Постанова

Іменем України

02 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 724/597/18

провадження № 61-6567св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Хотинського районного суду Чернівецької області, у складі судді Гураль Л. Л., від 13 листопада 2018 року та постанову Чернівецького апеляційного суду, у складі колегії суддів: Одинака О. О., Кулянди М. І., Половінкіної Н. Ю., від 22 лютого 2019 року.

Короткий зміст позовної заяви та її обґрунтування

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до

ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 вона народила дитину ОСОБА_3 , біологічним батьком якої є відповідач. Відомості про батька дитини були внесені нею відповідно до положень частини першої статті 135 СК України (статті 53 КпШС України), у зв`язку з чим батьком дитини зазначено ОСОБА_4 . Вказувала, що з липня

2001 року вони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу до народження сина у будинку її батьків. Після народження дитини відповідач зустрічав її з пологового будинку, і вони продовжили проживати разом до травня 2004 року. Після чергового конфлікту щодо визнання ОСОБА_3 своїм сином відповідач залишив її разом із дитиною. З липня 2004 року відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання сина.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила суд визнати

ОСОБА_2 батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання сина

ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі у розмірі 1 тис. грн щомісячно з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області

від 13 листопада 2018 року позов задоволено. Визнано ОСОБА_2 батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі

у розмірі 1 тис. грн щомісячно, починаючи з 26 квітня 2018 року та до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності підтверджують спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та позивачем до народження дитини, а також спільне виховання ними дитини після її народження. Встановивши, що відповідач допомоги на утримання сина не надає, врахувавши матеріальне становище сторін у справі, районний суд виходив із того, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду та до досягнення дитиною повноліття.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 22 лютого 2019 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 задоволено частково, рішення районного суду змінено. Виключено з мотивувальної частини рішення посилання суду, як на докази у справі, на копії фотографій, які знаходяться на аркушах справи під номерами 55, 56, 57. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що позивач довела належними та допустимими доказами, зокрема довідкою виконавчого комітету Рукшинської сільської ради Хотинського району Чернівецької області від 16 березня 2018 року № 151, показаннями свідків, те, що

ОСОБА_2 є батьком неповнолітнього ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач не спростував походження дитини від нього, клопотання про проведення судово-генетичної експертизи з метою встановлення походження дитини не подавав. Апеляційний суд вважав обґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що копії фотографій є неналежними доказами у справі.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати оскаржені судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що суди попередніх інстанцій залишили поза увагою, що показання свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 не можуть бути визнані належними доказами, оскільки зазначені свідки є близькими родичами позивача, а отже заінтересованими особами. Інші свідки не підтвердили факт ведення спільного господарства сторонами, піклування та утримання відповідачем сина, його виховання та визнання відповідачем батьківства. Також вказує на право суду призначити відповідну судову експертизу з метою з`ясування питання походження дитини. Отже, заявник вважає, що судові рішення не можуть вважатись обґрунтованими.

Короткий зміст заперечення (відзиву) на касаційну скаргу

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити касаційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення, а оскаржені судові рішення без змін, посилаючись на їх законність та обґрунтованість.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 14 червня 2019 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою.

02 липня 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 26 вересня 2019 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 26 жовтня 2002 року

(а. с. 6).

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України від 17 квітня 2018 року № 2 батьком ОСОБА_3 записаний ОСОБА_4 (а. с. 5).

Відповідно до довідки виконавчого комітету Рукшинської сільської ради Хотинського району Чернівецької області від 09 березня 2018 року № 137 ОСОБА_3 зареєстрований по АДРЕСА_1 та проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 (а. с. 8).

З довідки виконавчого комітету Рукшинської сільської ради Хотинського району Чернівецької області від 14 березня 2018 року № 142 слідує, що ОСОБА_3 на території Рукшинської сільської ради пільгами не користується (а. с. 9).

Згідно довідки виконавчого комітету Рукшинської сільської ради Хотинського району Чернівецької області від 16 березня 2018 року № 152 до складу сім`ї ОСОБА_1 входять її сини: ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , батько - ОСОБА_8 , сестра - ОСОБА_10 , племінниця - ОСОБА_11 (а. с. 10).

Відповідно до довідки виконавчого комітету Рукшинської сільської ради Хотинського району Чернівецької області від 16 березня 2018 року № 151 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали без реєстрації шлюбу з 2000 по 2004 роки та в них народився син ОСОБА_3 (а. с. 11).

Згідно довідки виконавчого комітету Рукшинської сільської ради Хотинського району Чернівецької області від 16 березня 2018 року № 153 ОСОБА_2 зареєстрований по АДРЕСА_2 , але в селі не проживає (а. с. 12).

З довідки виконавчого комітету Рукшинської сільської ради Хотинського району Чернівецької області від 09 березня 2018 року № 136 слідує, що ОСОБА_1 не має у користуванні нерухомого майна (землі, будинку)

(а. с. 14).

З довідки виконавчого комітету Рукшинської сільської ради Хотинського району Чернівецької області від 09 березня 2018 року № 134 слідує, що ОСОБА_1 з 01 вересня 2002 року по день видачі довідки не працює і підприємницькою діяльністю не займається (а. с. 15).

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 15 серпня 2008 року

серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 та ОСОБА_12 розірвали шлюб (а. с. 47).

Свідок ОСОБА_3 повідомив суду, що вважає відповідача своїм батьком, оскільки пам`ятає як вони проживали разом однією сім`єю. При цьому повідомив суду, що періодично спілкується з батьком, який перебуває за межами України, а саме в Америці . Також зазначив, що відповідач пропонував йому приїхати в Америку. Крім того, ОСОБА_3 підтвердив, що на фотографіях, наявних в матеріалах справи, зображені його батько, мати та він. Будь-якої матеріальної допомоги відповідач не надає.

Свідок ОСОБА_7 повідомила суду, що є матір`ю позивача і їй відомо, що її донька проживала разом з відповідачем з 2001 по 2005 роки. Спочатку вони проживали разом із батьками в їх будинку, а після народження сина проживали у м. Хотині в квартирі батьків позивача. Крім того, відповідач особисто зустрічав позивача з пологового будинку. Починаючи з 2005 року відповідач покинув позивачку і не спілкувався з ним. Також зазначила, що після переїзду до Америки відповідач телефонує сину Девіду і пропонує, щоб той приїхав до нього в Америку, якщо мама купить білет.

Свідок ОСОБА_14 пояснив суду, що працював дільничним інспектором і йому відомо про стосунки між позивачем та відповідачем. Зокрема він приймав участь у розшуку позивача та відповідача, які втекли у м. Київ. На прохання батька позивача вони розшукували їх в Києві, однак марно. Через декілька днів позивач подзвонила своєму батькові та повідомила, що вони перебувають в м. Кам`янець-Подільський. ОСОБА_14 разом із батьком позивача забрали їх з Кам`янець-Подільського, і дорогою додому відповідач сказав, що любить ОСОБА_1 . Потім ОСОБА_14 зустрів їх вже з дитиною, бачив їх дуже часто, оскільки проживав поряд. В гостях у них не був, не знає чи вели спільне господарство.

Свідок ОСОБА_16 повідомила суду, що є колишньою сусідкою позивача, і їй відомо, що у 2002 році позивач і відповідач купили квартиру в її будинку поряд з її квартирою. Інколи вона заходила до них, на її думку вони жили як одна сім`я до 2005 року. Також вона вважає, що Девід це син ОСОБА_2 , хоча він їй особисто про це не повідомляв.

Свідок ОСОБА_18 повідомила суд, що є колишньою сусідкою сторін у справі, їй відомо, що вони проживали разом, у них народився син, однак вона їх рідко бачила, оскільки в той час навчалася в м. Тернопіль. Також зазначає, що позивач і відповідач проживали приблизно з 2002 по 2005 роки. Інколи заходила до них в гості, однак їй не відомо стосовно особистого життя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Свідок ОСОБА_8 пояснив суду, що є батьком позивача, і йому відомо що його донька проживала разом з відповідачем з 2001 по 2005 роки. Спочатку вони проживали разом із батьками в їх будинку, а після народження сина проживали у м. Хотин у квартирі батьків позивача. Також повідомив суд про те, що його донька разом із відповідачем втекла з дому до м. Києва, однак згодом повернулась назад. Крім того, ОСОБА_8 відомо, що ОСОБА_3 інколи відвідував батьків відповідача, тобто своїх дідуся і бабусі. Відповідач піклувався про позивача та їхнього сина, коли вони проживали разом. Потім відповідач їх покинув і через деякий час виїхав до Америки.

Свідок ОСОБА_21 пояснила суду, що працює в сільській раді і їй відомо про стосунки між позивачем і відповідачем, а також про те, що в них народився син, однак батька зареєстрували зі слів матері, так як вони не перебували у шлюбі.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року.

При розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 01 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

Відповідно до частини другої статті 53 КпШС України у разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття.

Частиною третьою статті 53 КпШС України визначено чотири юридично значимі обставини встановлення батьківства, кожна з яких є необхідною і достатньою для задоволення позову: а) спільне проживання та ведення спільного господарства батьками дитини до її народження; б) спільне виховання батьками дитини; в) спільне утримання батьками дитини; г) визнання батьківства відповідачем.

Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття. У необхідних випадках суд для з`ясування питань, пов`язаних із походженням дитини, може з урахуванням обставин справи призначити відповідну судову експертизу.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

У статті 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом пункту 3 частини п`ятої статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій.

Обставини, передбачені частиною третьою статті 53 КпШС України, можуть підтверджуватись різними доказами. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень статті 89 ЦПК України, згідно із якою жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, суд оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення, у разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд відповідно до статті 109 ЦПК України може визнати факт, для з`ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза).

Тест ДНК (судово-медична (молекулярно-генетична) експертиза) станом на сьогоднішній день є єдиним методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини (точність позитивного результату ДНК-аналізу (тобто підтвердження батьківства) складає 99,999999 %). Доказова цінність такого тесту переважає будь-який інший доказ на підтвердження або оспорення кровного споріднення та має вирішальне значення у вирішенні спору даної категорії справ.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції на зазначені вимоги процесуального закону достатньої уваги не звернув, фактичні обставини справи у повному обсязі не встановив, не роз`яснив сторонам право заявити клопотання про проведення судово-генетичної експертизи та дійшов передчасного висновку про залишення без змін рішення суду першої інстанції.

Частиною третьою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

При новому розгляді справи суду необхідно надати оцінку належності доказів у справі як в цілому, так і кожному доказу окремо.

Керуючись статями 402, 409, 411, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Чернівецького апеляційного суду від 22 лютого 2019 року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович