Номер провадження 2/754/1097/19 Справа №754/605/18
25 вересня 2019 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:
головуючого - судді Скрипки О.І.
при секретарі Моторенко К.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по договору позики, -
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по договору позики.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на те, що 09.01.2015 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики, за умовами якого він передав відповідачу 7100 доларів США, які відповідач зобов`язався повернути без нарахування відсотків до 09.01.2016 року. Підтвердження факту передання грошей є власноручна розписка відповідача.
Як зазначає позивач, відповідач у передбачений договором строк вказану суму не повернув, свої зобов`язання за договором не виконав.
Посилаючись на викладені обставини, позивач просить стягнути з відповідача основну суму боргу, а також відсотки, визначені умовами договору в загальному розмірі 296 325,60 грн., що еквівалентно 10 508 доларам США, а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2963,26 грн.
Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 18.01.2018 року провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 14.02.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду в загальному порядку.
Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 19.03.2018 року задоволено заяву представника позивача про вжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно відповідача.
Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 13.08.2018 року призначено по справі судово-почеркознавчу експертизу та зупинено провадження у справі до отримання висновків експертизи.
Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 22.01.2019 року відновлено провадження у справі та призначено судовий розгляд.
В судове засідання представника позивача ОСОБА_3 не з`явився, надавши суду заяву, в якій просить розглядати справу в його відсутність, позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач після відновлення провадження у справі в судове засідання не з`явився, про час розгляду справи повідомлявся належним чином у порядку, визначеному ч. 1 ст. 130 ЦПК України, про причину неявки суд до відома не поставив. Судові повістки, що направлялися на його адресу за зареєстрованим місцем проживання, поверталися до суду без вручення з відмітками поштового відділення про повернення в зв`язку з закінченням встановленого терміну зберігання.
Порядок вручення судових повісток визначено ст.ст.128, 130 ЦПК України, а також п.п.99, 100, 101 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05 березня 2009 року.
Таким чином, повідомлення відповідача про час розгляду справи за адресою зареєстрованого місця проживання здійснювалося відповідно до вимог закону.
Крім того, Верховний Суд у постанові № 922/1714/18 від 17 квітня 2019 року, яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом, зазначив, що дії відповідача, направлені на неотримання судової кореспонденції, яка направлялася йому судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання, є свідомими,спрямовані на затягування розгляду справи та свідчать про зловживання процесуальними правами, які направлені на перешкоджання здійснення своєчасного розгляду справи.
Виходячи з цього, порядку повідомлення адресата про надходження судової повістки, обізнаність відповідача про знаходження справи в провадженні суду та її предмет, суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним, а тому вважає можливим розглянути справу в заочному порядку, проти чого не заперечував представник позивача в своїй заяві.
Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Як вбачається з матеріалів справи, 09.01.2015 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до п.1 якого позивач передав відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 7100 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на день укладення договору становить 111 825,00 грн., а відповідач зобов`язався повернути позивачу таку ж суму грошових коштів на умовах, визначених цим договором.
Згідно п.3 договору позики, повернення позики повинно бути здійснено без нарахування відсотків в м.Києві до 09.01.2016 року.
Відповідно до п.8 договору позики, сторони домовились, що за кожен календарний місяць прострочення платежу позичальник сплачує позикодавцю суму, яка становить 2 % від суми основного зобов`язання по цьому договору.
Факт отримання відповідачем грошових коштів згідно вказаного договору підтверджується власноручною розпискою відповідача.
Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.
За правилами ч.1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 530 ЦК України визначено, що в разі, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Відповідно до положень ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно зі ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
Як встановлено ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Частиною 1 ст. 1050 ЦК України визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема, достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.
Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Як встановлено в судовому засіданні, відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав, грошові кошти у визначений строк не повернув.
Відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог. Не здобуто таких доказів і в ході судового засідання. Слід зауважити, що за клопотанням відповідача було призначено судово-почеркознавчу експертизу, оскільки відповідач заперечував факт підписання вищевказаного договору позики. Однак, матеріали справи було повернуто з експертної установи до суду без проведення експертизи в зв`язку з несплатою відповідачем коштів за її проведення. Крім того, суд звертає увагу і на те, що відповідач не скористався своїм правом на подання письмового відзиву, окрім посилань на факт не підписання ним самого договору позики, жодних інших підстав та обставин не оспорював, розрахунки позивача належними та допустимими доказами не спростовував, факт написання розписки про отримання коштів згідно договору не заперечував.
Відтак, позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву слід задовольнити в повному обсязі.
Таким чином, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність стягнення з відповідача суми боргу грошові кошти в сумі 296 325 грн. 60 коп., з яких: сума основного зобов`язання по договору позики в розмірі 200 220 грн., сума відсотків за прострочення основного зобов`язання по договору позики в розмірі 96 195 грн. 60 коп.
Згідно з ст. 141 ЦПК України, з відповідача належить стягнути суму судового збору на користь позивача в розмірі по 2963,26 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.509, 510, 512, 514, 526, 530, 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050, 1216, 1218 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Києва шляхом подання скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя