Ухвала

07 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 521/12455/17

провадження № 61-15941 ск 19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Луспеника Д. Д. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 17 липня 2019 року у справі

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: товариство

з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна», Міністерство економічного розвитку та торгівлі України, про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду подано касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 17 липня 2019 року з пропуском строку на касаційне оскарження, оскільки така подана до Верховного Суду 01 жовтня 2019 року.

Згідно з частиною першою та другою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

У клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження

ОСОБА_1 просить поновити строк на касаційне оскарження з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин, оскільки у період складання повного тексту оскаржуваного судового рішення вона перебувала на лікарняному через хворобу доньки, на підтвердження чого надає довідку від 28 серпня 2019 року. З інформації, яка міститься у вказаній довідці, вбачається, що ОСОБА_6 хворіла

з 23 серпня 2019 року по 28 серпня 2019 року, станом на 28 серпня

2019 року дитина здорова. Повний текст постанови Одеського апеляційного суду від 17 липня 2019 року складено 29 липня 2019 року.

ОСОБА_1 зазначає, щовказане судове рішення вона отримала 13 вересня 2019 року, однак для підтвердження цього жодних доказів не надала.

Наведені заявником підстави для поновлення строку на касаційне оскарження не можуть бути визнані поважними, тому що посилання про те, що постанову Одеського апеляційного суду від 17 липня 2019отримала

13 вересня 2019 року саме по собі не є поважною причиною пропуску строку, оскільки касаційна скарга подана 01 жовтня 2019 року через значний проміжок часу після винесення постанови суду апеляційної інстанції і відсутні жодні підтвердження того, що перешкоджало заявнику отримати судове рішення в установлений законом строк, беручи до уваги те, що саме ним подано апеляційну скаргу.

Таким чином, ОСОБА_1 повинна була цікавитися рухом справи, так як апеляційна скарга подана була саме нею, а згідно з частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Право суду на поновлення строку не є безмежним.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Із практики Європейського Суду з прав людини випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу res judicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у прецедентній практиці Європейського суду з прав людини.

Так, у параграфі 41 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Аналогічні висновки викладені Європейським судом з прав людини й

у справах «Науменко проти України» від 9 листопада 2004 року, «Полтораченко проти України» від 18 січня 2005 року та «Тімотієвич проти України» від 8 листопада 2005 року.

Згідно з частиною третьою статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суддя-доповідач вімовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

Крім того, касаційна скарга не може бути прийнята судом касаційної інстанції до розгляду, оскільки ОСОБА_1 у порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України не сплатила судовий збір за подання касаційної скарги.

ОСОБА_1 просить звільнити її від сплати судового збору за подання касаційної скарги у зв`язку із скрутним майновим становищем, зазначаючи, що за 2018 рік не мала доходу, для підтвердження чого надає докази.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Згідно з частиною першою та третьою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору є необґрунтованим. При цьому, враховуються не лише надані ОСОБА_1 відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів на утриманих податків із першого по четвертий квартал 2018 року, але

й характер і суть спору, вартість спірного майна.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України

від 8 липня 2011 року «Про судовий збір», який набрав чинності 1 листопада 2011 року. При цьому з 15 грудня 2017 року набули чинності зміни до вказаного Закону України щодо сплати судового збору на підставі Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Станом на 1 січня 2017 року прожитковиймінімуму для працездатних осіб був встановлений у розмірі 1 600,00 грн.

Згідно з підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції на момент подачі позовної заяви) за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до підпункту 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції на момент подачі позовної заяви) за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору становить 0,4розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру (частина третя статті 6 Закону України «Про судовий збір»).

Згідно з підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду касаційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.

ОСОБА_1 необхідно сплатити судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 1 280,00 грн (640*200%) за вимогу немайнового характеру (про визнання недійсним договору про передачу права власності на знаки для товарів та послуг від 28 лютого 2017 року).

Крім того, заявлено вимогу майнового характеру про визнання спільною сумісною власністю подружжя знаки для товарів та послуг.

Отже, ураховуючи характер спору заявнику необхідно визначити вартість майна на час подання касаційної скарги та сплатити судовий збір за вимогу майнового характеру у відповідному розмірі та за вимогу немайнового характеру у розмірі 1 280,00 грн.

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду

у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до УК у Печер. р-ні/Печерс. р-н/22030102; , банк отримувача:

Казначейство України (ЕАП), МФО: 899998, рахунок отримувача (стандарт IBAN): UA 7026007 , ККДБ: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених

статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення їх недоліків.

Керуючись статтями 185, 390, 392, 393 ЦПК України, статтями 4, 6, 8 Закону України «Про судовий збір»,

УХВАЛИВ:

Визнати наведені ОСОБА_1 підстави для поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення неповажними.

Клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скаргизалишити без задоволення.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 17 липня 2019 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог ухвали до 07 листопада 2019 року,

але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Д. Д. Луспеник