Постанова

Іменем України

25 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 369/1351/16-ц

провадження № 61-8378св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 травня 2016 року у складі судді Волчка А. Я. та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 10 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Волохова Л. А., Мельника Я. С., Матвієнко Ю. О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_4 , про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

Позовна заява мотивована тим, що 30 серпня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладений кредитний договір, за умовами якого позичальник отримала у борг 65 000,00 доларів США зі сплатою 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, строком до 30 серпня 2017 року.

30 серпня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 укладений договір іпотеки, відповідно до якого в іпотеку передано квартиру АДРЕСА_1 , що належить іпотекодавцям на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 17 січня 2000 року.

У зв`язку із неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору станом на 01 лютого 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 117 051,08 доларів США, яка складається із заборгованості за кредитом - 63 051,08 доларів США, процентів - 54 000,00 доларів США.

У рахунок погашення заборгованості за кредитом у розмірі 117 051,08 доларів США, що в еквіваленті 2 990 655,09 грн, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило на підставі договору іпотеки від 30 серпня 2007 року звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , шляхом продажу квартири від свого імені на підставі договору купівлі-продажу з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Крім цього, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд виселити ОСОБА_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 із квартири АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 травня 2016 року у позові ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що наявність договору про позасудове врегулювання спору шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки не позбавляє іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку. Відповідно до пункту 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м. для квартири та 250 кв. м. для житлового будинку. Проте суду не надано доказів, що предмет іпотеки є єдиним нерухомим майном, яке перебуває у його власності та використовується ним як місце постійного проживання. Крім цього, суду не надано жодного доказу вартості предмета іпотеки станом на час звернення до суду або розгляду справи. Також банк не довів те, що спірне нерухоме майно, яке перебуває в іпотеці, належить саме відповідачам.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 10 листопада 2016 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 травня 2016 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що всупереч вимог статей 10 ,11, 60 ЦПК України 2004 року, частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» суду не надано належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, які підлягають обов`язковому встановленню у рішенні суду у випадку звернення стягнення на предмет іпотеки. Зокрема, суду не подано жодних доказів вартості предмета іпотеки станом на час звернення до суду або розгляду справи; не подано опису нерухомого майна, його технічних характеристик, точної адреси місця розташування, його фактичного власника на час спору. Крім цього, ПАТ КБ «ПриватБанк» не довів належність спірного майна саме відповідачам, оскільки позивач надав не свідоцтво про право власності на квартиру, а ксерокопії договору іпотеки та паспортів іпотекодавців. Вартість спірного майна не визначена і не доведена, що позбавляє суд можливості об`єктивно оцінити співмірність та обґрунтованість позовних вимог позивача з вартістю іпотечного майна.

Позивачем не надано також доказів звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , одним із способів, які передбачені договором іпотеки від 30 серпня 2007 року або Законом України «Про іпотеку», як і не надано доказів надсилання боржнику повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог банку, у разі звернення стягнення на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У травні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити у повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не звернули увагу на те, що невиконання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень зобов`язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутися у будь-який час до суду за захистом порушених прав. Позивач надав суду усі належні докази, необхідні для правильного вирішення спору, у тому числі копії кредитного та іпотечного договорів, а також копії правовстановлюючих документів на об`єкт нерухомості, переданий в іпотеку.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

Інші учасники справи не скористалися своїм процесуальним правом подати відзив на касаційну скаргу.

Надходження касаційної скарги до Верховного Суду

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 грудня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Києво-Святошинського районного суду Київської області.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 червня 2019 року справу передано судді-доповідачу Черняк Ю. В.

Фактичні обставини, встановлені судами

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 30 серпня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладений кредитний договір, за умовами якого позичальник отримала у борг 65 000,00 доларів США зі сплатою 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, строком на 30 серпня 2017 року.

30 серпня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 укладений договір іпотеки, відповідно до якого в іпотеку передано квартиру АДРЕСА_1 , що належить іпотекодавцям на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 17 січня 2000 року.

Відповідно до пункту 27 договору іпотеки від 30 серпня 2007 року звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом:

- переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобов`язаний письмово попередити іпотекодавців;

- продажу предмета іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, у тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку», для чого іпотекодавці надають іпотекодержателю право укласти такий договір та на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателем, і здійснити всі необхідні дії від імені іпотекодавців у тому числі отримання відомостей з Державного реєстру права власності на нерухоме майно.

У зв`язку із неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору станом на 01 лютого 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 117 051,08 доларів США, яка складається із заборгованості за кредитом - 63 051,08 доларів США, процентів - 54 000,00 доларів США.

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і застосовані норми права

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки (статті 12 та 33 Закону України «Про іпотеку»).

Підставами звернення стягнення на предмет іпотеки є: рішення суду, виконавчий напис нотаріуса або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону України «Про іпотеку»).

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду (стаття 39 Закону України «Про іпотеку») є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 41-47 Закону України «Про іпотеку»); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі - покупцеві (стаття 38 Закону України «Про іпотеку»).

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 Закону України «Про іпотеку»): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку».

Однією з основних засад цивільного законодавства є свобода договору, сутність якої відповідно до статті 627 ЦК України полягає у тому, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу позивачем цього предмета будь-якій особі -покупцеві на підставі статті 38 Закону України «Про іпотеку».

Сторони договору іпотеки від 30 серпня 2007 року визначили у пункті 27 цього договору можливість звернення стягнення на предмет іпотеки саме у позасудовому порядку шляхом:

-переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобов`язаний письмово попередити іпотекодавців;

- продажу предмета іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, у тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку», для чого іпотекодавці надають іпотекодержателю право укласти такий договір та на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателем, і здійснити всі необхідні дії від імені іпотекодавців у тому числі отримання відомостей з Державного реєстру права власності на нерухоме майно.

Враховуючи правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (провадження № 14-112цс19), якщо сторони договору іпотеки передбачили у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом укладення банком договору купівлі-продажу як позасудовий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя, то позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону України «Про іпотеку», є неналежним способом захисту.

Оскільки договір іпотеки, укладений 30 серпня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , містить застереження про те, що звернення стягнення на предмет застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою - покупцем є позасудовим способом захисту, то банк обрав неправильний спосіб захисту своїх прав та законних інтересів.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення суду ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідають вимогам статті 263 ЦПК України, доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками, викладеними у рішеннях судів попередніх інстанцій.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, колегія суддів не встановила.

Згідно із статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

За таких обставин касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

У цьому разі відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України зміна розподілу судових витрат не відбувається.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 10 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк