Провадження №8/760/2/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2019 року Солом`янський районний суд міста Києва у складі:

головуючого-судді Кушнір С.І.

за участю секретаря - Гаєвської С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 05.03.2015 р. за нововиявленими обставинами в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності та поділ майна, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 26.11.2018 р. звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з заявою про перегляд рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 05.03.2015 р. за нововиявленими обставинами, в якій просив переглянути і скасувати рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 05.03.2015 р. у цивільній справі № 760/22679/13-ц, залишене без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.11.2015 р., та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності та поділ майна, - задовольнити.

Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з заявою про перегляд рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 05.03.2015 р. за нововиявленими обставинами в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності та поділ майна, заявник ОСОБА_1 посилається на наступне.

Так, рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 05.03.2015 р., було відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності та поділ майна.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 22.07.2015 р., рішення суду першої інстанції було скасовано та ухвалено нове рішення, яким частково задоволено позов, а саме:

визнано по 19/50 частин будинку АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;

визнано за ОСОБА_1 право власності на 38/100 частин будинку АДРЕСА_1

визнано за ОСОБА_2 право власності на 38/100 частин будинку АДРЕСА_1 ;

в іншій частині позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.11.2015 р. рішення Апеляційного суду м. Києва від 22.07.2015 р. було скасовано, а рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 05.03.2015 р. залишено в силі.

Разом з тим, заявник вважає, що вказане рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 05.03.2015 р. підлягає перегляду у зв`язку з нововиявленими обставинами, оскільки після закінчення судового розгляду у листопаді 2018 р. йому стало відомо, що відповідач приховала від суду інформацію, яка підтверджує, що 19/50 частин будинку АДРЕСА_1 , були придбані ними внаслідок спільної діяльності.

Так, зокрема, наступні обставини не були і не могли бути йому відомі під час розгляду цієї справи у судах.

Заявник вказує на те, що 20.11.2018 р. їх спільний з відповідачем знайомий з міста Харкова - ОСОБА_3 написав йому листа, якого надіслав електронною та звичайною поштою, у якому повідомив заявнику, що на початку 2015 р., у період, коли у Солом`янському районному суді м. Києва розглядалася цивільна справа № 760/22679/13-ц, відповідач спілкувалася з ним та обговорювала їхнє приватне життя.

Зокрема, як стверджує ОСОБА_3 , відповідач розповіла йому про те, що вона з заявником планували весілля, купили будинок, проте їх цивільний шлюб розпався, і між ними триває судовий спір щодо спільно нажитого майна.

При цьому, як повідомив ОСОБА_3 , відповідач в особистій розмові з ним згадувала, що за спільні кошти від бізнесу з купівлі-продажу автомобілів і запчастин за кордоном заявник купив для них житло, однак всі правовстановлюючі документи оформив на неї.

Таким чином, у розмові з ОСОБА_4 відповідач підтвердила, що вони проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою, вели спільний бізнес та за спільні кошти купили для себе частину будинку.

На час розгляду справи ці обставини з їхнього спільного життя відповідач не визнавала.

Про факт спілкування відповідача з ОСОБА_4 у той період заявнику не було і не могло бути відомо, оскільки після переїзду з Харкова до Києва, на відміну від відповідача, він став менше з ОСОБА_4 спілкуватися і майже з ним не бачився, а відтак, і не міг знати з ким він зараз товаришує і спілкується.

Тому, до 20.11.2018 р. (часу отримання вказаного листа від ОСОБА_4 ), заявник не володів інформацією, що відповідач розповідала ОСОБА_4 про обставини їхнього спільного життя.

Крім того, як вказує заявник, у листопаді 2018 р. він дізнався, що 02.06.2017 р. відповідач розмістила на офіційному веб-сайті TOB «Ворк Україна» у мережі Інтернет за посиланням https://www.work.ua/ua/resumes/2896229/ своє резюме для пошуку роботи на посаду асистента керівника адміністратора готельного господарства, у якому англійською мовою зазначила, що в період з 1996 по 2005 роки вона працювала самозайнятою особою та здійснювала діяльність, пов`язану з купівлею-продажом автомобілів, спеціальної техніки та запчастин до них.

Факт розміщення вказаного резюме саме відповідачем підтверджується тим, що прізвище, ім`я, по батькові, а також вік і дата народження особи у цьому резюме збігається з паспортними даними відповідача, контактний номер мобільного телефону, вказаний у резюме, збігається з номером мобільного телефону, який відповідач зазначила у процесуальних документах, наявних у матеріалах справи, відомості, зазначені у резюме про освіту - навчання у 2006-2012 роках у Київському інституті туризму Федерації профспілок України, збігаються з відомостями, які відповідач зазначила про себе у суді.

Крім того, з метою з`ясування обставин розміщення відповідачем вказаного резюме адвокатом заявника було направлено адвокатський запит від 07.11.2018 р. № 1 на адресу TOB "Ворк Україна", яке згідно з "Правилами та умовами використання сайту" є власником сайту https://www.work.ua.

Однак, станом на день подачі заяви з об`єктивних, незалежних від заявника причин відповідь на вказаний запит TOB "Ворк Україна" не надало, оскільки його працівники не забрали надісланого їм листа з поштового відділення.

Відомості з їхнього спільного життя про ведення спільного бізнесу, пов`язаного з купівлею-продажом автомобілів, спеціальної техніки та запчастин до них, відповідач у суді заперечувала, стверджуючи, що таким бізнесом вона не займалася.

Відтак, як вважає заявник, дана обставина разом з іншими раніше поданими ним до суду доказами (довіреностями від клієнтів, показаннями свідків, тощо), у своїй сукупності та взаємозв`язку підтверджує факт ведення з відповідачем спільної діяльності, тобто спільної праці, яку суд вважав недоведеною.

Це вказує на те, що відповідач на момент розгляду справи у суді приховала від суду інформацію, яка має значення для вирішення справи та могла вплинути на ухвалення судового рішення.

Про факт розміщення вказаного резюме та про факт приховування відповідачем обставин справи заявник дізнався лише в листопаді 2018 р.

Під час розгляду справи він про це не міг довідатися, позаяк вказане резюме було розмішено відповідачем на офіційному веб-сайті TOB «Ворк Україна» у мережі Інтернет 02.06.2017 р., тобто вже після закінчення судового розгляду.

Отже, виходячи з наведеного заявник вважає, що вказані ним вище обставини є істотними, адже якби вони йому були відомі на момент розгляду справи, вони могли б вплинути на висновки суду та юридичну оцінку обставин при ухваленні судового рішення.

Зазначені у цій заяві нововиявлені обставини спростовують факти, що були покладені в основу при ухваленні Солом`янським районним судом м. Києва рішення від 05.03.2015 р. у цивільній справі № 760/22679/13-ц.

Відтак, ОСОБА_1 вважає, що у справі наявні всі підстави для перегляду рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 05.03.2015 р. за нововиявленими обставинами.

Ухвалою суду від 04.12.2018 р., відкрито провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 05.03.2015 р. за нововиявленими обставинами в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності та поділ майна, та призначено справу до розгляду в судовому засіданні.

Заявник ОСОБА_1 та представник заявника в судовому засіданні вимоги заяви повністю підтримали, просили задовольнити та переглянути і скасувати рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 05.03.2015 р. у цивільній справі № 760/22679/13-ц, залишене без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.11.2015 р., та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності та поділ майна, - задовольнити, посилаючись на підстави та обставини, викладені у поданій заяві про перегляд рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 05.03.2015 р. за нововиявленими обставинами, та надані докази.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, будь-яких заяв/клопотань, письмових пояснень щодо заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 05.03.2015 р. за нововиявленими обставинами від відповідача до суду не надійшло.

Заслухавши заявника та представника заявника, вивчивши матеріали цивільної справи №760/22679/13-ц, перевіривши доводи поданої заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 05.03.2015 р. за нововиявленими обставинами, суд дійшов висновку, що заява не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 в жовтні 2013 р. звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та спільне ведення господарства (спільну діяльність) з 1996-2011 р. та просив визнати право спільної сумісної власності на 19/50 частки нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1 , придбаного по договору купівлі-продажу від 07.11.2003 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марініченко О.С.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з відповідачем з вересня 1996 р. почали проживати однією сім`єю, а з 2003 р. почали проживати за адресою: АДРЕСА_1 . В цей час разом вели спільне господарство, мали спільний бюджет, придбавали майно для сумісного користування.

У 2003 р. на гроші позивача придбали будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Спільними зусиллями, але за гроші позивача проводили ремонт будинку.

Встановлення факту проживання однією сім`єю необхідно для визнання права спільної сумісної власності в порядку ст.74 СК України на майно, набуте за час спільного проживання з відповідачем.

В судовому засіданні позивач змінив підстави позову, в заяві від 25.12.2013 р. зазначив, що з 1996 р. з ОСОБА_2 почали проживати однією сім`єю у м.Харкові, а з 2001 р. переїхали до м.Києва і почали орендувати квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . А вже з 07.11.2003 р., після придбання частини будинку, почали проживати однією сім`єю за цією адресою. Договір купівлі-продажу 19/50 частин будинку був оформлений на ОСОБА_2 , тому що в подальшому планували зареєструвати шлюб.

Для оплати будинку брав гроші в сумі 30000 доларів США в борг у свого зайомого ОСОБА_5 На момент придбання будинку активно займався діяльністю, пов`язаною з придбанням за кордоном автомобілів, а відповідач на той час взагалі не працювала і повністю була на його утриманні до 2011 р. Також надавав матеріальну допомогу матері відповідача.

Відповідно до ч.1, 2 ст.17 Закону України «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їхньою спільною власністю, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними. Майно придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, є їхньою спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між рними. Розмір частки визначається ступенем його трудової участі.

Враховуючи, той факт, що придбання спільного майна проводилось за кошти позивача, то доля позивача значна більша від участі у цьому ОСОБА_2 , яка приймала участь у незначній підтримці функціонування придбаного майна. Тому позивач просив встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 та ведення спільної діяльності з 1996 по 2011 рік та визнати за ним право спільної сумісної власності на 19/50 частки будинку за адресою: АДРЕСА_1 , придбаного відповідно до договору купівлі-продажу від 07.11.2003 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марініченко О.С., як придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності Квартиру за адресою: АДРЕСА_2 залишити у власності ОСОБА_2 .

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 05.03.2015 р., в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності та поділ майна, - відмовлено (а.с. 29-32 Т. 2).

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 22.07.2015 р., рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 05 березня 2015 року - скасовано та ухвалено нове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано по 19/50 частини будівлі за адресою: АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 38/100 частини будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 38/100 частини будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині позову відмовлено (а.с. 157-161 Т. 2).

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.10.2015 р., рішення Апеляційного суду м. Києва від 22 липня 2015 р. скасовано та залишено в силі рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 05 березня 2015 року (а.с. 260-262).

Як на підставу для перегляду рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 05 березня 2015 року, залишеного в силі ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.10.2015 р., заявник ОСОБА_1 посилається на нові докази, а саме лист знайомого з міста Харкова ОСОБА_4 від 20.11.2018 р. та резюме від 02.06.2017 р., яке відповідач ОСОБА_2 розмістила на офіційному веб-сайті ТОВ «Ворк Україна» у мережі інтернет. На думку заявника, зазначені докази, про які йому не було відомо станом на день ухвалення рішення, у своїй сукупності підтверджують факт проживання однією сім`єю, факт ведення з відповідачем спільної діяльності, а також те, що вони за спільні кошти купили для себе частину будинку. Вказані обставини заявник вважає істотними, адже якби вони йому були відомі на момент розгляду справи, вони могли б вплинути на висновки суду та юридичну оцінку обставин при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Такими обставинами згідно частини 2 ст. 423 ЦПК України є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Як роз`яснено у п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 30 березня 2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами», що нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Слід розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини.

Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов`язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред`явлення нової вимоги.

Розрізняти також слід нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи, порушення порядку дослідження доказів) не вважаються нововиявленими обставинами, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Неподання стороною або особою, яка бере участь у справі, доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду у прийнятті доказів не є підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

До нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору. Необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є одночасна наявність таких трьох умов: по-перше, їх існування на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, по-третє, істотність даних обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Отже, кваліфікуючою ознакою нововиявленої обставини, яка фактично існувала на час вирішення справи, є те, що про неї не було і не могло бути відомо тій особі, для якої така обставина має значення під час вирішення справи, оскільки вона могла вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення.

Як роз"яснено в пунктах 4 та 5 постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №4 "Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами", судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Неподання стороною або особою, яка бере учать у справі, доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду у прийнятті доказів не є підставами для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Разом з тим, процедура скасування остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним (рішення ЄСПЛ у справі «PRAVEDNAYA v. RUSSIA № 69529/01, § 27, 28, від 18 листопада 2004 року).

Також, у відповідності з п. 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 30 березня 2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами», роз`яснено, що питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України»).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ від 18 листопада 2004 року у справі «Праведная проти Росії»).

Крім того, як вбачається з рішення Європейського суду з прав людини від 18.11.2004 року у справі «Правєдная проти Росії» та рішення від 06.12.2005 року у справі «Попов проти Молдови», процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду.

Водночас, згідно ч. 4 ст. 423 ЦПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; докази, які не оцінювались судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Вивчивши подану ОСОБА_1 заяву про перегляд рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 05.03.2015 р. за нововиявленими обставинами, суд вважає, що обставини, на які посилається заявник, не є тими обставинами, які могли б спростувати факти, покладені в основу судового рішення або вплинути на висновки суду при його ухваленні.

Дані, викладені у заяві про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, не можуть слугувати нововиявленими обставинами для перегляду рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 05.03.2015 р., оскільки вони не відповідають усім необхідним умовам для тих обставин, які можуть вважатися нововиявленими.

Судом було досліджено всі наявні у справі докази, їм було надано належну оцінку при ухваленні судового рішення.

Обставини, вказані заявником у заяві не є нововиявленими в розумінні ч. 2 ст.423 ЦПК України, а будь-яких інших доказів щодо підтвердження наявності нововиявлених обставин заявником не надано.

Згідно вимог п. 1 ч. 3 ст. 429 ЦПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може: відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставини та залишити відповідне судове рішення в силі.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що обставини на які посилається заявник є новими доказами, які отримані після вирішення спору і ухвалення рішення у цивільні справі № 760/22679/13-ц, тому жоден з них не є підставою для його перегляду за нововиявленими обставинами, але може бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному та касаційному порядку.

Постанова Верховного Суду від 26.06.2019 р. (справа №760/9245/14, провадження № 61-16539св18), містить аналогічну правову позицію, та зазначає, що необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами. Процедурні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи) не вважаються нововиявленими обставинами.

Отже, враховуючи наведені вище норми процесуального права, доводи заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, суд приходить до висновку, що заявником не приведено нововиявлених обставин, які б давали підстави скасувати чи змінити судове рішення, а доводи заявника, на які він посилається, як на нововиявлені обставини, не відносяться до таких у розумінні ст. 423 ЦПК України, оскільки отримання нового доказу в справі після її вирішення по суті, на підтвердження обставин, які мали значення для її вирішення не є нововиявленою обставиною в розумінні п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України та підставою для перегляду, а тому підстави для перегляду і скасування рішення суду за нововиявленими обставинами відсутні.

Розглядаючи заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, важливо не порушувати балансу між можливістю переглянути судове рішення за нововиявленими обставинами і принципом юридичної визначеності, який є складовою верховенства права. Принцип юридичної визначеності вимагає, серед іншого, що якщо суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не повинне ставитися під сумнів. Юридична визначеність передбачає повагу до принципу остаточності рішень. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не повинна вимагати перегляду остаточного і обов`язкового судового рішення лише з метою повторного слухання та ухвалення нового рішення у справі. Відхилення від цього принципу можна виправдати лише наявністю обставин суттєво і непереборного характеру. Європейський суд з прав людини допускає можливість судового перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами, але лише у межах, що не порушують принципу юридичної визначеності.

У разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами суд постановляє ухвалу (частина четверта статті 429 ЦПК України).

Враховуючи вищевикладене, дослідивши матеріали цивільної справи №760/22679/13-ц, оцінивши надані докази та враховуючи вимоги закону, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилається заявник, не є нововиявленими, тобто не є істотними для справи обставинами, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи, а тому у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 05.03.2015 р. за нововиявленими обставинами, слід вімовити, а рішення суду залишити в силі.

Керуючись Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 30 березня 2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами», ст.ст. 260, 423-429 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 05.03.2015 р. за нововиявленими обставинами в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності та поділ майна.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 08.10.2019.

Суддя Кушнір С.І.