ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/9928/17 Номер провадження 22-ц/814/719/19Головуючий у 1-й інстанції Андрієнко Г.В. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Бондаревської С.М., Кривчун Т.О.

секретар Григоришина М.В.

імена (найменування) сторін:

позивач: Перший заступник керівника Полтавської місцевої прокуратури

відповідач: ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу заступника прокурора Полтавської області

на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави, постановлену 10 січня 2019 року в приміщенні суду в м. Полтава у складі судді Андрієнко Г.В.

по справі за позовом першого заступника керівника Полтавської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Полтавської міської ради до ОСОБА_2, третя особа Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації речових прав на нерухоме майно виконавчого комітету Полтавської міської ради, про витребування майна з чужого незаконного володіння,-

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2017 року перший заступник керівника Полтавської місцевої прокуратури звернувся до суду із вказаним позовом та просив витребувати з володіння ОСОБА_2 земельну ділянку по АДРЕСА_1, площею 1000 м.кв. з кадастровим номером НОМЕР_1 вартістю 109 877 грн.; визначити порядок виконання судового рішення, вказавши, що воно є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку по АДРЕСА_1, площею 1000 м.кв. з кадастровим номером НОМЕР_1 та скасування зазначеного запису; стягнути з відповідача на користь прокуратури Полтавської області понесені витрати на сплату судового збору в сумі 8 538,16 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що рішенням виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради від 24.03.2009 року за №129 затверджено проект відведення та передано у власність ОСОБА_3 зі складу земель житлової та громадської забудови міста спірну земельну ділянку з подальшим отриманням державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 20.05.2009 року. Відповідне рішення виконкому Октяьрської у м. Полтаві ради було скасоване рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 02 жовтня 2017 року, яке набрало законної сили.

Зазначав, що у подальшому вказана земельна ділянка вибула у власність ОСОБА_2 Вважає, що наявні підстави для витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, оскільки наявне порушення інтересів держави, які в цьому випадку, полягають в забезпеченні реалізації права територіальної громади на володіння, користування та розпорядження землями комунальної власності.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 10 січня 2019 року позов першого заступника Полтавської місцевої прокуратури залишено без розгляду.

Ухвала суду вмотивована тим, що прокурор не мав підстав для звернення до суду в інтересах держави в особі Полтавської міськради, а від останньої, як особи, що володіє процесуальною дієздатністю, надійшла заява про те, що вона не підтримує вимог прокурора, що відповідно до ч. 3 ст. 57 та п. 7 ч. 1. ст. 257 ЦПК України є підставою для залишення позову без розгляду.

Не погодившись із вказаною ухвалою, її в апеляційному порядку оскаржив заступник прокурора Полтавської області, просив скасувати її та направити справу до місцевого суду для продовження розгляду, посилаючись на порушення місцевим судом норм процесуального права, а саме залишення поза увагою, що прокурор звернувся до суду за захистом інтересів держави, які належним чином не захищаються Полтавською міською радою, яка є розпорядником земель комунальної власності міста Полтава.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення, ухвалене у справі, відповідає вказаним вимогам.

Відповідно до ч. 3 ст. 57 ЦПК України якщо особа, яка має цивільну процесуальну дієздатність і в інтересах якої подана заява, не підтримує заявлених позовних вимог, суд залишає заяву без розгляду.

Відповідно до п. 7 ч. 1. ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо дієздатна особа, в інтересах якої у встановлених законом випадках відкрито провадження у справі за заявою іншої особи, не підтримує заявлених вимог і від неї надійшла відповідна заява.

Як вбачається зі змісту клопотання Полтавської міськради від 05 грудня 2018 року (а.с. 208-211), остання заперечує проти дій прокурора в її інтересах та не підтримує заявлених ним позовних вимог.

За таких обставин, у місцевого суду були наявні підстави для залишення позову прокурора без розгляду.

Відповідно до ч. 4 ст. 57 ЦПК України, на яку посилається апелянт в обґрунтування своїх вимог, відмова органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, від поданого прокурором в інтересах держави позову (заяви), подання ним заяви про залишення позову без розгляду не позбавляє прокурора права підтримувати позов (заяву) і вимагати розгляду справи по суті.

Той факт, що відмова Полтавської міської ради від поданого прокурором позову не позбавляє прокурора права підтримувати позов і вимагати розгляду справи по суті, жодним чином не спростовує положень ч. 3 ст. 57 та п. 7 ч. 1. ст. 257 ЦПК України, які надають суду право на залишення позову без розгляду залежно від конкретних обставин справи. Частина 4 ст. 57 ЦПК України надає прокурору право на обґрунтовану вимогу розгляду справи по суті, а не обов'язок суду розглядати її за наявності підстав для залишення позову без розгляду.

Фактично, передбачене ч. 4 ст. 57 ЦПК України право прокурора на обґрунтовану вимогу розгляду справи по суті кореспондує обов'язок доведення необхідності захисту інтересів держави саме прокурором.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

Прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт третій частини другої статті 129 Конституції України).

Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" від 31.03.2005).

Пункт третій частини першої статті 131-1 Конституції України передбачає можливість представництва прокурором інтересів держави у виключних випадках. Тому необхідно з'ясувати, що мається на увазі під "виключним випадком" і чи є таким випадком ситуація у конкретній справі.

У рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені та ефективні органи.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб'єктом звернення до суду і замінювати належного суб'єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб'єкта владних повноважень, який відсутній або всупереч вимог закону не здійснює захисту чи робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб'єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Заперечуючи проти залишення позову без розгляду, прокурор не наводить будь-яких причин необхідності захисту інтересів держави від імені Полтавської міської ради, які б, за наявності підстав для залишення позову без розгляду, свідчили про необхідність розгляду справи по суті.

Саме лише посилання в позовній заяві на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, для прийняття заяви для розгляду недостатньо. У такому разі прокурор повинен надати належні та допустимі докази відповідно до вимог процесуального закону (наприклад, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення на підставі статті 367 Кримінального кодексу України (службова недбалість); вирок суду щодо службових осіб; докази накладення дисциплінарних стягнень на державних службовця, які займають посаду державної служби в органі державної влади та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків тощо).

Колегією суддів, як і місцевим судом, не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку про невиконання або неналежне виконання Полтавською міською радою, яка є самостійною юридичною особою з повним обсягом процесуальної дієздатності, своїх функцій щодо захисту майнових інтересів територіальної громади.

Інших доводів, які б спростовували висновки місцевого суду або вказували на їх помилковість апелянтом наведено не було.

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з'ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування ухвали місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 1, ст. 375, ст. 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Полтавської області залишити без задоволення.

Ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 10 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О.Ю. Кузнєцова

Судді С.М. Бондаревська

Т.О. Кривчун