Справа № 277/1002/18
Номер рядка звіту 45
РІШЕННЯ

іменем України

"27" лютого 2019 р. смт Ємільчине

Ємільчинський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Заполовського В. В.

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Ємільчине відповідно до вимог ст. 247 ч. 2 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить суд постановити рішення, яким визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим будинком № 21 по вул. Садовій в с. Великий Яблунець Ємільчинського району Житомирської області.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що йому на праві приватної власності належить вказаний житловий будинок.

З 2012 року він з відповідачем почали проживати в цивільному шлюбі, і вона перевезла дітей до його будинку, однак з часом їх стосунки погіршились і вони прийшли до висновку, що їм слід жити окремо. В результаті чого відповідач забрала дітей та переїхала з 05.04.2017 року в смт. Королево Виноградівського району Закарпатської області де проживає по даний час.

Хоча його колишня співмешканка ОСОБА_3 її донька ОСОБА_4 та їх син ОСОБА_5 і зареєстровані в будинку по вул. Садовій 21, в с. Великий Яблунець зареєстровані однак, відповідач не проживає в житловому приміщенні з 05.04.2017 року без поважних причин.

Відповідач не проживає в житловому будинку більше року, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку не має і взагалі будинком не цікавиться. З огляду на дані обставини позивач вважає, що відповідач втратила право на користування належним йому житловим будинком.

Представник відповідача надав відзив на позовну заяву в якому просив відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2, мотивуючи тим, що ОСОБА_3 фактично почала проживати з ОСОБА_2 в с. Великий Яблунець Ємільчинського району, однією сім'єю без реєстрації шлюбу, з 2008 року. Дочка ОСОБА_3, ОСОБА_4, навчалась в Великояблунецькому закладі загальної середньої освіти 1-2 ступенів з 01.09.2010 року по 04.04.2017 року. Син ОСОБА_3, ОСОБА_5, навчався в Великояблунецькому закладі загальної середньої освіти 1-2 ступенів з 01.09.2013 року по 04.04.2017 року. Саме під час спільного проживання однією сім'єю позивачем було придбано у власність будинок розташований за адресою с. Великий Яблунець вул. Садова, 21 Ємільчинського району.

Свої доводи щодо не проживання ОСОБА_3 в с. Великий Яблунець Ємільчинського району з 05.04.2017 року без поважних причин, позивач грунтує на підставі довідки Ємільчинської селищної ради від 30.08.2018 року та актах обстеження умов проживання від 25.01.2018 року і 30.08 2018 року, які не відповідають дійсності.

Так, 06 квітня 2017 року ОСОБА_3 перебувала в с. Великий Яблунець Ємільчинського району так як в цей день отримувала виконавчий лист в Ємільчинському районному суді, що підтверджується даним листом від 06.04.2017 року.

В кінці квітня 2018 року ОСОБА_3 приїжджала в с. Великий Яблунець Ємільчинського району разом з дочкою ОСОБА_6 для отримання паспорта громадянина України на ім'я дочки ОСОБА_4, що підтверджується ксерокопією паспорта ОСОБА_4 виданого 20.04.2018 року в смт. Ємільчине.

Також в червні 2018 року ОСОБА_3 перебувала разом з дочкою ОСОБА_6 в с. Великий Яблунець Ємільчинського району, так як дочка ОСОБА_6 отримувала довідку про реєстрацію місця проживання в Ємільчинській селищній раді, що підтверджується зазначеною довідкою від 08.06.2018 року за № 4997.

Крім цього в актах обстеження умов проживання не зазначено періоди, протягом яких ОСОБА_3 була відсутня за місцем проживання та причина такої відсутності.

Доводи позивача щодо відсутності особистих речей ОСОБА_3 нічим не доведені, так само, як не доведено факту щодо участі ОСОБА_3 в утриманні житла. ОСОБА_3 за кредитні кошти провела частковий ремонт будинку, закупила меблі, які залишила в будинку. Також позивачем не доведено факту відсутності ОСОБА_3 понад один рік без поважних причин.

ОСОБА_3 з поважної причини поїхала до Закарпатської області на роботу, де працює оператором виробничої дільниці в ТОВ «Платі Юкрейн Лімітед» з 01.08.2017 року.

Отже відсутність ОСОБА_3 в с. Великий Яблунець Ємільчинського району є поважною причиною, а її виїзд в Закарпатську область є вимушеною необхідністю, через відсутність роботи за місцем її реєстрації, з метою заробітків для утримання своїх неповнолітніх дітей.

Крім цього ОСОБА_3, перебуваючи на заробітках в смт. Виноградів Закарпатської області, не має особистого житла у власності, а проживає разом з дітьми на найманій квартирі в АДРЕСА_1.

Таким чином визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим будинком, автоматично позбавляє її права на користування житлом, а також позбавляє права на користування житлом і її неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

У своїй відповіді на відзив від 03.01.2019 року позивач зазначив, що він жодним чином не заперечує той факт що діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 навчалися у Великояблунецькій ЗОШ І-ІІ ступенів, однак вибули вони із навчального закладу у зв'язку з переїздом на нове місце проживання.

Жодних підстав вважати докази додані до позовної заяви недійсними не має, оскільки вони оформлені відповідно до вимог чинного законодавства. А той факт, що відповідачка 06.04.2017 року отримала в Ємільчинському районному суді виконавчий лист жодним чином не підтверджує факт її проживання в селі Великий Яблунець, так само як і факт отримання ОСОБА_4 20.04.2017 р. паспорта у Ємільчиському РС ДМС.

Також на думку позивача відповідачем не доведено факту проведення часткового ремонту в будинку, а також факту вимушено від'їзду до Закарпатської області.

Крім того зняття з реєстрації відповідача не позбавляє права на користування житловим приміщенням дітей, до того ж він не заявляє таку позовну вимогу. А тому наголошувати на те, що будь-який правочин щодо нерухомого майна здійснюється лише за дозволом органу опіки і піклування є безпідставним, адже дане питання не є предметом спору.

Таким чином позивач вважає, що він надав достатньо доказів відсутності відповідача в житловому будинку та просив позовні вимоги задовольнити повністю.

У своєму запереченні щодо відповіді на відзив, яке надійшло до суду 29.01.2019 року представник відповідача зазначив, що позивач перекручує обставини зазначені в відзиві на позовну заяву. Додані до відзиву документи підтверджують тимчасове перебування ОСОБА_3 в с. Великий Яблунець Ємільчинського району за місцем своєї реєстрації протягом 2017-2018 років, що підтверджує факт присутності ОСОБА_3 в своєму домоволодінні, а не її відсутності без поважних причин понад один рік. Зважаючи на періодичну присутність ОСОБА_3 в с. Великий Яблунець Ємільчинського району протягом 2017-2018 років, виникає сумнів щодо дійсності актів обстеження умов проживання від 25.01.2018 року та 30.08 2018 року. Також, саме з поважної причини, ОСОБА_3 поїхала до Закарпатської області на роботу, з метою заробітків для утримання своїх неповнолітніх дітей, а не на постійне місце проживання. Комісією не з'ясовано поважність причини відсутності ОСОБА_3 в с. Великий Яблунець та терміни такої відсутності, про що необхідно зазначати в актах обстеження, адже вирішується питання про втрату права користування житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом, відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України. Крім цього ОСОБА_3, перебуваючи на заробітках в смт. Виноградів Закарпатської області, не має особистого житла у власності, а проживає разом з дітьми на найманій квартирі в АДРЕСА_1.

Тому ствердження позивача про докази, що підтверджують постійне місце проживання ОСОБА_3, зазначені у відповіді на відзив, є безпідставними.

Позивач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі в якій вказав, що позовні вимоги підтримує та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився надав до суду заяву про розгляд справи без його участі та просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено наступне.

Згідно витягу про державну реєстрацію прав, виданого КП «Новоград-Волинське міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради 17.01.2011 року, власником житлового будинку за адресою: Житомирська область, Ємільчинський район, с. Великий Яблунець, вул. Садова, 21 є ОСОБА_2 ( а.с. 10).

Відповідно до довідки № 6184 від 27.08.2018 року, виданої Ємільчинською селищною радою Житомирської області, в будинку № 21 по вул. Садовій в с. Великий Яблунець Ємільчинського району Житомирської області зареєстровані: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. (а.с. 14).

Згідно довідки № 179 від 13.11.2018 року, виданої ТОВ «Платі Юкрейн Лімітед», місцезнаходження вул. І. Франка, 129 м. Виноградів Закарпатської області, ОСОБА_3 працює в даному підприємстві з 01.08.2017 року оператором виробничої дільниці. (а. с. 50). Згідно довідки № 2268 від 16.11.2018 року, виданої виконкомом Королівської селищної ради Виноградівського району Закарпатської області ОСОБА_3 проживає в найманій квартирі за адресою: АДРЕСА_2. (а.с. 51).

Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до Закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Як передбачено ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до частини четвертої статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Європейський суд з прав людини вказує, що «втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла» (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 41, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року).

«Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві…» (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 42, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року).

Відповідно до статті 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц зроблено висновок по застосуванню статей 71,72 ЖК України, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов'язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

Встановлено, що відповідач на законних підставах зареєстрована у спірному будинку, ніколи не втрачала до неї інтересу, а її періодична відсутність викликана поважними причинами, пов'язаними з відсутністю можливості її працевлаштування за місцем реєстрації, конфліктною ситуацією, що виникла між сторонами, а також тим, що відповідач працює в Закарпатській області.

Отже, виходячи з вищевикладеного, та враховуючи, що позивач не довів факту відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

На підставі викладеного, ст. ст. 71, 72 ЖК України, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 263-265,268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга може бути подана до Житомирського апеляційного суду через Ємільчинський районний суд Житомирської області.

Повний текст рішення виготовлений 07 березня 2019 року.

Суддя /підпис/

Копія вірна:

Суддя: ОСОБА_7