства «Житомиргаз» про захист прав споживача

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 13 березня 2019 року, яке ухвалене суддею Сингаївським О.П. в м. Житомирі

встановив:

У жовтні 2015 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом на обґрунтування якого зазначив, що є власником квартири АДРЕСА_1 та користувачем послуг з газопостачання, відповідно до укладеного договору з ПАТ «Житомиргаз» за № 95523 від 28.08.2009 року.

24 червня 2014 року квартира позивача була відключена від газопостачання за борги в сумі 356,72 грн. з показником лічильника 9696 м3. 27.05.2015 року відносно нього складено акт про самопідключення за № 73547/462, після відключення його помешкання від газопостачання, та рішенням комісії № 173 ПАТ «Житомиргаз» з 27.12.2014р. по 26.05.2015р. позивачу проведене донарахування обсягів споживання газу на суму 12 071,77 грн. З 27 травня 2015 року відновлено облік газопостачання по лічильнику та 21.08.2015 року йому виписано попередження про заборгованість.

Як зазначає позивач, усі вказані дії були вчинені без його відома, будь-яких попереджень про борги та відключення його квартири від газопостачання він не отримував, під час складання актів присутній не був і їх не підписував. Оскільки порушень правил газопостачання він не здійснював, нарахування йому боргу на суму 12 071,77 грн. є незаконним.

З урахуванням вищевикладеного та заяви про збільшення позовних вимог від 04.06.2018 позивач просить суд визнати незаконним та скасувати акт перевірки його газових приладів, що складений ПАТ «Житомиргаз» 24.06.2014 р. за № 62279/187; визнати незаконним та скасувати акт самопідключення споживача ОСОБА_1 до газопостачання, складеного ПАТ «Житомиргаз» від 27.05.2015 р. за №73547; визнати незаконним та скасувати акт-претензію ПАТ «Житомиргаз» № 173 від 27.02.2015 р. на ім`я споживача ОСОБА_1 ; визнати незаконними та скасувати рішення комісії по зверненню громадян ПАТ «Житомиргаз», викладені в пункті 15 протоколу № 173 від 25.06.2015 р. про проведення донарахувань по нормам споживання згідно акту самопідключення та актів претензій споживачу ОСОБА_1 в сумі 12 071,77 грн.; визнати незаконним нарахування йому заборгованості за газ в сумі 12 071,77 грн.; визнати незаконним та скасувати акт № 76198 ПАТ «Житомиргаз» від 23.09.2015 р. перевірки газових приладів споживача ОСОБА_1 ; визнати незаконним відключення 23.09.2015 р. вищевказаної його квартири від газопостачання; визнати за ним право на отримання послуг з газопостачання на підставі договору від 28.08.2009 р. за №95523 з ПАТ «Житомиргаз»; відновити становище, яке існувало до порушення прав споживача - зобов`язавши обох відповідачів виключити з усіх особових рахунків споживача ОСОБА_1 нарахування боргу в сумі 12 071,77 грн. за користування газом у квартирі АДРЕСА_1 ; зобов`язати обох відповідачів безоплатно відновити газопостачання у квартирі АДРЕСА_1 споживачу ОСОБА_1 ; визнати незаконними дії ПАТ «Житомиргаз» щодо несвоєчасного надання інформації та відповіді на претензію позивача; стягнути з обох відповідачів на користь ОСОБА_1 заподіяну внаслідок винних дій моральну шкоду по 15 000, 00 грн. з кожного.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 13 березня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення через недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи,неповне з`ясування судом обставин справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги аналогічні підставам позову. Зазначає, що суд допустив неповноту при дослідженні доказів наданих позивачем, не дав їм належної оцінки у сукупності з іншими доказами, а тому висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Вважає, що ним обрано вірний спосіб захисту порушених прав споживача, що відповідає положенням ст.ст.15,16 ЦК України.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу відповідачі просили апеляційну скаргу позивача відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. При цьому зазначають, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки суд обґрунтовано відмовив позивачу у задоволенні позову через недоведеність заявлених вимог.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, хоча про дату,час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Позивач в апеляційній скарзі просив справу розглядати без його участі. Представники відповідача надіслали до суду заяви про розгляд справи також за їх відсутності.

За приписами ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів здійснює розгляд справи за відсутності всіх учасників справи, які не з`явились в судове засідання та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту цивільних прав та інтересів, оскільки акти є лише фіксацією порушення позивачем Правил надання населенню послуг з газопостачання, не створюють для споживача будь-яких обов`язків, крім рекомендації сплатити нараховані збитки і можуть бути подані як доказ у спорі про їх стягнення, під час розгляду якого суд зобов`язаний дати їм відповідну оцінку. Крім того, позивач з урахуванням положень ст. 76 ЦПК України не надав доказів порушення працівниками відповідачів його прав як споживача природного газу під час складання та розгляду актів порушення Правил надання населенню послуг з газопостачання, яке оформлено відповідним рішенням. Вимоги про відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими через недоведеність належними та достовірними доказами протиправності діяння ТОВ «Житомиргаз Збут» та ПАТ «Житомиргаз», причинного зв`язку між шкодою та виною відповідачів.

Такий висновок суду є вірним виходячи з наступного.

Взаємовідносини між газопостачальною організацією та споживачем, на момент виникнення спірних правовідносин, регулювались постановою КМУ від 09.12.1999 № 2246 «Про затвердження Правил надання населенню послуг з газопостачання» (далі - Правила).

Відповідно до п.4 Правил, послуги з газопостачання надаються споживачеві на підставі договору, що укладається ним відповідно до типового договору, затвердженого у встановленому порядку. У разі зміни власника об`єкта споживача укладався новий договір.

Згідно з п.6 Правил, газопостачання припиняється у разі порушення споживачем строків оплати за надані послуги з газопостачання.

Пунктом 19 Правил передбачено, що якщо споживач не оплатив надані послуги з газопостачання протягом 10 днів після строку, зазначеного в договорі чи платіжному документі, а газопостачальне підприємство протягом наступних п`яти днів не отримало повідомлення про оплату, споживачеві надсилається письмове попередження про припинення газопостачання. У разі не оплати наданих послуг з газопостачання протягом 10 днів після отримання споживачем письмового попередження газопостачальне підприємство має право відключити споживача від газопостачання. Припинення газопостачання не звільняє споживача від обов`язку сплатити заборгованість за фактично отримані послуги з газопостачання.

Під час розгляду справи було встановлено, що 28.09.2009 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Житомиргаз» був укладений договір про надання послуг з газопостачання, згідно якого позивач є споживачем природного газу за адресою: АДРЕСА_2 .

08 січня 2014 року ПАТ «Житомиргаз» направило попередження споживачу ОСОБА_1 про наявність заборгованості за надані послуги станом на 01.01.2014 в розмірі 571,01 грн., з показами лічильника 9443 м3., яка в послідуючому не була погашена позивачем в повному обсязі.

У зв`язку з наявністю заборгованості та відповідно до акту від 24.06.2014р., працівниками ПАТ «Житомиргаз» за адресою позивача було проведено перекриття запірного крану перед лічильником та встановлено пломбу за борги. Показник лічильника зафіксовано на рівні 9696 м3.

27.05.2015 року під час перевірки опломбування, працівниками ПАТ «Житомиргаз» було виявлено самовільне підключення позивача до газопостачання та відсутність пломби, якою було опломбовано запірний кран 24.06.2014 р. Зазначене порушення було зафіксовано в Акті-перевірки газових приладів від 27.05.2015р., в якому відображено, що на момент перевірки всі газові прилади позивача в робочому стані, а пломба на відключаючому крані відсутня. Крім того, зафіксовані показники лічильника на рівні 10074 м3, що значно перевищує показник зафіксований при припиненні газопостачання 24.06.2014 р.

По факту виявленого порушення, 27 травня 2015 року працівниками ПАТ «Житомиргаз» складено Акт-претензію №137 про нанесені збитки шляхом самовільного відновлення газопостачання будинку, який був направлений позивачу. Також в даному акті-претензії було зазначено, що дане правопорушення буде розглядатися на відповідній комісії.

25.06.2015 року рішенням комісії ПАТ «Житомиргаз» відповідно до Протоколу № 173 від 25.06.2015р. було затверджено Акт-претензія та проведені нарахування збитків позивачу на суму 12071,77 грн.

Розрахунок збитків відповідачем ПАТ «Житомиргаз» було проведено за п. 15 Правил надання населенню послуг з газопостачання, який передбачає розрахунок збитків по нормі на підставі порушення правил, а саме: самовільного підключення газових приладів і пристроїв споживача до системи газопостачання, та відповідно до Постанови НКРЕКП від 28.10.2014р. №184 «Про затвердження Порядку відшкодування збитків, завданих газопостачальному або газорозподільному підприємству внаслідок порушення споживачем природного газу Правил надання населенню послуг з газопостачання, а також споживачеві природного газу внаслідок порушення газопостачальним або газорозподільним підприємством Правил надання населенню послуг з газопостачання».

Зі змісту розрахунку слідує, що нарахування суми збитків ПАТ «Житомиргаз» були здійснені за останні шість місяців в період з 27.12.2014р. по 26.05.2015р., відповідно до норми споживання газу для населення, які не мають лічильників, у розмірах встановлених постановою КМУ від 08.09.1996 р. № 619 із застосуванням ціни на газ визначеної постановами НКРЕКП від 03.04.2014 р. № 420 та від 03.03.2015 р. № 583.

21.08.2015 року ПАТ «Житомиргаз» направило позивачу попередження № 177888/13 про необхідність погашення заборгованості за спожитий природний газ в сумі 11627,29 грн.

31 серпня 2015 року ПАТ «Житомиргаз» повідомило позивача Галюка ЄВ., що його заяву від 06.08.2015р. направлено на розгляд комісії по зверненню громадян, яка створена при ПАТ «Житомиргаз», для вивчення всіх вихідних даних по особовому рахунку. В подальшому представнику позивача також надавались відповідачем відповіді, які датовані 13.10.2015 р. та 16.10.2015 р., на її звернення щодо нарахуванню ОСОБА_1 коштів за спожитий природний газ.

23 вересня 2015 року працівниками ПАТ «Житомиргаз» було проведено повторне відключення житлового будинку позивача від газопостачання за борги, шляхом перекриття запірного крану перед газовим лічильником в помешканні з встановленням пломби.

Звертаючись до суду позивач посилався на ті обставини, що не підписував вищевказані акти, оскільки в той час знаходився за межами України. Проте не заперечував тієї обставини, що ключі від своєї квартири залишив сусідці, яка і допускала працівників ПАТ «Житомиргаз» до приміщень будинку позивача.

Таким чином встановивши під час розгляду справи, що відповідачем ПАТ «Житомиргаз» було правомірно припинено газопостачанням та нараховано збитків повивачу, відповідно до порядку відшкодування збитків, завданих газопостачальному або газорозподільному підприємству внаслідок порушення споживачем природного газу Правил надання населенню послуг з газопостачання, а саме через самовільне підключення газових приладів і пристроїв споживача до системи газопостачання після відключення будинку за борги, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення вимог щодо зобов`язання обох відповідачів безоплатно відновити газопостачання у квартирі позивача ОСОБА_1 , навівши відповідні мотиви.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ПАТ «Житомиргаз» та ТОВ «Житомиргаз Збут» є окремими господарюючими суб`єктами, які не пов`язані жодними спільними договірними зобов`язаннями з позивачем. Крім того, позовна заява не містить посилання на існування єдиної правової підстави, яка б обумовила виникнення одночасних обов`язків у ПАТ «Житомиргаз» та ТОВ «Житомиргаз Збут», як того вимагає ч.2 ст.50 ЦПК України, що також є підставою для відмови у задоволенні вимог позивача.

Під час розгляду справи також було встановлено, що відповідно до отриманої ліцензії з 01.07.2015 року ПАТ «Житомиргаз» надає послуги виключно по розподілу природного газу та виступає як Оператор ГРМ, забезпечує надійність та безпечність експлуатації газорозподільної системи. Разом з тим, гарантованим постачальником природного газу для населення з 01.07.2015 р. стало ТОВ «Житомиргаз Збут».

Правовідносини між споживачем та газорозподільним підприємством регулюються Типовим договором на розподіл природного газу, затверджений постановою НКРЕКП № 2498 від 30.09.2015 р., а також Кодексом газорозподільних систем, затверджених Постановою НКРЕКП № 2494 від 30.09.2015 р., ЗУ «Про ринок природного газу», ЗУ «Про забезпечення комерційного облік природного газу». Таким чином, суд першої інстанції з урахуванням норм чинного законодавства дійшов обґрунтованого висновку, що вимога позивача щодо визнання за ним права на отримання послуг з газопостачання на підставі договору від 28.08.2009 р. за № 95523 з ПАТ «Житомиргаз» є такою, що прямо суперечить нормам діючого законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України.

Положення ст. 15 ЦК України передбачають право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його невизнання, порушення або оспорювання.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади; органів влади АРК або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових чи службових осіб.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України. Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права.

Таким чином, оскаржувані акти та рішення комісії, яке оформлено протоколом безпосередньо не встановлюють будь-яких обов`язків позивача, а є способом оформлення претензій газопостачальної організації до споживача послуг з газопостачання і містять рекомендації сплатити відповідні нарахування, не порушуючи жодних прав та інтересів позивача. У разі відмови від сплати цих донарахувань зі сторони позивача передбачено спосіб захисту інтересів газопостачальника в судовому порядку, тобто право газопостачальної організації звертатись із позовом до суду про стягнення таких нарахувань.

Згідно із ст.ст. 76, 89 ЦПК України акти, протоколи є лише документи, що фіксують певну інформацію, їх оскарження не передбачено чинним законодавством або договором як спосіб захисту судом цивільних прав та інтересів особи. А тому акт та відповідні рішення можуть бути визнані в якості доказу при вирішенні іншого спору, що виникає у правовідносинах між його учасниками, під час розгляду якого суд зобов`язаний дати йому оцінку.

Аналогічна правова позиція викладена у Постановах Верховного Суду України від 12.09.2011 року у справі № 6-25цс11 та від 06.06.2011 року у справі № 6-4ц11, в ухвалі Верховного Суду України від 07.03.2007, року, ухвалі від 13.07.2011 року у справі № 6-24667св10, постанові Верховного Суду України від 21.05.2011 року у справі 6-20цс11.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що складені працівниками газопостачальної організації акти та протокол про порушення Правил є лише фіксацією такого порушення, що було виявлено під час проведення перевірки дотримання цих правил, тому оскарження як дій лише факту складання таких актів, які не встановлюють для споживача будь-яких обовязків і є різновидом претензії, не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту.

Також колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволені вимог про відновлення становища, яке існувало до порушення прав позивача та звільнення його від обов`язку сплати на користь відповідачів додаткових коштів, оскільки позивачем не доведено, а судом не встановлено неправомірності нарахування зазначеної в розрахунках суми збитків, як і несвоєчасного надання інформації та відповіді на звернення позивача та порушення посадовими особами ПАТ «Житомиргаз» та ТОВ «Житомиргаз Збут» прав позивача як споживача послуг з газопостачання.

Згідно положень ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, дією або бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Згідно роз`яснень, які містяться в Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. «Про судову практику у справах про відшкодування моральної немайнової шкоди» (з подальшими змінами) зазначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується.

Встановивши під час розгляду справи, що позивач не довів належними та достовірними доказами протиправність діяння ТОВ «Житомиргаз Збут» та ПАТ «Житомиргаз», причинний зв`язок між шкодою та винними діями відповідачів, висновок суду про безпідставність вимог про відшкодування моральної шкоди є обґрунтованим.

Таким чином доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду, вони були предметом дослідження в судовому засіданні, суд дав їм належну оцінку і вони не містять підстав для скасування чи зміни рішення суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 13 березня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 жовтня 2019 року.

Головуючий Судді