Справа № 752/7178/18
Провадження №: 2/752/1490/19
17 вересня 2019 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Хоменко В.С.
при секретарі Павлюх П.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики,-
у квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом.
Свої вимоги мотивував тим, що 10.03.2015 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до умов якого він передав частинами ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 66 000,00 грн. та 14 140,00 доларів США. На підтвердження укладення між сторонами договору позики та передачі позикодавцем коштів на виконання його умов, відповідачем було видано розписки про отримання ним від позивача грошових коштів.
Зазначив, що в обумовлений договором строк ОСОБА_2 грошові кошти не повернув, від виконання своїх обов`язків ухиляється, а тому він змушений звернутись до суду.
Просив з урахуванням уточнень стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 14 140,00 доларів США по курсу НБУ на день ухвалення рішення, 66 000,00 грн., 273 840,69 грн. процентів від суми позики, 46 123,00 грн. - 3% річних та 171 785,75 грн. - інфляційних втрат, а також 8 810,00 грн. судового збору та 37 992,23 грн. - витрат на професійну правничу допомогу.
Ухвалою від 27.04.2018 року відкрито провадження у справі (а.с. 30-31).
Ухвалою від 17.09.2018 року справу прийнято до провадження суддею Хоменко В.С. (а.с. 37-38).
В судовому засіданні представник позивача обґрунтування позову та його вимоги з урахуванням уточнень підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечував.
Відповідач, котрий в установленому законом порядку повідомлявся про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Тому, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідача та ухвалити у справі заочне рішення за згодою представника позивача.
Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
10.03.2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 частинами грошові кошти у сумі 11 500,00 доларів США строком до 17.05.2015 року та 66 000,00 грн. й 2 640,00 доларів США строком до 12.05.2015 року. На підтвердження укладення між сторонами договору позики та передачі позикодавцем коштів на виконання його умов, відповідачем було представлено розписки про отримання ним від позивача грошових коштів у сумі 66 000,00 грн. та 14 140,00 доларів США (а.с. 13, 14).
Статтею 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Нормою ч. 1 ст. 1049 ЦК України на позичальника покладено обов`язок повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.
У терміни, визначені договором позики, позичальник отримані в позику грошові кошти не повернув, ухилившись від зобов`язань, взятих на себе за договором позики.
Докази на підтвердження зворотного в матеріалах справи відсутні.
Покликаючись на норми ст. 1048 ЦК України, ОСОБА_1 стверджував, що він має право на отримання від ОСОБА_2 процентів за користування позикою за розпискою про надання грошових коштів у сумі 11 500,00 доларів США строком в період з 18.05.2015 року по 07.11.2018 року, за розпискою про надання 66 000,00 грн. й 2 640,00 доларів США - з 13.05.2018 року по 07.11.2018 року.
Однак, суд не погоджується з наведеними доводами позивача з огляду на таке.
Поняття "строк договору", "строк виконання зобов`язання" та "термін виконання зобов`язання" згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.
Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з ч. 2 цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. 252 ЦК України).
Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (ч. 2 вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (ч. 3 цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4 ст. 631 ЦК України).
Отже, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.
Поняття "строк виконання зобов`язання" та "термін виконання зобов`язання" охарактеризовані у ст. 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.
В даному випадку сторони не визначили строк дії цих договорів, а погодили строк виконання зобов`язання за договором.
У своєму правовому висновку, сформульованому у постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, Велика Палата Верховного Суду відступила від усталеної правової позиції, якої дотримувались Верховний Суд та Верховний Суд України та зазначила таке.
Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Сторони договору позики від 10.03.2015 року сторони не визначили розмір та порядок сплати процентів, а тому їх розмір визначався на рівні облікової ставки Національного банку України.
Відтак, у межах строку, на який надавалася позика, ОСОБА_2 мав повертати ОСОБА_1 її суму та сплачувати проценти за користування нею.
Отже, припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
З огляду на наведене, суд відхиляє аргументи позивача про те, що на підставі ст. 1048 ЦК України він має право нараховувати проценти за користування позикою до повного погашення заборгованості.
Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що у разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях (такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 01.03.2017 року у справі № 6-284цс17).
Зважаючи на те, що зобов`язання у договорі позики частково визначене у гривні, ОСОБА_1 має право вимагати сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції.
Слід зазначити, що 3 % річних, які передбачені ст. 625 ЦК України, нараховуються за такою формулою: сума заборгованості х кількість днів прострочення х 3 : 100 : 365.
Отже, 3% на суму боргу в розмірі 66 000,00 грн. за період з 12.05.2015 року по 07.11.2018 року становитимуть: 66 000,00 х 1276 х3 :100 : 365 = 6 922,00 грн.
Вказана сума підлягає стягненню з відповідача.
Нарахування інфляційних збитків здійснюється за формулою: З. інфл. = С х ІІср, де З.інфл. - інфляційні збитки, С - сума боргу, ІІср - сукупний індекс інфляції за період з 12.05.2015 року по 07.11.2018 року.
Отже, інфляційні збитки становлять:
Місяць року за період розрахункуІндекс інфляції
травень місяць 2015102.2
червень місяць 2015100.4
липень місяць 201599.0
серпень місяць 201599.2
вересень місяць 2015102.3
жовтень місяць 201598.7
листопад місяць 2015102.0
грудень місяць 2015100.7
січень місяць 2016100.9
лютий місяць 201699.6
березень місяць 2016101.0
квітень місяць 2016103.5
травень місяць 2016100.1
червень місяць 201699.8
липень місяць 201699.9
серпень місяць 201699.7
вересень місяць 2016101.8
жовтень місяць 2016102.8
листопад місяць 2016101.8
грудень місяць 2016100.9
січень місяць 2017101.1
лютий місяць 2017101.0
березень місяць 2017101.8
квітень місяць 2017100.9
травень місяць 2017101.3
червень місяць 2017101.6
липень місяць 2017100.2
серпень місяць 201799.9
вересень місяць 2017102.0
жовтень місяць 2017101.2
листопад місяць 2017100.9
грудень місяць 2017101.0
січень місяць 2018101.5
лютий місяць 2018100.9
березень місяць 2018101.1
квітень місяць 2018100.8
травень місяць 2018100.0
червень місяць 2018100.0
липень місяць 201899.3
серпень місяць 2018100.0
вересень місяць 2018101.9
жовтень місяць 2018101.7
Таким чином, повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд вважає, що позов ОСОБА_1 слід задовольнити частково, стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача інфляційні збитки у сумі 28 617,07 грн. та 3% річних у сумі 6 922,00 грн.
Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 чт. 133 ЦПК України).
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
ОСОБА_1 не надано суду доказів на підтвердження факту оплати ним витрат на професійну правничу допомогу (видаткового касового ордеру або платіжного доручення про переказ коштів адвокату) в розмірі 37 992,23 грн., а тому вони компенсації в зазначеному розмірі не підлягають. На думку суду, витрати на професійну правничу допомогу, понесені позивачем, мають бути стягнуті в розмірі 3 000,00 грн., сплачених останнім (а.с. 26).
Також, суд присуджує з відповідача судовий збір у сумі 4 153,99 грн. на користь позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 11, 526, 625, 1046-1050 ЦК України, ст. ст. 2, 5, 10-13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 280-284, 352, 354 ЦПК України, суд, -
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 14 140,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на день ухвалення рішення становить 349 399,40 грн. (триста сорок дев`ять тисяч триста дев`яносто дев`ять гривень 40 копійок), та 66 000,00 грн. (шістдесят шість тисяч гривень 00 копійок), а всього - 415 399,40 грн. (чотириста п`ятнадцять тисяч триста дев`яносто дев`ять гривень 40 копійок).
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3% річних у розмірі 6 922,00 грн. (шість тисяч дев`ятсот двадцять дві гривні 00 копійок) та інфляційні втрати в розмірі 28 617,07 грн. (двадцять вісім тисяч шістсот сімнадцять гривень 07 копійок).
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн. (три тисячі гривень 00 копійок).
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 4 153,99 грн. (чотири тисячі сто п`ятдесят три гривні 99 копійок).
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Відомості щодо учасників справи:
Позивач - ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ;
Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 адреса: АДРЕСА_2 .
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текс рішення виготовлено 10.10.2019 року.

Суддя В.С. Хоменко