КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 757/12971/18-ц Головуючий у 1-й інстанції суддя: Литвинова І.В.

05 березня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Саліхова В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Вербової І.М.

секретаря судового засідання: Дячук І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 серпня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу СафоновСергій Леонідович про визнання права власності на частину вкладу в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» та просив визнати за ним право власності на 1/6 частину банківського вкладу з нарахованими відсотками та компенсацією, що знаходиться на рахунку НОМЕР_1, відкритому у відділенні «Петровське» Донецького РУ ПАТ КБ «ПриватБанк», згідно з умовами договору №SAMDN2625 від 31 жовтня 2012 року, укладеного з ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, у порядку спадкування за законом за правом представлення після смерті ОСОБА_4 - матері останнього, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23 серпня 2018 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частину банківського вкладу з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що знаходиться на рахунку НОМЕР_1, відкритому у відділенні «Петровське» Донецького РУ ПАТ КБ «ПриватБанк», згідно з умовами договору №SAMDN2625 від 31 жовтня 2012 року, укладеного на ім'я померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3, у порядку спадкування за законом за правом представлення після смерті бабусі ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2167/2019
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Посилається на не дослідження судом повно та всебічно матеріалів справи, не перевірення обставини та інформацію при видачі свідоцтва про право на спадщину.

В обґрунтування своїх доводів вказує, що судом не було належним чином встановлено відсутність або наявність кола осіб спадкоємців, які мають право на спадкування у порядку черговості, а також інших осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині; судових проваджень щодо спадкового майна померлої.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_1 просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зазначає на ненадання стороною відповідача належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, викладених в апеляційній скарзі.

Сторони справи в судове засідання не з'явилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце слухання справи.

Представник ОСОБА_1 подав до суду клопотання та просив проводити розгляд справи без нього та позивача. Залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Також надав суду поштове зворотне повідомлення про сповіщення відповідача належним чином про розгляд справи.

У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 № 3236/03, § 41«Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

На підставі викладеного, та враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності сторін справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції оцінював належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів дійшов до висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, враховуючи наступне.

Під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є сином померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії НОМЕР_2, виданого 02 лютого 1989 року за актовим записом № 15, та свідоцтвом про смерть ОСОБА_3 серії НОМЕР_3, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Мар'їнського районного управління юстиції у Донецькій області 25 травня 2013 року за актовим записом № 88 (а. с. 72-73; 91).

ОСОБА_3 був сином бабусі позивача - ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 24 травня 1950 року, виданого Мар'їнським районним органом записів цивільного стану Сталінської області за актовим записом № 66, та свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 від 28 серпня 2017 року, виданим виконкомом Новомихайлівської сільської ради Мар'їнського району Донецької області за актовим записом № 25 (а. с. 73, 75).

11 листопада 2013 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Жолоб Ю. О. щодо померлого ОСОБА_3 заведено спадкову справу № 21/2013 (у Спадковому реєстрі № 55288164) (а. с. 15-16).

ОСОБА_118 грудня 2013 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Жолоб Ю. О. було видано свідоцтво про право на спадщину за заповідальним розпорядженням, відповідно до якого позивач отримав спадщину, що залишилася після смерті його батька ОСОБА_3, у розмірі 5/6 часток від 116 200, 43 грн. з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що знаходиться на рахунку № НОМЕР_6, відкритому у відділенні «Петровське» Донецького РУ ПАТ «КБ «ПриватБанк», згідно з умовами договору № SАМDN2625 від 31 жовтня 2012 року (а. с. 16-17).

Як вбачається з вказаного свідоцтва про право на спадщину за заповідальним розпорядженням, свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/6 частку спадкового майна ОСОБА_3 не було видано станом на 18 грудня 2013 року.

До категорії осіб, які мали право на обов'язкову частку у спадщині, у межах спадкової справи № 21/2013, що залишилася після смерті ОСОБА_3, належала лише мати останнього, яка станом на день його смерті досягла повних 87 років.

Відповідно до письмових доказів, а саме копії домової книги за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 постійно проживали разом на час відкриття спадщини останнього і він був знятий 29 жовтня 2013 року із реєстраційного обліку як померлий (а. с. 19-20).

ОСОБА_4, проживаючи із сином, станом на час його смерті фактично прийняла спадщину і не заявляла про свою відмову від неї, але і не зверталася до нотаріуса за видачею свідоцтва про спадщину.

З врахуванням свідоцтва про право на спадщину за заповідальним розпорядженням від 18 грудня 2013 року, відповідно до якого право власності на вклад у розмірі 5/6 часток було передано ОСОБА_1, як обов'язкова частка у спадковому майні, 1/6 частка вкладу належала ОСОБА_4

Відповідно до виписки ПАТ «КБ «ПриватБанк» № L60B0GED5J7U74E0 від 06 березня 2018 року, ОСОБА_1 отримав виплату спадкоємця від банку у розмірі 100 388,48 грн. (а. с. 21).

За заявою ОСОБА_1, приватним нотаріусом КМНО Сафроновим С.Л. 23 січня 2018 року відкрито спадкову справу № 3/2018 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 (а. с. 71).

ОСОБА_4 заповіту не залишила, що підтверджується відсутністю відомостей про протилежне на численні запити приватного нотаріуса КМНО Сафронова С. Л. (а. с. 78-91).

Таким чином, вбачається, що ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем першої черги за законом за правом представлення, який прийняв спадщину.

Можливості у позасудовому порядку отримати право на 1/6 частку спадщини - вкладу з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що знаходився на рахунку № НОМЕР_6, відкритому у відділенні «Петровське» Донецького РУ ПАТ «КБ «ПриватБанк» позивач позбавлений, оскільки банк вимоги не визнає, а у зв'язку із неможливістю витребувати копію спадкової справи № 21/2013 (у Спадковому реєстрі №55288164) щодо майна померлого ОСОБА_3, відповідно до пункту 2.10 Глави 10 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, оформити спадщину на спадкове майно, яке залишилося після смерті останнього, спадкоємицею якого була ОСОБА_4, котра прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав, у нотаріальному порядку також немає можливості.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 звернувся із відповідним позовом до суду.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Пунктом 1, 2 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261 - 1265 ЦК України.

Згідно з ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти до висновку про те, що спадкоємцями за законом у першу чергу є діти спадкодавця та його батьки.

Матеріали справи свідчать, що до категорії осіб, які мали право на обов'язкову частку у спадщині, у межах спадкової справи № 21/2013, що залишилася після смерті ОСОБА_3, належала лише мати останнього, яка станом на день його смерті досягла повних 87 років.

Відповідно до письмових доказів, а саме копії домової книги за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 постійно проживали разом на час відкриття спадщини останнього і він був знятий 29 жовтня 2013 року із реєстраційного обліку як померлий (а. с. 19-20).

Встановлено, що ОСОБА_4у встановлений законом строк прийняла спадщину після смерті свого сина ОСОБА_3 на 1/6 частину банківського вкладу з нарахованими відсотками та компенсацією, що знаходиться на рахунку НОМЕР_1, відкритому у відділенні «Петровське» Донецького РУ ПАТ КБ «ПриватБанк», згідно з умовами договору №SAMDN2625 від 31 жовтня 2012 року,але незвернулася до нотаріуса щодо отримання свідоцтва про право на спадщину.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_4, після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно на 1/6 частину банківського вкладу з нарахованими відсотками та компенсацією, що знаходиться на рахунку НОМЕР_1, відкритому у відділенні «Петровське» Донецького РУ ПАТ КБ «ПриватБанк».

За заявою ОСОБА_1, приватним нотаріусом КМНО Сафроновим С.Л. 23 січня 2018 року відкрито спадкову справу № 3/2018 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 (а. с. 71).

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1228 ЦК України право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець за законом вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Отже, 1/6 частина банківського вкладу з нарахованими відсотками та компенсацією, що знаходиться на рахунку НОМЕР_1, відкритому у відділенні «Петровське» Донецького РУ ПАТ КБ «ПриватБанк», входить до складу спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_4, право на спадкування якої належить ОСОБА_1 за законом, як спадкоємцю першої черги за правом представлення.

За наведеного, доводи апеляційної скарги, що судом не було належним чином встановлено відсутність або наявність кола осіб спадкоємців, які мають право на спадкування у порядку черговості, а також інших осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині є необґрунтованими та не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, матеріали справи та надані відповідні висновки з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з якими погоджується і колегія суддів.

Доводи апеляційної скарги фактично збігаються із запереченнями на позовні вимоги, по яким суд першої інстанції надав відповіді, з якими погоджується і колегія суддів.

Посилання представників Банку на відсутність спору, внаслідок чого позов є безпідставним, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки матеріали справи свідчать про те, що позивач не може отримати вказану частину вкладу саме з причин невизнання його права відповідачем.

Таким чином, вимоги апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374-375, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 06.03.2019.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: І.М. Вербова

А.М.Андрієнко