Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/2176/18

Номер провадження: 2/511/54/19

25 лютого 2019 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Бобровська І. В.,

за участю секретаря судового засідання - Захарової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна позовну заявуОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, третя особа - прокуратура Одеської області, про визначення та стягнення моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюються оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду,

позивача - ОСОБА_1,

представник позивача - Зуєва І.І.,

представник відповідача- Державної казначейської служби України - Хазарінова Л.І.,

представник третьої особи - прокуратури Одеської області - Пантась О.В

ВСТАНОВИВ:

09 жовтня 2018 року на адресу Роздільнянського районного суду Одеської області надійшла заява ОСОБА_1 до відповідача - Державної казначейської служби України про визначення та стягнення моральної та матеріальної шкоди у відповідності до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

ОСОБА_1 просить суд визначити розмір моральної та матеріальної шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, незаконним триманням під вартою та стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 грошові кошти з розрахунку двох мінімальних заробітних плат за кожен місяць його незаконного перебування під слідством та судом, у розмірі 446 760,00 грн. на відшкодування моральної шкоди та 50 000 грн. відшкодування витрат на правову допомогу.

09.10.2018 року вказана цивільна справа відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями була розподілена в провадження судді Ільяшук А.В., однак на підставі ухвали суду від 10.10.2018 року заяву передано на повторний автоматичний розподіл у зв'язку з заявленим самовідводом судді Ільяшук А.В.

10.10.2018 року вказану цивільну справу передано в провадження судді Панчук А.І., однак відповідно до ухвали суду від 11.10.2018 року матеріали справи були направлені на повторний автоматизований розподіл судової справи, оскільки головуючий по справі суддя Панчук А.І. заявив самовідвід.

Згідно витягу автоматизованої системи документообігу Роздільнянського районного суду Одеської області від 11.10.2018 для розгляду справи призначено головуючого суддю Бобровську І.В..

Ухвалою суду від 16.10.2018р. провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання та за клопотанням позивача витребувано з канцелярії Роздільнянського районного суду Одеської області матеріали кримінального провадження №511/3716/13-к для огляду в судовому засіданні..

09.11.2018р. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача Державної казначейської служби України Олійник А.М., в якому відповідач позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав у повному обсязі. Відповідач вважає, що стягнення з Державної казначейської служби України витрат на правову допомогу та моральної шкоди приведе до нецільового використання бюджетних коштів, позивачем не надано жодних доказів того, що фізичні та моральні страждання у нього виникли внаслідок дій заподіювача, позивачем при визначенні розміру відшкодування не враховано вимоги розумності та справедливості та Державна казначейська служба України вважає, що позивачем не враховано норми Закону та розмір морального відшкодування необґрунтовано завищено.

16.11.2018р. ОСОБА_1 подав відповідь на відзив, відповідно до якого він підтримав заявлені ним позовні вимоги та просив суд задовольнити їх в повному обсязі.

23.11.2018р. до суду надійшли письмові пояснення від третьої особи - прокуратури Одеської області за підписом заступника прокурора області Т.Горностаєвої. Представник третьої особи вважає, що позивачем завищено суму моральної шкоди та не надано обґрунтованого розрахунку, на підставі якого було визначено вказана в позові сума моральної шкоди.

Позивач в судовому засідання заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, пояснив що 06.06.2013 року він був затриманий на митниці Кучурган, на нього були надягнуті кайданки, 07.06.2013 року у нього був день народження, в цей день йому було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.1,ч. 4 ст. 368 КК України. ОСОБА_1 зазначив, що ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 08.06.2013 року йому було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, однак ухвалою апеляційного суду Одеської області від 14.06.2013 року було скасовано вказаний запобіжний захід та обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов'язання та звільнено з під варти. Кримінальне провадження в судах першої та апеляційної інстанції слухалось 4 роки, судом було винесено виправдувальний вирок, апеляційний суд Одеської області та Верховний Суд України залишили вказаний вирок без змін. У зв'язку з вищевикладеним позивач просить суд стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку грошові кошти з розрахунку двох мінімальних заробітних плат за кожен місяць його незаконного перебування під слідством та судом у розмірів 446760 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Представник позивача - адвокат Зуєва І.І. в судовому засіданні заявила клопотання про залишення без розгляду вимог в частині стягнення 50000 грн. витрат на правову допомогу без розгляду, у зв'язку з тим, що вказані вимоги розглядаються в іншому провадженні. В іншій частині заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити.

Ухвалою суду від 25.02.2019 року вимоги позивача про стягнення витрат на правову допомогу залишені без розгляду.

Представник Державної казначейської служби України за довіреністю Хазарінова Л.І. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення заяви позивача з підстав, зазначених у відзиві.

Представник Прокуратури Одеської області за довіреністю Пантась О.В. заперечувала у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 з підстав, зазначених в письмових поясненнях третьої особи.

Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги обставини спору та пояснення сторін, дослідивши представлені та забезпечені письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами, належну правову оцінку, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 - виходячи з наступного.

Під час розгляду цивільної справи і на підставі наявних в ній доказів судом встановлено, що 06 червня 2013 року відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину затримано ОСОБА_1

07 червня 2013 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 368, ч.4 ст. 368 КК України.

Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 07 червня 2013 року слідчим суддею Гладуну О.П. у рамках досудового розслідування обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, починаючи з 06 червня 2013 року.

Вироком Роздільнянського районного суду Одеської області від 05.12.2016 року ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 та ч. 4 ст. 368 КК України та виправдано за відсутністю складу злочину.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 08.06.2017 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, вирок Роздільнянського районного суду Одеської області від 05.12.2016 року - залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 14.06.2018 року касаційну скаргу прокурора залишено без задоволення, вирок Роздільнянського районного суду Одеської області від 05.12.2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 08.06.2017 року - без змін.

У період з 06 червня 2013 року по 08.06.2017 року (набрання вироком законної сили) (48 місяців) ОСОБА_1 знаходився у статусі спочатку підозрюваного, а потім обвинуваченого у кримінальній справі №0000008 (у суді №511/3716/13-к) по обвинуваченню в скоєнні ним злочинів, передбачених ч.1, 4 ст. 368 КК України.

Як зазначає сторона позивача, у результаті неправомірних дій органів досудового слідства, прокуратури і суду йому було спричинено моральну шкоду, що полягає у його душевних стражданнях, психологічних стражданнях, зокрема, такі обставини негативно вплинули на звичайний життєвий ритм, оскільки в очах громадян він постав у вигляді злочинця, який бере хабара. ОСОБА_1 було звільнено з роботи та в подальшому він вимушений був поновлятися на роботи через суд, але він продовжує перебувати поза штатним розписом Одеської митниці ДФС. Відповідно до листа Одеської митниці Державної фіскальної служби України від 15.09.2017 року встановлено, що управлінське рішення щодо подальшого проходження державної служби начальником другого відділу аналітично - пошукової роботи управління боротьби з митними правопорушеннями Одеської митниці ДФС ОСОБА_6 на даний час не прийнято, у зв'язку з тим, що ОСОБА_1 затримувався працівниками правоохоронних органів за фактом скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.1, ч.4, ст. 368 КК України. Вказана бездіяльність Одеської митниці стала підставою для звернення ОСОБА_1 до Одеського окружного адміністративного суду у 2018 році з позовом до Одеської митниці ДФС про зобов'язання вчинити певні дії та визнання незаконними дій. Рішення суду прийнято за вказаним позовом 12.11.2018 року, однак на даний час не набрала законної сили.

Окрім вищевказаного ОСОБА_1 зазначив, що судовий розгляд в суді першої інстанції відбувався протягом чотирьох років. За весь час судового розгляду він вимушений був приїжджати до Роздільнянського районного суду Одеської області та у зв'язку з чим не виходити на службу. Безліч таких пропусків служби позначилось на ставленні керівництва до нього.

Також ОСОБА_1 стверджує про погіршення відносин у сім'ї, що призвели до її розпаду, а сам факт проведення досудового розслідування щодо нього, призвів до погіршення стану здоров'я його батька. Його перша дружина налаштувала проти нього двох його синів, повідомивши їх, що батько - злочинець.

У зв'язку з викладеним, позивач вважає, що незаконними діями органів досудового слідства та судовими органами він був позбавлений конституційного права на свободу і особисту недоторканість протягом 48 місяців, у зв'язку з чим йому заподіяно значної моральної шкоди.

Дійсно, згідно ст. 23 ч.ч.1,2,3,4 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, норми якої згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом національного права, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. На недопустимості порушення вимог цієї статті багато разів наголошувалось ЄСПЛ, в тому числі, в рішеннях справах: Сіреджук проти України (Siredzhuk v. Ukraine рішення у справі від 21 січня 2016 року, заява No 16901/03), Кривошей проти України (Krivoshey v. Ukraine, рішення у И від 23 червня 2016 року, заява No 7433/05).

Відповідно до ст. 1176 ЦК України, шкода завдана, фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, у даному випадку тримання під вартою та підписка про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладання адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду.

Також, як встановлює ст. 1167 ч.2 п.2 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, у даному випадку тримання під вартою та підписка про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

У силу ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок:1) незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

При цьому, згідно ст. 2 ч.1 п.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках, зокрема , відсутності у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину.

Як передбачає ст. 3 п.5 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується, зокрема, моральна шкода.

Відповідно до ст. 5, 6 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Повноважний представник Прокуратури Одеської області, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, наголошувала у своїх поясненнях, що відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, однак відповідно до п.3 Розділу ІІ Перехідних положень Закону України від 06.12.2016 року №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів і заробітної плати працівників та інших витрат та виходячи із розрахунку, здійсненого представником прокуратури, сума відшкодування з урахуванням строку перебування ОСОБА_1 під слідством та судових органів складає 96424 грн.

Дійсно, згідно ст. 13 ч.ч.2,3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством . При цьому, відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

У відповідності до п.п. 4, 10 Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду", затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 4 березня 1996 р. № 6/5/3/41 (далі - Положення) завдана громадянинові шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Статтею 11 Закону також встановлено, що у разі виникнення права на відшкодування завданої шкоди відповідно до статті 2 цього Закону орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчий, прокурор або суд зобов'язані роз'яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди.

Однак ОСОБА_1 зазначив, що його право звернутись до суду з вимогою про визначення розміру шкоди в розмірах, передбачених Законом №266/94-ВР він не отримував.

Статтею 13 Закону встановлюється, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Абзацом 2 п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

У п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди у зазначених випадках та її розмір вирішується за заявою громадянина ухвалою суду першої інстанції, який розглядав кримінальну справу або якому вона мала бути підсудна. Розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

З урахуванням викладеного розмір відшкодування слід розраховувати, виходячи з установленого законодавством розміру мінімальної заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом в кратному співвідношенні.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», установлено з 1 січня 2019 року мінімальну заробітну плату на рівні 4173 гривні.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відшкодування шкоди (у тому числі моральної) здійснюється за рахунок коштів державного бюджету.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Визначений законом розмір - є мінімальним, який гарантований державою, а тому суд, виходячи із обставин конкретної справи може визначити і більший розмір відшкодування, оскільки обмежень щодо максимального розміру закон не містить.

Європейський суд з прав людини зазначив, що обвинувачений в кримінальному провадженні має право на розгляд його справи належним чином; стаття 6 в кримінальному провадженні застосовується, щоб позбавити особу, яку звинувачено, залишатись тривалий час у стані невизначеності щодо своєї долі (справа «Нахманович проти Росії»).

Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Суд дійшов висновку, що розмір гарантованого мінімуму за час перебування під слідством і судом не в повному обсязі компенсує завданої позивачу шкоди, з огляду на те, що загальний строк перебування позивача під судом і слідством складає досить тривалий час - 48 місяців, окрім цього ОСОБА_1 перебував під вартою з 06.06.2013 року по 14.06.2013 року, його було звільнено з роботи, в подальшому він вимушений був поновлятися на роботі через суд, також ОСОБА_1 зазначив про проблеми в сімейному житті, які почались після пред'явлення йому звинувачення у вчиненні злочину, тобто, з урахуванням вимог ст. 13 Закону, позивач має безумовне право вимоги на відшкодування моральної шкоди, завданої йому незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду, у розмірі 400 608,00 грн. (48 місяців під судом та слідством х 4173 грн. та у подвійному розмірі).

Відповідно до Постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 року (справа №686/23731/15-ц), зазначено, що суди повинні враховувати, що законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місця перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь - якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантований мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнач позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Так, відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, обґрунтованість заявленого розміру моральної шкоди підтверджується матеріалами кримінальної справи №511/3716/13-к та реальною економічною ситуацією в Україні в розрізі рівня цін та інфляційних процесів, з урахуванням яких заявлена сума моральної шкоди є адекватною та необхідною для справедливого відшкодування втрат ОСОБА_1 за весь період, коли він був позбавлений свободи, обмежений в особистих правах, коли йому необхідно було доказувати свою невинуватість, постійно відриваючись від роботи та особистого життя.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що діями органів прокуратури ОСОБА_1 було заподіяно моральну шкоду, відтак, суд вбачає доцільним задовольнити вказаний позов частково.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 12, 13, 19, 76, 81, 258, 259, 263, 264, 265, 268, п.п. 8, 15.5 розділу ХІІІ ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, третя особа - прокуратура Одеської області про визначення та стягнення моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду - задовольнити частково.

Стягнути з Державної казначейської служби за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури - 400 608,00 (чотириста тисяч шістсот вісім) грн.

В іншій частині позовної заяви - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування (ім'я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, інші відомості відсутні.

Відповідач: Державна казначейська служба України - місцезнаходження: 01601, місто Київ, вулиця Бастіонна, 6, .

Третя особа: Прокуратура Одеської області - місцезнаходження: 65026, м. Одеса, вул. Пушкінська, 3, .

Повний текст рішення складено 07.03.2019 року.

Суддя І. В. Бобровська