Постанова

Іменем України

09 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 357/6773/16-ц

провадження № 61-33102св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю.,

Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «ОТП Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 березня 2017 року в складі судді Ярмола О. Я. та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 31 липня 2017 року в складі колегії суддів: Суханової Є. М, Данілова О. М., Мережко М. В.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2016 року публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 04 вересня 2008 року між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № ML-011/075/2008, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 30 000,00 дол. США, строком до 03 вересня 2018 року, з процентною ставкою за користування кредитом у розмірі 5,99% річних.

04 вересня 2008 року на забезпечення виконання указаного кредитного договору між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки, відповідно до умов якого останній взяв на себе зобов`язання відповідати за повне та своєчасне виконання позичальником боргових зобов`язань за кредитним договором.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором щодо сплати процентів та тіла кредиту не виконує, позивач просив стягнути у солідарному порядку із відповідачів заборгованість станом на 18 травня 2016 року в розмірі 18 482,79 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на дату проведення розрахунку заборгованості становило 467 123,42 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 березня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем змінено строк виконання основного зобов`язання за кредитним договором від 04 вересня 2008 року, оскільки у серпні 2012 року банк скористався своїм правом щодо дострокового стягнення усієї суми кредиту та нарахованих відсотків і пені, надіславши ОСОБА_1 , вимогу про дострокове погашення, а тому саме з серпня 2012 року необхідно обчислювати встановлену сторонами у договорі позовну давність. Позивач звернувся із цим позовом 15 червня 2016 року, тобто з пропуском позовної давності, а тому суди зробили висновок, що у задоволенні позовних вимог ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 необхідно відмовити у зв`язку із спливом позовної давності.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 31 липня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «ОТП Банк» відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу, а оскільки банк звернувся до суду першої інстанції зі спливом строку позовної давності, то йому було відмовлено відповідно до чинного законодавства, які регулюють дані правовідносини.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У серпні 2017 року ПАТ «ОТП Банк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Також ПАТ «ОТП Банк» зазначало, що позовна давність перервалася на підставі частини другої статті 264 ЦК України, оскільки останній платіж було здійснено 05 грудня 2014 року.

Аргументи учасників справ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій неповно встановлені обставини справи, зокрема, що пунктом 7.3 кредитного договору встановлено строк його дії - до моменту виконання сторонами у повному обсязі взятих на себе зобов`язань, так і строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню в строк до 03 вересня 2018 року, тому висновки судів про те, що банк змінив строк виконання основного зобов`язання є неправильними.

Відзив на касаційну скаргу не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом установлено, що 04 вересня 2008 року між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № ML-011/075/2008, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 30 000,00 дол. США, строком до 03 вересня 2018 року, з процентною ставкою за користування кредитом у розмірі 5,99% річних.

04 вересня 2008 року на забезпечення виконання указаного кредитного договору між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки, відповідно до умов якого останній взяв на себе зобов`язання відповідати за повне та своєчасне виконання позичальником боргових зобов`язань за кредитним договором.

Пунктом 1.9.1 кредитного договору, визначено, що незважаючи на інші положення цього Договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових та/чи інших зобов`язань за цим Договором. При цьому, зобов`язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому настає з дати відправлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги.

03 серпня 2012 року ПАТ «ОТП Банк» направило ОСОБА_1 вимогу про дострокове погашення кредиту та сплати процентів в повному обсязі.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Судами встановлено, що ПАТ «ОТПБанк» використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, направивши 03 серпня 2012 року відповідачу лист-вимогу про дострокове повернення кредиту.

Колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновками судів, що такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки.

Аналогічні висновки містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18).

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (№o. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Встановивши, що позивачем у серпні 2012 року було змінено строк виконання основного зобов`язання та із цим позовом банк звернувся 15 червня 2016 року, суди зробили обґрунтований висновок про пропуск позивачем позовної давності про застосування наслідків спливу якої заявлено представником ОСОБА_1 - ОСОБА_3 (а. с. 123).

У статті 554 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Встановивши, що у серпні 2012 року настав строк виконання основного зобов`язання, а банк звернувся до суду 15 червня 2016 року, тобто після припинення поруки, суди обґрунтовано відмовили у задоволенні позову до поручителя.

Колегія суддів відхиляє довід касаційної скарги про те, що позовна давність перервалася на підставі частини другої статті 264 ЦК України, оскільки останній платіж було здійснено 05 грудня 2014 року, так як матеріали справи не містять доказів здійснення такого платежу, як і не встановлено таких обставин під час розгляду справи судами попередніх інстанцій.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін.

Оскільки оскаржені судові рішення залишено без змін, а скаргу без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 416, ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «ОТП Банк»залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 31 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

С. Ю. Бурлаков

В. П. Курило