Справа № 323/3462/18
Провадження № 2/323/115/19
РІШЕННЯ

іменем УКРАЇНИ

03.06.2019 м. Оріхів

Оріхівський районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Смоковича М.В., при секретарі судового засідання Безштанківській О.Д., за участю представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Мельникової Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання договірних зобов`язань припиненими, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до АТ КБ «Приватбанк», яким просив визнати припиненими зобов`язання, що виникли на підставі Кредитного договору № ZPN0GK00001143 від 28.11.2006 року, у зв`язку з їх повним належним виконанням. Крім того, позивач просив визнати припиненою іпотеку, яка виникла на підставі Іпотечного договору № ZPN0GK00001143 від 28.11.2006 року, у зв`язку з припиненням основного зобов`язання, а також скасувати відповідний запис в Державному реєстрі іпотек про обтяження житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , та зобов`язати відповідача повернути позивачу оригінали правовстановлюючих документів на вказаний житловий будинок.

В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що 28.11.2006 року між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений Кредитний договір № ZPN0GK00001143, за умовами якого позивач отримав від банку кредит у розмірі 37000 доларів США під зобов`язання повернути його до 27.11.2026 року, сплативши проценти за користування ним та інші супутні платежі. Кредит був наданий для придбання позивачем у власність житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 . З метою забезпечення виконання позивачем своїх зобов`язань за кредитним договором між сторонами 28.11.2006 року також був укладений Іпотечний договір № ZPN0GK00001143, за умовами якого вказаний житловий будинок був переданий відповідачу в іпотеку. В подальшому, Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 25.10.2015 року з позивача на користь відповідача було повністю стягнуто заборгованість за вказаним вище кредитним договором на суму 538893,63 грн., яке було повністю виконане позивачем. Вважаючи свої зобов`язання за кредитним договором повністю виконаними та внаслідок цього припиненими, позивач у червні 2018 року звернувся до відповідача з вимогою надати йому відповідну довідку про повну сплату заборгованості та зняти обтяження з належного позивачу житлового будинку, що виникло на підставі іпотечного договору. Однак відповідач в позасудовому порядку відмовився виконувати вимоги позивача, посилаючись на продовження існування заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою суду від 16.11.2018 року було відкрито провадження у справі, а розгляд справи призначений в порядку загального позовного провадження.

В порядку виконання завдань підготовчого провадження у цій справі судом були виконані ряд процесуальних дій, передбачених ч. 2 ст. 197 ЦПК України, а саме: від учасників справи отримано письмові заяви по суті справи з доданням письмових доказів на їх обґрунтування, вирішені заявлені учасниками справи заяви та клопотання з процесуальних питань, в тому числі про витребування доказів, а саме була витребувана справа № 323/3560/15-ц за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за Кредитним договором, а також оригінал відповідної кредитної справи.

У письмовому відзив на позовну заяву відповідач позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що між сторонами дійсно були укладені кредитний та іпотечний договір, на яких ґрунтуються позовні вимоги. Відповідач визнав, що дійсно, Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 27.10.2015 року з позивача на користь відповідача було повністю стягнуто заборгованість за вказаним вище кредитним договором станом на 21.01.2015 року на суму 538893,63 грн., або 34150,42 доларів США. Також відповідач визнав, що вказане рішення суду було виконане позивачем, який частково вносив платежі на його виконання, а процес виконання цього рішення повністю закінчився 11.06.2018 року із внесенням позивачем останнього платежу. Водночас відповідач посилався на те, що повне виконання вказаного рішення суду неможна ототожнювати з повним виконанням зобов`язань позивача за кредитним договором, оскільки рішенням суду була стягнута заборгованість лише станом на 21.01.2015 року, тоді як позивач й в подальшому належним чином кредитні зобов`язання не виконував, періодичні платежі не вносив, у зв`язку з чим відповідач й після ухвалення рішення суду продовжував нараховувати проценти за користування кредитом та штрафні санкції, а станом на 29.11.2018 року позивач має заборгованість перед відповідачем у розмірі 56444,70 доларів США, в тому числі 24621,19 доларів США основної суми кредиту, 16605,20 доларів США процентів за користування кредитом, 3847,38 доларів США комісії та 11370,93 доларів США пені. Відтак, на думку відповідача, підстави для визнання припиненими зобов`язань, що виникли з кредитного та іпотечного договорів - відсутні.

У письмовій відповіді на відзив представник позивача ОСОБА_1 з наведеними банком доводами не погодилась, на задоволенні позову наполягала, посилаючись на те, що нарахування відповідачем процентів за користування кредитом у період після того, як він висунув вимогу позивачу про дострокове повернення кредиту й тим самим змінив в односторонньому порядку умови кредитного договору, є неправомірними. Оскільки Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 27.10.2015 року з позивача достроково було стягнуто всю суму заборгованості за кредитним договором, продовження нарахування банком відсотків суперечить принципам добросовісності, розумності та справедливості, оскільки період та розмір такого нарахування неможливо спрогнозувати і покладає на боржника надмірний тягар. Водночас, виконання вказаного рішення суду одночасно було виконанням зобов`язань за кредитним договором, а тому позов підлягає задоволенню. При цьому представник позивача послалась на практику Верховного Суду, відтворену у судових рішеннях у справах № 564/2199/15-ц та 61-4629св18.

Ухвалою від 17.01.2019 року підготовче провадження у справі закрито, а справу призначено до судового розгляду.

Під час судового розгляду позивач в судове засідання не з`явився, будучи повідомленим належним чином про час і місце розгляду справи, надавши заяву про розгляд справи без його участі.

Представник позивача, ОСОБА_1 ., позовні вимоги підтримала, пославшись на факти та доводи, викладені в позовній заяві та відповіді на відзив.

Представник відповідача Мельникова Я.В., позов не визнала, а в заперечення проти нього послалась на факти та норми права, викладені в письмовому відзиві на позов.

Викладення обставин, встановлених судом, та доказів на їх підтвердження.

Позивачу ОСОБА_2 на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою АДРЕСА_1, що підтверджується відповідним Договором купівлі-продажу 28.11.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Оріхівського районного нотаріального округу Студенцовим О.В. за реєстровим номером 5192 (посилання на який міститься в іпотечному договорі), і учасниками справи не заперечується.

28.11.2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та позивачем був укладений Кредитний договір № ZPN0GK00001143 (надалі - Кредитний договір). Відповідно до п. 1.1 цього Кредитного договору позивач, як позичальник, отримав кредит у сумі 37000,00 доларів США на придбання вказаного вище житлового будинку та 7414,50 доларів США на сплату страхових платежів, який зобов`язався повернути у строк не пізніше 27.11.2026 року, сплативши проценти за користування кредитом за ставкою 1,0% на місяць та винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20 % від суми виданого кредиту щомісяця. Погашення кредиту передбачалось шляхом внесення щомісячних платежів у розмірі 485,71 доларів США відповідно до узгодженого сторонами графіку.

В забезпечення виконання зобов`язань позивача за Кредитним договором, в той же день, 28.11.2006 року, між ПАТ КБ «Приватбанк» та позивачем був укладений Договір іпотеки № ZPN0GK00001143 (надалі - Іпотечний договір). За умовами цього договору позивач передав відповідачу в іпотеку свій житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, вартість якого була оцінена сторонами у 189070,00 грн. Відповідно до п. 2, п. 4 Іпотечного договору іпотекою забезпечуються вимоги банку щодо повернення основної суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, в тому числі при порушенні узгодженого сторонами графіку внесення щомісячних платежів, сплати винагороди на надання фінансового інструменту, пені у разі прострочення виконання договірних зобов`язань, а також щодо відшкодування витрат, пов`язаних з пред`явленням вимоги за основним зобов`язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки, витрат на утримання і збереження предмету іпотеки, витрат на страхування предмета іпотеки, витрат по реєстрації іпотеки, збитків, завданих порушенням умов Іпотечного договору.

Пунктом 2.3.3 Кредитного договору було передбачено, що при порушенні позичальником зобов`язань за Кредитним договором банк на власний розсуд має право, зокрема, змінити умови договору, - зажадати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісії й процентів за користування ним, інших зобов`язань за Кредитним договором, у повному обсязі, шляхом направлення відповідного повідомлення. При цьому, згідно ст. 212, 611, 651 ЦК України, щодо зобов`язань, строк яких не настав, вважається, що строк настав у зазначену в повідомленні дату. На цю дату позичальник повинен повернути банку повну суму кредиту, винагороду й проценти за фактичний строк користування ним, а також повністю виконати інші зобов`язання за Кредитним договором.

У лютому 2015 року відповідач звернувся до Оріхівського районного суду Запорізької області з позовом, яким просив стягнути з позивача заборгованість за Кредитним договором станом на 21.01.2015 року у розмірі 34150,42 доларів США, в тому числі 31692,41 доларів США основної суми кредиту, 1881,46 доларів США процентів за користування кредитом, 369,38 доларів США комісії за користування кредитом, 207,17 доларів США пені за несвоєчасність виконання зобов`язань до договором, що всього в національній валюті Україні складало 538893,63 грн.

В обґрунтування того позову банк послався на те, що ОСОБА_2 не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитним договором, процентами, комісією та іншими витратами, що відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України надає право банку достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Заочним Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 27.10.2015 року у справі № 323/669/15 вказаний позов банку був задоволений повністю, а саме стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість за Кредитним договором в розмірі 538893,63 грн.

Ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області заочне Рішення від 27.10.2015 року у справі № 323/669/15 було скасоване, а справу призначено до судового розгляду в загальному порядку.

14.04.2016 року Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області у справі № 323/3560/16 позов банку до ОСОБА_2 також був задоволений повністю, стягнуто з нього на користь банку заборгованість за Кредитним договором станом на 21.01.2015 року у розмірі 538893,63 грн.

Зазначене рішення суду в апеляційному порядку не оскаржувалось та набрало законної сили 25.04.2016 року, що підтверджується матеріалами справи № 323/3560/16.

Сторонами не заперечується, і тому в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає окремому доказуванню, той факт, що Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 14.04.2016 року у справі № 323/3560/16 ОСОБА_2 було повністю виконане станом на 11.06.2018 року.

12.06.2018 року позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою, в якій порушив питання про визнання повністю виконаним зобов`язань за Кредитним договором та про зняття обтяження з предмета іпотеки.

Листом від 03.07.2018 року відповідач відмовив позивачу у задоволенні його вимог з посиланням на те, що рішенням суду з позивача була стягнута заборгованість на певну дату, що не звільняє позивача від заборгованості, яка утворилась після цієї дати, а тому зобов`язання за Кредитним договором та Іпотечним договором продовжують існувати.

Норми права та правові висновки Верховного Суду, що підлягають застосуванню.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Частиною четвертою статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Керуючись наведеними вище нормами, Велика Палата Верховного Суду у Постанові у справі № 310/11534/13-ц від 04.07.2018 року сформулювала правовий висновок про те, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Мотиви суду при вирішенні цієї справи.

Як свідчать встановлені судом обставини, згідно з вимогами Кредитного договору за наявності прострочення виконання основного зобов`язання в обумовлений сторонами строк відповідач використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку.

Такими діями відповідач на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, із чим погодився й суд, який задовольнив позовні вимоги відповідача у справі № 323/3560/16.

У такому випадку має застосовуватися вимога про сплату процентів від суми позики, передбачена частиною першою статті 1048 ЦК України, до дня, визначеного відповідачем у позові про дострокове стягнення всієї суми заборгованості за кредитним договором, тобто до 21.01.2015 року.

Водночас наявність Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 14.04.2016 року про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, також не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні.

У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Таким чином, право відповідача нараховувати передбачені Кредитним договором проценти припинилось на час звернення відповідача до суду з відповідним позовом, а у зв`язку з повним виконанням Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 14.04.2016 року позивач виконав й основне зобов`язання за Кредитним договором з урахуванням внесених відповідачем змін, сплативши повністю останньому на визначену ним дату як основну суму кредиту, так і проценти за фактичне користування кредитом, а також пеню та передбачену договором комісію.

З огляду на це, вимоги позивача в частині визнання зобов`язань щодо повернення основної суми кредиту та сплати процентів за користування ним, що виникли на підставі Кредитного договору, припиненими у зв`язку з виконанням, проведеним належним чином, - ґрунтуються на законі та правових висновках Великої Палати Верховного Суду, а тому підлягають задоволенню.

Разом з цим, суд не вбачає підстав для задоволення решти позовних вимог, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 310/11534/13-ц, якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Судом встановлено, що підставою для дострокового стягнення з позивача всієї суми заборгованості за Кредитним договором було прострочення позивачем виконання зобов`язань з внесення чергових платежів. Крім того, позивач виконував Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 14.04.2016 року частками, протягом травня 2016 року - червня 2018 року, хоча судом не було встановлено розстрочки його виконання.

Таким чином, при виконанні грошових зобов`язань, що виникли з Кредитного договору, позивач неодноразово допускав прострочення, що надає право відповідачу, як кредитору, право вимагати від позивача сплати суми заборгованості, збільшеної за рахунок сум, передбачених у ст. 625 ЦК України, за весь час прострочення, а у позивача існує відповідний обов`язок.

Станом на час розгляду цієї справи відповідач, як кредитор, зазначеним правом не скористався, але правових перешкод для реалізації цього права, в тому числі у виді спливу позовної давності, - не існує.

Відтак, враховуючи законодавчо визначені вимоги, які можуть бути забезпечені іпотекою, а також відповідний зміст п. 2 та п. 4 Іпотечного договору, право відповідача, як кредитора, вимагати від позивача, як боржника, сплати певних сум в порядку ст. 625 ЦК України, продовжує забезпечуватись іпотекою, що виникла на підставі Іпотечного договору, а тому визнання її припиненою станом на час розгляду цієї справи є неможливим.

Як наслідок, не можуть задоволені й супутні позовні вимоги.

Згідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені судом частково, а саме задоволено одну позовну вимогу немайнового характеру із чотирьох заявлених, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесені судові витрати на сплату судового збору у розмірі 704,80 грн.

Враховуючи вищенаведене, на підставі ст. ст. 15, 16, 526, 598, 599, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, , керуючись ст. ст. 2, 7, 10, 81, 82, 84, 19, 141, 176, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання договірних зобов`язань припиненими - задовольнити частково.

Визнати зобов`язання, що виникли на підставі кредитного договору від 28.11.2006 року за № ZPN0GK00001143 припиненими у зв`язку з їх виконанням, проведеним належним чином.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (49000, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, ) на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Повний текст рішення виготовлений 11.06.2019 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга подається до Запорізького апеляційного суду через Оріхівський районний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі, якщо в судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя Оріхівського районного суду

Запорізької області М.В.Смокович