Дата документу 13.06.2019 Справа № 149/1052/18
Запорізький апеляційний суд
Єдиний унікальний № 149/1052/18 Головуючий у 1-й інстанції: Петров В.В.
Провадження № 22-ц/807/2023/19 Суддя-доповідач Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Кочеткової І.В.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Онищенка Е.А.

Секретар Путій Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кам`янсько - Дніпровського районного суду Запорізької області від 21 січня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів. Зазначала, що до 11.04.2007 року сторони перебували у шлюбі, мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з нею і знаходиться на її утриманні. Заочним рішенням Хмільницького районного суду Вінницької області від 05.09.2006 року з відповідача стягнуті аліменти на утримання дитини у розмірі ј частки з усіх видів його доходів, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Виконавчий лист на стягнення аліментів перебуває на виконанні у Кам`янсько-Дніпровському районному відділі ДВС ГТУЮ у Запорізькій області. Відповідач нерегулярно та не в повному обсязі сплачує аліменти, за період з 06.01.2012 року по 01.04.2018 року має заборгованість по сплаті аліментів сумі 13 992,73 гривні. У зв`язку з тим, що відповідач навмисно ухилявся від сплати аліментів, чим поставив позивачку із дитиною у скрутне становище, ОСОБА_1 вважає, що відповідач ОСОБА_2 має понести за це відповідальність, просить стягнути з нього на її користь пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 15 940,21 гривень за період з 06.01.2012 року по 01.01.2018 року включно.

Рішенням Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 21 січня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеня за прострочення сплати аліментів в розмірі 2000,00 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 768,40 гривень.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в обґрунтування якої вказала, що судом першої інстанції було ухвалено незаконне та не обґрунтоване рішення, у зв`язку з чим просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції зробив невірний розрахунок, у зв`язку з чим прийняв рішення, яке не відповідає нормам закону.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначив, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки є не обґрунтованою, обставини, які викладені в апеляційній скарзі, не відповідають дійсності, тому просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Вислухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і

обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставин справи в межах доводів

апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до

висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Правовідносини, які склались між сторонами вказаної справи врегульовані Сімейним Кодексом України, ЗУ «Про охорону дитинства», ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитину на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів».

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість по сплаті аліментів ОСОБА_2 мала періодичний характер, розмір пені за прострочення аліментів за період 2012-2018 роки складає 8 251,42 грн. При визначенні розміру пені, суд урахував майновий стан платника аліментів, середній заробіток якого становить 4 003 грн., знаходження на його утриманні двох малолітніх дітей 2011 року народження і матері з інвалідністю 3 групи, вжиття ним заходів до зменшення розміру заборгованості до 3 755 грн., і на підставі ч.2 ст.196 СК України зменшив розмір пені до 2 000 грн.

Проте в повній мірі з такими висновками погодитися не можна з огляду на таке.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України в редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто у разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Згідно ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 4 ст. 71 Закону «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження.

Встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 03 квітня 2003 року, який розірвано 11 квітня 2007 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу від 11.04.2007 р. серії НОМЕР_1 , видане відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Хмільнику Хмільницького міськрайонного управління юстиції Вінницької області. (а.с. 6).

Від шлюбу мають неповнолітнього сина - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7).

Заочним рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 05.09.2006 року з ОСОБА_2 було стягнуто на користь позивачки аліменти на утримання їх спільного сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частина від усіх видів його заробітку але не менше 30% від прожиткового мінімуму, встановленого для відповідного віку дитини щомісяця, починаючи з 07.08.2006 року та до досягнення дитиною повноліття. (а.с.8)

Відповідно до повідомлення державного виконавця Попльовіної Т.Г., у Кам`янсько -Дніпровському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-985/2006 від 05.09.2006 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивачки аліменти на утримання їх спільного сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частина від усіх видів його заробітку але не менше 30% від прожиткового мінімуму, встановленого для відповідного віку дитини щомісяця, починаючи з 07.08.2006 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с.12)

Законом України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, охорона дитинства в Україні визначена як стратегічний загальнонаціональний пріоритет. Основні засади державної політики у цій сфері ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини, та з метою забезпечення прав дитини на такі умови життя, які будуть достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Можна зробити висновок, що обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у частині четвертій статті 155 СК України.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України у редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року у справі «Парафія греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії», заява № 76943/11, § 123).

ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі, тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. Роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «С.В. проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36).

У своїй постанові №14-616цс18 від 03 квітня 2019 року Велика Палата Верховного Суду зробила висновок стосовно розрахунку розміру пені за прострочення сплати аліментів.

Згідно вказаному висновку розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Вказаного висновку Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року суд першої інстанції не врахував та здійснив не вірний розрахунок, у зв`язку з чим ухвалив помилкове рішення з порушенням норм матеріального права.

Факт того, що в період з 06.01.2012 року по 01.01.2018 року включно у ОСОБА_2 існувала заборгованість в розмірі 15 029,37 гривень не заперечувався сторонами у справі. Часткове погашення заборгованості по сплаті аліментів ОСОБА_2 здійснював під час перебування вказаної справи в суді першої інстанції, тобто у 2018 році.

Відповідно до положень статей 12, 13, 76, 77, 80, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертиз, показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

В матеріалах справи містяться докази того, що відповідач несвоєчасно та не в повній мірі сплачував аліменти, що призвело до утворення заборгованості по сплаті аліментів. Посилання відповідача на те, що він має на утриманні мати-інваліда, дружину та двох неповнолітніх дітей, не можуть бути підставою для звільнення його від відповідальності, передбаченої ст.196 СК України. Доказів, що мати позивача, 1955 року народження, і співмешканка ОСОБА_5 , 1981 року народження, знаходиться на утримання відповідача матеріали справи не містять.

Маючи на утриманні двох малолітніх дітей, відповідач після пред`явлення до нього позову у цій справі знайшов можливість протягом березня-листопада 2018 зменшити розмір боргу з 15 029, 37 грн. до 3 755, 24 грн.

Відповідач добре обізнаний про те, що він є батьком сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання якого з нього судовим рішенням стягнуті аліменти у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку.

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам, станом на час звернення ОСОБА_1 до суду із позовом у цій справі ОСОБА_2 мав заборгованість зі сплати аліментів за період з січня 2012 і станом на січень 2018 року її розмір становив 15 029,37 грн.

Визначаючи розмір пені до стягнення, позивачка обмежувала період нарахування пені кількістю днів у місяці, в якому виникла заборгованість, а саме: розмір заборгованості зі січень 2012 року становив 407,5 х 1% х 26 днів = 205,95 грн., за лютий 2012 року 505,49 грн. х 1% х 29 дні = 146,59 грн.

Проте, як вбачається із розрахунку заборгованості, складеного державним виконавцем, станом на 01.01.2018 (час звернення стягувача до суду з відповідним позовом), затримка сплати аліментів за січень 2012року становила не 26 днів, як обраховувала позивач, а 2 387 дні, отже, розмір пені за несплату аліментів за січень 2012 року становить відповідно 407,5 грн. х 1% х 2 387 днів = 9 727, 03 грн. Заборгованість за аліментами за лютий 2012 року становить 505, 49 грн., кількість днів прострочення на час звернення до суду становила 2 358 дні, розмір пені за лютий 2012 становить відповідно 505,49 грн. х 1% х 2 358 днів = 11 919,45 грн. Отже, сума пені тільки за два місця 2012 року складає понад 20 000 грн.

Визначаючи розмір пені, яка підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 , колегія суддів у відповідності ст. 196 СК України вважає, що стягненню підлягає пеня саме в розмірі 15029,37 грн. у межах суми основного боргу, яка утворилась з 06.01.2012 року по 01.01.2018 року включно.

Вжиття відповідачем з травня 2018 року заході до погашення боргу за аліментами, на думку колегії, не є підставою для звільнення його від відповідальності, передбаченої ст.196 СК України за невиконання свого батьківського обов`язку з утримання старшого сина.

За вимогами частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

ОСОБА_1 відповідно до пункту 3 частини першої статті 5 Закону звільнена від сплати судового збору. Таким чином, на відповідача покладаються судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги позивачкою (на підставі ставок, що діяли на момент вчинення процесуальної дії) 768,40 гривень та 1152,60 (768,40 * 150%) відповідно, а всього - 1921,00 грн., що підлягають стягненню в дохід державного бюджету України.

Згідно із ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного, оскаржуване рішення у відповідності до ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кам`янсько - Дніпровського районного суду Запорізької області від 21 січня 2019 року у цій справі задовольнити частково.

Рішення Кам`янсько - Дніпровського районного суду Запорізької області від 21 січня 2019 року у цій справі скасувати та прийняти нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 пеню за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за період: з 06 січня 2012 року по 01 січня 2018 року включно у сумі 15 029, 37 гривень (п`ятнадцять тисяч двадцять дев`ять гривень 37 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1921,00 гривень ( одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня 00 копійок).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: