РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

ун. № 759/15105/18

пр. № 2/759/1977/19

07 лютого 2019 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Коваль О.А.

при секретарі Грень О.О.

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася у вересня 2018 р. до Святошинського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням а саме: квартири за адресою: АДРЕСА_1, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що вона є одноосібним власником цієї квартири на підставі договору купівлі-продажу від 31.03.2005 р., посвідченого приватним нотаріусом КМНО Голяченко М.В. Разом із позивачем, у квартирі також зареєстровані ОСОБА_3, який з вересня 2013 року не проживає у цій квартирі, та ОСОБА_4, яка починаючи з вересня 2014 р. також не проживає в зазначеній квартирі. Відповідачі комунальні платежі не сплачують, участі в утриманні житла не беруть, особистих речей в квартирі не мають і квартирою взагалі не цікавляться, хоча перешкод в користуванні нею не мали. З огляду на скрутне матеріальне становище позивача, і враховуючи той факт, що комунальні платежі нараховуються відповідно до кількості зареєстрованих осіб, а відповідачі понад один рік не проживають у належній їй квартирі, вона вимушена звернутись до суду із позовом про визнання відповідачів такими, що втратили право користування належним їй на праві власності жилим приміщенням.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. У судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_3 є рідним сином позивача, а відповідач-2 ОСОБА_4 - її онукою. Відповідачі у квартирі не проживають більше року, не сплачують комунальних платежів, участі в житті не приймають. Своїх особистих речей в квартирі не мають. Наразі внучка позивача заміжня, має власну сім'ю і переїхала до м. Москва.

Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися у спосіб передбачений нормами ЦПК України, зокрема шляхом направлення ухвали суду про відкриття провадження у справі та призначення її до розгляду разом з позовною заявою та додатками до неї, судових повісток за адресами місця реєстрації й фактичного місця їх проживання. У відповідності зі ст. 278 ЦПК України відповідачам запропоновано надати суду у п'ятнадцятиденний строк з дня вручення ували суду про відкриття провадження у справі відзив, чого ними зроблено так і не було.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, зважаючи на належне повідомлення відповідача у справі про розгляд такої, згідно вимог ст. 128, 131 ЦПК України та рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011 згідно яких у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві) яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином.

Заслухавши у судовому засіданні пояснення представника позивача, свідків, дослідивши у їх сукупності та співставленні надані суду докази, суд дійшов висновку про задоволення заявлених позовних вимог з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що позивачу належить на праві приватної власності квартира за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 31 березня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голяченко М.В., зареєстрованим в реєстрі за № 1880.

Згідно відомостей Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 дійсно зареєстровані позивач ОСОБА_2, та відповідачі ОСОБА_3 і ОСОБА_4.

Відповідно до оглянутого у судовому засіданні Акту про непроживання за місцем реєстрації від 21.09.2018 р., складеного за участю мешканців зазначеного вище будинку - сусідів позивача ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6, у присутності майстра ЖЕД № 9 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» ОСОБА_9, підпис якого засвідчено начальником ЖЕД № 9, на момент складення акту за адресою: АДРЕСА_1, понад один рік фактично не проживали гр. ОСОБА_3 та гр. ОСОБА_4.

Так, допитані у судовому засіданні свідки мешканці будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_10 і ОСОБА_7 під присягою дали покази, що відповідачі ОСОБА_3 й ОСОБА_4 більше року не проживають за цією адресою. Свідок ОСОБА_10 вказала, що знає позивача ОСОБА_2 дуже давно, з нею дружить і часто спілкується. Позивач наразі проживає одна в квартирі, хоча до 2012 року з нею проживала внучка коли навчалась у вищому навчальному закладі, однак потім остання вийшла заміж і переїхала до Москви. ОСОБА_3, який є молодшим сином ОСОБА_2 із нею також не проживає. Свідок ОСОБА_7, що проживає у квартирі АДРЕСА_2 повідомив, що вже 60 років живе у цій квартирі і знає ОСОБА_2, яка з 2005 року проживає у сусідній квартирі. З 2005 року вона завжди жила сама. Деколи свідок зустрічав старшого сина позивача, проте меншого ніколи не бачив. Останнього разу він був у квартирі позивача місяць тому, проте жодних ознак, щоб там ще хтось проживав не помітив.

Частиною першою ст. 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК україни кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У відповідності зі ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Оскільки позивач є власником зазначеної квартири, тому має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права власності щодо особи, яка не є його співвласником, проте в ній зареєстрована, шляхом визнання її такою, що втратила право на користування цим жилим приміщенням. Таким чином, враховуючи вищенаведені норми законодавства, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи встановленні в судовому засіданні обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги, є обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню.

Крім того, відповідно до вимог ст.ст. 133, 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у сумі 704 грн. 80 коп., які сплачено позивачем за подання позову.

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами ст.ст.41, 47 Конституції України, ст.ст. 316, 317, 321, 405 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 280-282, 289, 352, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_2, такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_2, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_3, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржено в загальному порядку до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Коваль О.А.