Провадження № 22-ц/802/216/19 Категорія: 44 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Киці С.І.,

суддів Грушицького А.І., Шевчук Л.Я.,

секретар судового засідання Концевич Я.О.,

з участю:

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідачів ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до виконавчого комітету Луцької міської ради, відділу реєстру житлового фонду Департаменту житлово - комунального господарства Луцької міської ради Волинської області, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання незаконним та скасування розпорядження, рішення, визнання права користування житлом та зобов"язання вчинити дії, зустрічним позовом Адміністрації Державної прикордонної служби України до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про виселення із службового житлового приміщення за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 грудня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:
В жовтні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаним позовом. Позов мотивує тим, що з 2005 року і по даний час постійно проживає та зареєстрована у двокімнатній квартирі АДРЕСА_1 , житловою площею 28,8 кв.м, якій надано статус службового житла, що перебуває у віданні Адміністрації Державної прикордонної служби України. Поселення у квартиру здійснено на підставі спеціального ордера № 198 серії А від 15.08.2005, виданого військовослужбовцю ОСОБА_4 з сім`єю в складі трьох осіб ( ОСОБА_5 дружина, ОСОБА_3 дочка). Вона зі своїми батьками - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 перебувала на квартирному обліку таких, які потребують покращення житлових умов з 10.02.2002р.

Рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 30.01.2014 року № 61-1 «Про надання житла», затверджено рішення житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 про виключення з числа службового житла двокімнатної квартири АДРЕСА_2 , в якій проживає з 2005 року ОСОБА_4 з сім`єю в складі трьох осіб (він, ОСОБА_5 - дружина, ОСОБА_3 - дочка). З квартирного обліку ОСОБА_4 , на якому він перебуває з 10.02.2002р., зняти. Термін проходження служби ОСОБА_4 складає 22 роки.

Розпорядженням відділу реєстру житлового фонду Департаменту житлово - комунального господарства Луцької міської ради від 03.04.2014 року №1556-р «Про приватизацію державного житлового фонду», вирішено прохання наймача ОСОБА_5 щодо приватизації квартири, в якій вона мешкає, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 задовольнити і передати вказану квартиру в приватну спільну сумісну власність. Пунктом 4 вказаного розпорядження зобов`язано Відділ реєстру житлового фонду департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради оформити свідоцтво про право власності на вказане житло у десятиденний термін.

Рішенням виконкому Луцької міської ради від 07.05.2014 № 278-1 «Про надання житла», вирішено, що враховуючи звернення Департаменту матеріально-технічного забезпечення Адміністрації Державної прикордонної служби України вважати таким, що втратив чинність підпункт 2.1. рішення виконавчого комітету від 30.01.2014 №61-1 "Про надання житла" (виключення з числа службового житла двокімнатної квартири АДРЕСА_1 ).

Розпорядженням Відділу реєстру житлового фонду Департаменту житлово - комунального господарства Луцької міської ради від 30.04.2014р. №626-в "Про внесення часткових змін у розпорядження про приватизацію квартир", вирішено скасувати розпорядження відділу реєстру житлового фонду департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради «Про приватизацію квартир державного житлового фонду» від 03.04.2014р. № 1556р, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної класності громадянам ОСОБА_5 , ОСОБА_4 і ОСОБА_3 .

Вважає, що вищевказані рішення виконкому Луцької міської ради від 07.05.2014 №278-1 «Про надання житла» та розпорядження Відділу реєстру житлового фонду Департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради від 30.04.2014 № 626-в "Про внесення часткових змін у розпорядження про приватизацію квартир", якими вирішено скасувати розпорядження відділу реєстру житлового фонду департаменту житлово - комунального господарства Луцької міської ради «Про приватизацію квартир державного житлового фонду» від 03.04.2014р. № 1556-р, незаконними та такими, які підлягають скасуванню оскільки вона, як неповнолітня дитина, вселилась та проживала як член сім`ї наймача військовослужбовця ОСОБА_4 до квартири АДРЕСА_1 і набула рівного з ним права користування жилим приміщенням, яке рішенням виконкому Луцької міської ради від 30.01.2018р. №61-1 «Про надання житла», виключено з числа службового житла та включено до державного житлового фонду.

За таких обставин, оскаржуваними рішеннями, її протиправно позбавлено права користування квартирою державного житлового фонду, а також позбавлено права на приватизацію вказаної квартири, повторно надавши їй статусу службового житла. Самостійне скасування вказаних рішень органами місцевого самоврядування, їх структурних підрозділами не допускається.

Просила суд визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 07.05.2014 № 278-1 «Про надання житла»; визнати незаконним та скасувати розпорядження відділу реєстру житлового фонду Департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради від 30.04.2014 № 626-в "Про внесення часткових змін у розпорядження про приватизацію квартир"; визнати за нею право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_3 як на об`єкт державного житлового фонду, та визнати за нею право на її приватизацію; зобов`язати Відділ реєстру житлового фонду Департаменту житлово - комунального господарства Луцької міської ради оформити свідоцтво про право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 згідно п. 4 розпорядження Відділу реєстру житлового фонду Департаменту житлово - комунального господарства Луцької міської ради від 03.04.2014 № 1556-р «Про приватизацію державного житлового фонду», та видати його ОСОБА_3

02.02.2018 року Адміністрація Державної прикордонної служби України звернулась в суд із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про виселення із службового житлового приміщення. Позов мотивує тим, що рішенням житлової комісії Луцького прикордонного загону службову двокімнатну квартиру АДРЕСА_4 було надано військовослужбовцю Луцького прикордонного загону ОСОБА_4 зі складом сім`ї (три особи - він, дружина ОСОБА_5 та дочка ОСОБА_3 ), з подальшим зняттям з квартирного обліку. Останнім місцем проходження військової служби майора ОСОБА_4 був відповідний підрозділ у ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ), який було підпорядковано Азово-Чорноморському регіональному управлінню Державної прикордонної служби України. Весною 2014 року, під час окупації Автономної Республіки Крим Російською Федерацією, та подальшої передислокації органів Державної прикордонної служби України на материкову частину України, майор ОСОБА_4 не виконав наказу щодо передислокації, не вийшов з окупованого Криму, та не з`явився до нового місця дислокації військової частини НОМЕР_1 . Наказом Голови Державної прикордонної служби України №299 - ос від 24.04.2014 року майора ОСОБА_4 звільнено з військової служби за пунктом «е» (через службову невідповідність) частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а про зазначений факт проінформовано правоохоронні органи.

Згідно п.п. 2.21., 2.22. Інструкції у разі переміщення військовослужбовців по службі, пов`язаного з переїздом в іншу місцевість, службові житлові приміщення, які вони займали за попереднім місцем служби, підлягають звільненню у двомісячний термін з дня видання наказу про виключення із списків особового складу органу Державної прикордонної служби. Підлягає виселенню зі службового житлового приміщення з усіма членами сім`ї без надання іншого житлового приміщення особа, звільнена з військової служби в запас або у відставку через службову невідповідність, а також у разі, якщо особа не перебуває на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов у Державній прикордонній службі України.

Просить суд виселити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , без надання іншого житлового приміщення, зі службового житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_3 .

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 грудня 2018 року в позові ОСОБА_3 у даній справі відмовлено. Зустрічний позов Адміністрації державного прикордонної служби України до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про виселення з службового житлового приміщення задоволено. Виселено ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 із службового житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , без надання іншого житлового приміщення. Проведено розподіл судових витрат.

Позивач ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу на вказане рішення суду першої інстанції. Вважає дане рішення незаконним та необгрунтованим через неправильність встановлення обставин, які мають значення для справи, неправильної оцінки доказів. Зазначає, що на момент переміщення її батька ОСОБА_4 діяло Положення про організацію та порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Державній прикордонній службі від 14.01.2014 року № 44, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.01.2004 року за № 134/8733, відповідно якого військовослужбовці у разі вибуття з населеного пункту в зв`язку з переведенням їх для подальшого проходження служби до нового місця служби зобов`язані звільнити та здати займане ними жиле службове приміщення органу Державної прикордонної служби України, який надав це приміщення. Однак, відповідач у зустрічному позові не ставить питання про повернення службового житлового приміщення. Суд першої інстанції, зазначаючи, що рішення органу місцевого самоврядування про переведення спірної квартири із службового житла та про надання житла є неправомірним з огляду на те, що ОСОБА_4 не проживав у спірній квартирі на час ухвалення цих рішень, вийшов за межі позовних вимог, оскільки цих рішень органу місцевого самоврядування жодна сторона не оспорювала. Оскільки спірна квартира була виключена із числа службових, а рішення про переведення її до числа службових не приймалося, то вказана квартира є квартирою державного житлового фонду і вимоги ст.ст. 124, 118 ЖК УРСР не поширюються на правовідносини, які виникли у даній справі. На момент звільнення ОСОБА_4 квартира вже переведена із службового житла і приватизація здійснена саме квартири державного житлового фонду, будь - яких кримінальних проваджень відносно ОСОБА_4 на той момент не існувало. Судом було витребувано докази для обгрунтування зустрічного позову з порушенням норм процесуального права, в зв`язку з чим головуючому судді було заявлено обгрунтований відвід, який судом відхилено. Без надання іншого житлового приміщення не може бути виселено осіб, які пропрацювали в установі, яка надала їм службове житло, більше 10 років. Термін проходження військової служби ОСОБА_4 становить 22 роки. На спірну квартиру відділом реєстру житлового фонду Департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради 03.04.2014 року оформлено свідоцтво про право власності, про що зазначено в книзі обліку свідоцтв, однак не видане внаслідок прийняття розпорядження від 30.04.2014 року. Суд вказаної обставини не дослідив і не дав оцінку поданим доказам. Висновок суду про пропуск строку позовної давності при подачі нею позову є помилковим. Самостійне скасування власних рішень органами місцевого самоврядування та їх структурними підрозділами не допускається. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким первісний позов задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову відмовити.

Відповідачем виконавчим комітетом Луцької міської ради подано відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому він просить апеляційну скаргу відхилити.

Відповідачем Адміністрацією Державної прикордонної служби України подано відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому він просить рішення суду першої інстанції залишити без змін. Позивач ОСОБА_3 реалізує своє право на житло, при цьому є членом сім`ї колишнього військовослужбовця ОСОБА_4 , якому дане службове житло було надано під час проходження ним дійсної військової служби у Державній прикордонній службі України. Висновок суду про виселення ОСОБА_3 із займаного нею службового житлового приміщення є правильним, відповідає нормам матеріального права.

Апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з таких підстав.

Судом встановлено, що на підставі спеціального ордеру №198 серії А від 15.08.2005р., виданого військовослужбовцю ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 з сім`єю в складі трьох осіб ( ОСОБА_5 дружина, ОСОБА_3 дочка), який з 10.02.2002р. перебував на квартирному обліку як військовослужбовець, який потребує покращення житлових умов, була надана службова квартира за адресою: АДРЕСА_3 .

ОСОБА_4 проходив службу в Луцькому прикордонному загоні з 27.08.2002р. по 13.07.2007р.

Наказом від 13.07.2007р. ОСОБА_4 був переведений з Луцького прикордонного загону у ІНФОРМАЦІЯ_6 (в/ч НОМЕР_1 ), який був підпорядкований Азово-Чорноморському регіональному управлінню Державної прикордонної служби України.

Згідно відомостей підрозділу УДМС України у Волинській області, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у спірній квартирі зареєстровані з 2005 року, їх донька ОСОБА_3 з 29.01.2015р.

Рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 30.01.2014 року № 61-1 «Про надання житла» затверджено рішення житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 про виключення з числа службового житла двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 28,8 кв.м.

Розпорядженням відділу реєстру житлового фонду Департаменту житлово- комунального господарства Луцької міської ради від 03.04.2014 №1556-р «Про приватизацію державного житлового фонду» задоволена заява ОСОБА_5 щодо приватизації квартири, що знаходиться за вищевказаною адресою і передано квартиру у приватну спільну сумісну власність ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Згідно з рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 07.05.2014 № 278-1 «Про надання житла», з урахуванням звернення Департаменту матеріально-технічного забезпечення Адміністрації Державної прикордонної служби України , вирішено вважати таким, що втратив чинність підпункт 2.1. рішення виконавчого комітету від 30.01.2014 №61-1 "Про надання житла" (виключення з числа службового житла квартири АДРЕСА_1 ).

Розпорядженням Відділу реєстру житлового фонду Департаменту житлово - комунального господарства Луцької міської ради від 30.04.2014р. № 626-в "Про внесення часткових змін у розпорядження про приватизацію квартир", скасовано розпорядження відділу реєстру житлового фонду департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради «Про приватизацію квартир державного житлового фонду» від 03.04.2014р. № 1556 - р, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної класності громадянам ОСОБА_5 , ОСОБА_4 і ОСОБА_3 .

Після переведення на службу, відповідно до наказу від 13.07.2007р. у Сімферопольський прикордонний загін, всупереч вимогам Інструкції «Про затвердження Інструкції про організацію забезпечення житловими приміщеннями в Державній прикордонній службі України» та вимог ст. 124 ЖК УРСР, ОСОБА_4 не звільнив спірну службову квартиру разом із членами сім`ї, хоча проживав разом з ними за місцем служби в Автономній Республіці Крим.

Згідно наказів Адміністрації ДПС України № 23 від 22.03.2014 року та № 11т від 27.03.2014 року Сімферопольському прикордонному загону та Азово-Чорноморському регіональному управлінню було змінено місце дислокації у м. Сімферополі, з переведенням цих підрозділів до м. Херсона.

ОСОБА_4 не з`явився на службу в Азово-Чорноморське регіональне управління (м. Херсон).

Згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 16.11.2017р. (кримінальне провадження №0000155), у березні 2014 року, військовослужбовці Азово-Чорноморського регіонального управління прикордонної служби України, у т.ч. Сімферопольського прикордонного загону, у тому числі ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою групою осіб, не з`явились на службу під час переведення з тимчасово окупованої території АР Крим до нового місця служби у м.Херсон, з метою ухилитися від військової служби.

Прокурор військової прокуратури Херсонського гарнізону Південного регіону України старший лейтенант юстиції Антоненко С.О., розглянувши матеріали досудового розслідування кримінального провадження № 0000155, відомості про яке 16.11.2015р. були внесені до ЄРДР за ч. 2 ст. 408 КК України, встановивши наявність достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення, відповідно до ст.ст. 42, 276 - 278 КК України, повідомив ОСОБА_4 про те, що він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 408 КК України, - дезертирство за попередньою змовою групою осіб.

Згідно цього повідомлення про підозру, ОСОБА_4 підозрюється у тому, що він, будучи військовослужбовцем Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України, діючи умисно, в березні 2014 року, перебуваючи на території м. Ялта АР Крим, вчинив дезертирство за попередньою змовою групою зсіб, тобто нез`явлення на службу, у зв`язку із переведенням в Азово-Чорноморське регіональне управління (м. Херсон), з метою ухилитись від військової служби, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 408 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , проходив військову службу у Азово-Чорноморському регіональному управлінні ДПС України, на посаді заступника начальника відділу державної прикордонної служби, яка у березні 2014 року знаходилася в м. Ялта АР Крим.

ОСОБА_4 звільнений зі Збройних Сил України 24.04.2014р., згідно наказу голови Державної прикордонної служби України № 299-ОС від 24.04.2014р. за пунктом «е» (через службову невідповідність) частини 6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», без права носіння військової форми одягу та виключений із списків особового складу.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» не підлягають приватизації, зокрема, квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЖК Української РСР жилі будинки і жилі приміщення в будівлях, що належать державі, є державним житловим фондом.

Частиною 1 статті 5 ЖК Української РСР передбачено, що державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд).

Відповідно до ч. 1 ст. 118 ЖК Української РСР службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Згідно із п. 6 Положення про надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 4 лютого 1988 року № 37, виключення жилого примiщення з числа службових провадиться на пiдставi клопотання пiдприємства, установи, органiзацiї рiшенням виконавчого комiтету вiдповiдної районної, мiської, районної в мiстi Ради народних депутатiв.

Виконавчий комітет Луцької міської ради діє відповідно до повноважень, визначених ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», здійснює розподіл та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності; веде облік відповідно до закону житлового фонду, здійснює контроль за його використанням; здійснює контроль за станом квартирного обліку та додержанням житлового законодавства на підприємствах, в установах та організаціях, розташованих на відповідній території, незалежно від форм власності; видає ордери на заселення жилої площі в будинках державних та комунальних організацій.

Пунктом 2.2 Інструкції про організацію забезпечення жилими приміщеннями в Державній прикордонній службі України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.12.2007 року № 1040, передбачено, що всі рішення щодо включення (виключення) житлового приміщення до (з) числа службового приймаються Адміністрацією Державної прикордонної служби. Житлове приміщення включається (виключається) до (з) числа службового за рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням Адміністрації Державної прикордонної служби. Відповідальність за достовірність та повноту інформації у документах несе власник (власники) нерухомого майна.

Луцький прикордонний загін Державної прикордонної служби, скористався своїм правом власника цього житла і звернувся до відповідного органу місцевого самоврядування з клопотанням про виключення житла з числа службових, а пізніше про скасування свого рішення.

Виконавчий комітет Луцької міської ради, приймаючи рішення «Про надання житла», та при винесенні рішення № 61-1 від 30.01.2014 року про виключення із числа службових жилих приміщень, а пізніше скасування даного рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 07.05.2014 № 278-1 «Про надання житла», на підставі клопотання Луцького прикордонного загону Державної прикордонної служби рішенням виконкому Луцької міської ради діяв в межах своїх повноважень та у відповідності до вимог ст. 118 ЖК УРСР та Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській PCP, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 № 37.

В апеляційній скарзі позивач покликається на рішення Конституційного суду від 16 квітня 2009 року у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини 2 статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини 14 статті 46, частин 1, 10 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування), відповідно до якого органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Покликання позивача суд вважає необгрунтованими з огляду на таке.

Передача у власність приватизованого житла відбувається на підставі рішення органу приватизації, оформляється свідоцтвом про право власності на житло, яке реєструється органом приватизації.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків), житлових приміщень у

гуртожитках у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з

компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється

свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), житлове

приміщення у гуртожитку, яке реєструється в органах приватизації і

не потребує нотаріального посвідчення.

Так як ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 не було видано свідоцтво про право власності на квартиру відповідно до розпорядження відділу реєстру житлового фонду Департаменту житлово- комунального господарства Луцької міської ради від 03.04.2014 №1556-р «Про приватизацію державного житлового фонду», яким передано квартиру у приватну спільну сумісну власність ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , то відповідно вказане розпорядження органу місцевого самоврядування не було виконане. А тому, скасовуючи своє розпорядження про приватизацію спірної квартири орган місцевого самоврядування в даному випадку діяв в межах Закону, оскільки вказане розпорядження не було виконане, приватизація житла не була завершена.

Спірна квартира на даний час відноситься до службового житла і правових підстав визнання за позивачем ОСОБА_3 права користування квартирою як на об`єкт державного житлового фонду та визнання за нею права на приватизацію немає.

Висновки суду з приводу пропуску ОСОБА_3 строків позовної давності при поданні позову, колегія суддів вважає необгрунтованими, однак на правильність рішення суду першої інстанції вони не впливають.

Задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_4 звільнений із служби за пунктом «е» (через службову невідповідність) частини 6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», а тому підлягає виселенню із службового житла без надання іншого житла. Позивач вселена у службове житло, як член сім`ї наймача ОСОБА_4 і її право на користування житлом є похідним від права користування батька ОСОБА_4 , а тому вона підлягає виселенню з спірного житла разом з іншими членами сім`ї.

Такі висновки суду є правильними відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального права.

Відповідно до статті 124 ЖК України робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

Згідно наказу № 1040 від 20.12.2007р. Адміністрації Державної прикордонної служби України «Про затвердження Інструкції про організацію забезпечення житловими приміщеннями в Державній прикордонній службі України» підлягає виселенню зі службового житлового приміщення з усіма членами сім`ї без надання іншого житлового приміщення особа, звільнена з військової служби в запас або у відставку: через службову невідповідність.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст.64 ЖК УРСР, до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї .

Суд першої інстанції, керуючись статтями 124, 125 ЖК України, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», п. 3.17 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців ЗСУ та членів їх сімей жилими приміщеннями дійшов правильного висновку, що відповідачі за зустрічним позовом не входять до переліку осіб, яких не може бути виселено зі службового житла без надання іншого жилого приміщення.

ОСОБА_4 припинив трудові відносини з позивачем, а тому підлягає виселенню з службового житла, як і члени його сім`ї, право яких на користування жилим приміщенням є похідним від права квартиронаймача.

Доводи апеляційної скарги на неврахування судом при виселенні відповідача строк вислуги ОСОБА_4 по службі (22 роки), не заслуговують на увагу суду з огляду на підставу звільнення (службова невідповідність).

Покликання ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на неврахування норм ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є безпідставними.

Згідно зі статтею 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя та до свого житла. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до житла передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену у пункті 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Відповідність останньому критерію визначається з урахуванням того, чи існує нагальна суспільна необхідність для застосування такого обмеження права на повагу до житла та чи буде втручання у це право пропорційним переслідуваній легітимній меті.

Виселення відповідачів, які користуються спірним жилим приміщенням без будь-яких правових підстав, є обґрунтованою пропорційністю між метою та засобами. Відповідачі за зустрічним позовом, поселяючись у житлове приміщення знали, що воно надається для тимчасового проживання в період виконання роботи. ОСОБА_4 звільнений з військової служби через службову невідповідність в 2014 році.

В даному випадку втручання у право на повагу до житла переслідує легітимну мету - захист інтересів економічного добробуту країни та прав інших осіб, а саме працівників Державної прикордонної служби України, які потребують житло у зв`язку зі службою.

В той час, коли працівники Державної прикордонної служби України перебувають на обліку осіб, які потребують забезпечення жилими приміщеннями, а ОСОБА_4 звільнений з військової служби у зв`язку з службовою невідповідністю, не можна говорити про порушення справедливого балансу між інтересами ОСОБА_4 та членів його сім`ї, які хочуть зберегти право на користування спірною квартирою, незважаючи на невиконання ОСОБА_4 свого обов`язку перед Батьківщиною та інтересами Адміністрації Державної прикордонної служби, яка має забезпечувати інтереси своїх працівників.

Позивачем по зустрічному позову не порушено позовну давність. Позов про виселення у даному спорі може бути пред"явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення з боку відповідачів.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм процесуального права, оскільки суд самостійно витребував у позивача за зустрічним позовом докази на обгрунтування даного позову, є безпідставними, оскільки ч. 7 ст. 82 ЦПК України передбачено право на витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадках, передбачених цим Кодексом. Суд першої інстанції при витребуванні доказів діяв в межах процесуального Закону і вказані дії не викликають сумнівів в його упередженості і не є підставою для відводу судді, який судом обгрунтовано відхилено.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 грудня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий

Судді: