Справа № 372/2377/18
Провадження № 2-221/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2019 року Обухівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді: Тиханського О.Б.,

за участю секретаря: Авсюкевич Н.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача: ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у приміщенні Обухівського районного суду Київської області у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2018 року позивач звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, в якому просила визнати об'єктами спільної сумісної власності: комод вартістю 2000 грн., холодильник «Снайге» вартістю 8000 грн., соковижималку вартістю 2000 грн., кухонний меблевий набір вартістю 2000 грн., шафу-купе вартістю 8500 грн., стіл та чотири стільці вартістю 800 грн., електроплиту вартістю 2500 грн., вікно вартістю 3000 грн., двері вартістю 3000 грн., скутер вартістю 7500 грн., автомобіль «Джилі» 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 вартістю 130000 грн.. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 компенсацію за різницю у вартості майна у розмірі 71350 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 з 26.07.2010 року, який за рішенням суду розірвано. За час перебування у шлюбі сторони придбали майно на загальну суму 169300 грн. Домовленості між сторонами щодо поділу спільного майна не визначено, шлюбний договір не укладався. Враховуючи те, що позивач запропонувала відповідачу добровільно поділити спільне майно, компенсувавши їй вартість, що перебільшує його частину, однак відповідач відмовився. Стосовно поділу їх спільного майна між сторонами спору не виникає, але вони не дійшли згоди щодо вартості спільного майна.

У судовому засіданні позивач позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити, погодилась на оцінку майна надану відповідачем.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити.

Відповідач та його представник позовні вимоги визнали частково, посилаючись на наданий суду відзив (а.с.28-29). ОСОБА_3 визнав спільною сумісною власністю подружжя наступне майно: шафу-купе вартістю 7970 грн., що підтверджується копією товарного чека (а.с.30), двері вартістю 2500 грн., що підтверджується копією договору, автомобіль «Джилі» 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 вартістю 58627 грн. 61 коп., що підтверджується звітом (а.с. 33-34). Зазначив що вартість холодильника значно перевищує суму яку зазначив позивач, а дійсно він був придбаний за 3200 грн., скутер знаходиться у позивача в користуванні, а тому він не можу бути переданий йому. Суду пояснили, що все інше майно було не підтверджене, так як воно знаходиться у позивача, а тому воно не може бути поділено. Також відповідач підтвердив згоду на сплату компенсації частки у майні.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з такого.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 з 26.07.2010 року.

За час спільного проживання сторони набули певне рухоме майно.

За змістом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1ст. 61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно з ч. 1ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Під час перебування у шлюбі сторони придбали майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, що визнається сторонами, так і його вартість, а саме: - комод вартістю 2000 грн., холодильник «Снайге» вартістю 3200 грн., що підтверджується копіює товарного чеку; соковижималку вартістю 2000 грн.; кухонний меблевий набір вартістю 2000 грн.; шафа-купе вартістю 7970 грн., що підтверджується товарним чеком; стіл та чотири стільці вартістю 800 грн.; електроплиту вартістю 2500 грн.; вікно вартістю 3000 грн.; двері вартістю 2500 грн., що підтверджується копією договору; скутер вартістю 7500 грн.; автомобіль «Джилі» 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 вартістю 58627,61 грн., що підтверджується звітом про визначення ринкової вартості транспортного запиту.

Домовленості між сторонами щодо поділу спільного майна не визначено, шлюбний договір не укладався.

Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року N 11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

При цьому, при поділі майна суд виходить із того, що якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми.

Якщо річ неможливо розділити, вона присуджується одному з подружжя.

Якщо виділити в натурі частину із загального майна не можна, хтось один із подружжя має право на отримання від іншого грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частини. Проте, така компенсація може бути надана лише за згодою колишньої дружини чи чоловіка. Крім того, присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

У разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Таким чином, відповідно до частин 4, 5 ст. 71 СК України, присудження судом одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на неподільну річ допускається за його згодою за умовою попереднього внесення другим подружжям відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності таких умов присудження грошової компенсації може мати місце, зокрема, на підставах передбачених ст. 364 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом та наявності згоди співвласника на одержання відповідної грошової суми.

Так, відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно з законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Таке ж право співвласників передбачено і ч. 3 ст. 358ЦК України.

Пленум Верховного Суду України в постанові від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» відзначив, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи, для визначення якої при необхідності призначається експертиза.

Таким чином, враховуючи, що набуті сторонами в період шлюбу вищевказане рухоме та нерухоме майно, яке є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, суд дійшов висновку про їх поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачкою і відповідачем право власності на вказане майно наступним чином: в порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на комод вартістю 2000 грн., холодильник «Снайге» вартістю 3200 грн., соковижималку вартістю 2000 грн., кухонний меблевий набір вартістю 2000 грн.; в порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_3 право власності на шафу-купе вартістю 7970 грн., стіл та чотири стільці вартістю 800 грн., електроплиту вартістю 2500 грн., вікно вартістю 3000 грн., дверу вартістю 2500 грн., скутер вартістю 7500 грн., автомобіль марки «Джилі» 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 вартістю 58627,61 грн., стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 компенсацію за різницю у вартості майна у розмірі: за автомобіль «Джилі» 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 - у розмірі 29313,05 грн., за інше майно у розмірі 7535 гривень.

Керуючись ст. ст.4, 10-13, 258-268, 354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Визнати майно спільною сумісною власністю та поділити спільне майно подружжя придбане під час шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 наступним чином:

Визнати за ОСОБА_1 право власності на:

-Комод вартістю 2000 грн.;

-Холодильник «Снайге» вартістю 3200 грн.;

-Соковижималку вартістю 2000 грн.;

-Кухонний меблевий набір вартістю 2000 грн.;

Визнати за ОСОБА_3 право власності на:

-Шафа-купе вартістю 7970 грн.;

-Стіл та чотири стільці вартістю 800 грн.;

-Електроплиту вартістю 2500 грн.;

-Вікно вартістю 3000 грн.;

-Двері вартістю 2500 грн.;

-Скутер вартістю 7500 грн,;

-Автомобіль «Джилі» 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 вартістю 58627,61 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 компенсацію за різницю у вартості майна у розмірі: за автомобіль «Джилі» 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 - у розмірі 29313,05 грн., за інше майно у розмірі 7535 грн.

В іншій частині позову щодо компенсації за вартість автомобіля та іншого майна відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 300 грн.

Позивач: ОСОБА_1 08722 Київська обл., Обухівський район, с. Трипілля, вул. Надніпрянська 2, РНОКПП НОМЕР_2.

Відповідач: ОСОБА_3, АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського Апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Апеляційна скарга подається до Київського Апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 04.03.2019.

Суддя: О.Б. Тиханський