ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7082/19 Справа № 182/5969/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Рунчева О. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого- судді Бондар Я.М.,

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання Чубіна А.В.,

сторони справи :

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач Друга Нікопольська державна нотаріальна контора,

розглянув у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2017 року про залишення позовної заяви без розгляду, яка постановлена суддею Рунчевою О.В. у м. Нікополі,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2017 року залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Другої Нікопольської державної нотаріальної контори, третя особа Публічне акціонерне товариство "Нікопольський завод феросплавів" про визнання прав інтелектуальної власності у порядку спадкування за законом, у зв`язку з повторною неявкою позивача у судове засідання.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду та направити справу для подальшого розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. Зокрема зазначає, що судові повістки про час та місце розгляду справи не отримував, будь якої заяви про намір отримувати судові повідомлення за допомогою смс повідомлення не писав. Не був сповіщений про судовий розгляд.

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ "Нікопольський завод феросплавів" просить ухвалу суду, як таку, що прийнята із дотриманням вимог процесуального законодавства залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року за № 2147-VІІІ, яким викладено в нових редакціях тексти, зокрема, Цивільного процесуального кодексу України та Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 9 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчиненні окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Враховуючи те, що оскаржувана ухвала постановлена судом на час дії Цивільного процесуального кодексу України в редакції від 18.03.2004 року, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали перевіряється відповідно до положень такого кодексу.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції керувався п.3 ч.1 ст. 207 ЦПК України (в редакції на час постановлення оскаржуваної ухвали суду) й виходив з того, що позивач ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, повторно не з`явився в судове засідання.

Однак, на думку колегії суддів, такого висновку суд першої інстанції дійшов з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ст.1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод». Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

В силу ст.13 розділу І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обовязків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами цієї статті є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Так, у справі Delcourt v. Belgium, Європейський суд з прав людини зазначив, що „у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення".

У справі Bellet у. France Європейський суд з прав людини зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії. які становлять втручання у її права".

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Залишення заяви без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення, у зв`язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому. Заява залишається без розгляду за наявності точно встановлених в законі обставин, які свідчать про недодержання умов реалізації права на звернення до суду за захистом і можливість застосування яких не втрачена, та при повторній неявці сторін.

У відповідності до положень ст. 207 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року, суд залишає заяву без розгляду у випадку, коли належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання без поважних причин або повторно не повідомив про причини неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Неявка у судове засідання - це відсутність особи в залі судового засідання під час розгляду справи, незалежно від причин, або залишення залу судового засідання.

Законодавець передбачив право осіб, які беруть участь у справі, брати участь у судових засіданнях, а також гарантії реалізації цього права. Це право витікає з вимог таких принципів цивільного судочинства, як змагальність, диспозитивність, процесуальна рівноправність сторін, демократизм, законність тощо.

При цьому, ч. 1 ст. 163 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року, визначено, що головуючий відкриває судове засідання і оголошує, яка справа розглядатиметься, у призначений для розгляду справи час.

Аналізуючи вищевикладені норми міжнародного права та положення ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року, колегія суддів приходить до висновку, що підставою для залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача в судове засідання є наявність у сукупності таких обставин: належне повідомлення позивача про час та місце розгляду справи та його повторна, тобто двічі поспіль, неявка у судове засідання у призначений для розгляду справи час.

Із матеріалів справи видно що 29 серпня 2017 року, 13 вересня 2017 року, а також 23 жовтня 2017 року, позивач ОСОБА_1 не з`явився в судове засідання. Про час та місце розгляду справи був повідомлений шляхом надіслання смс повідомлення на номер телефонного зв`язку 09) (а.с.141,147,150,155).

У зв`язку з неявкою позивача, 234.10.2017 року судом у порядку ст. 207 ЦПК України вирішено питання про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 (а.с. 158).

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 76 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року, судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду.

Частина шоста статті 74 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року, передбачає можливість повідомлення про час та місце розгляду справи осіб, які беруть участь у справі, телеграмою, факсом чи за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику.

При цьому, відповідно до п. 7.1. Інструкції з діловодства у місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, апеляційному суді Автономної Республіки Крим та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 17 грудня 2013 року №173, уся вихідна кореспонденція суду приймається, перевіряється і відправляється поштою, фельд`єгерським або телеграфним зв`язком, фактом або за допомогою інших засобів, які забезпечують фіксацію повідомлення про відправлення, після реєстрації в АСДС відповідно до Положення про АСДС. Не допускається відправлення або передача документів без реєстрації в АСДС (п. 7.4. цієї Інструкції).

Разом з тим, відповідно до п.2 Порядку надсилання учасникам судового процесу текстів судових повісток у вигляді СМС- повідомлення, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 1 червня 2013 року № 73, текст судової повістки може бути надісланий судом учаснику СМС- повідомленням лише після подання ним до суду заявки про намір отримання судової повістки в електронному вигляді за допомогою СМС- повідомлення. Така заявка оформляється безпосередньо в суді або шляхом роздрукування та заповнення учасником форми, яка розміщена на офіційному веб - порталі судової влади України.

Як видно з матеріалів справи, судом не було належним чином повідомлено позивача ОСОБА_1 про призначення справи до розгляду на 13 вересня 2017 року та 23 жовтня 2017 року, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості про вручення йому судової повістки про призначення справи до розгляду у порядку, визначеному ст. 76 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року.

Наявні ж в матеріалах справи довідки про доставку ОСОБА_1 судових повісток у вигляді СМС-повідомлень, не можна вважати належним повідомленням про час та місце розгляд справи, оскільки останні не зверталися до суду із заявками про намір отримання судової повістки в електронному вигляді за допомогою СМС- повідомлення у порядку, визначеному Порядком надсилання учасникам судового процесу текстів судових повісток у вигляді СМС- повідомлення, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 1 червня 2013 року № 73, а направлення СМС-повідомлень за відсутності такої заявки не можна вважати належним виконанням судом вимог ч. 6 ст. 74 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року.

Посилання суду, про наміри позивача в заяві про застосування негайних заходів збереження доказів про отримання смс повідомлення, не можна визнати обґрунтованим. Позивач не мав телефонного зв`язку та інтернет зв`язку через крадіжку його майна, що підтверджується повідомленням про початок досудового розслідування від 25 травня 2017 року (а.с.175).

Зважаючи на те, що матеріалами справи не підтверджено факт належного повідомлення позивача ОСОБА_1 , про призначення справи до розгляду на 13 вересня 2017 року та 23 жовтня 2017 року, а в апеляційній скарзі він зазначає, що жодного судового повідомлення та повістки не отримував, докази в підтвердження належного сповіщення позивача матеріали справи не містять.

Таким чином висновок суду першої інстанції щодо повторної неявки позивача у судове засідання, повідомленого належним чином, матеріалами справи не підтверджений.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що позивача не було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи та приходить до висновку, що суд не забезпечив належної організації судового розгляду справи та порушив право позивача на доступ до правосуддя, закріплене в статті 6 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України, у зв`язку з чим ухвалу суду необхідно скасувати і направити справу до суду першої інстанції для подальшого розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст. ст. 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2017 року скасувати та направити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Другої Нікопольської державної нотаріальної контори, третя особа Публічне акціонерне товариство "Нікопольський завод феросплавів" про визнання прав інтелектуальної власності у порядку спадкування за законом, до суду першої інстанції для подальшого розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 10 жовтня 2019 року.

Головуючий:

Судді: