ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 року

м. Харків

справа № 642/1839/18

провадження № 22-ц/818/1458/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Хорошевський О.М.

суддів - Кіся П.В., Яцини В.Б.

за участю секретаря Брулевича В.В.

Учасники справи:

позивач - Харківська міська рада

відповідач - ОСОБА_1

особа яка не приймала участі у справі - прокуратура Харківської області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справу за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів,

заапеляційною скаргою особи яка не приймала участі у справі прокуратури Харківської області на рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 04 липня 2018 року, ухвалене суддею Шрамко Л.Л.,-

в с т а н о в и в :

У квітні 2018 року Харківська міська рада звернулась до суду з позовом в якому просила стягнути з ОСОБА_1 безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі 6309518,49 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Харківською міською радою здійснені заходи самоврядного контролю з питань використання та охорони земель територіальної громади, додержання вимог земельного законодавства.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 13.02.2018 року № 113795224 право власності на нежитлову будівлю літ. «А-1», загальною площею 415,5 кв.м. по АДРЕСА_1 з 02.12.2013 року зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 03.12.2013 року № 13890237.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 13.02.2018 року № 113795224, листа Управління Держгеокадастру у м. Харкові Харківської області та листа Департаменту земельних відносин Харківської міської ради речові права відповідача на земельну ділянку по АДРЕСА_1 не зареєстровані.

Отже, враховуючи відсутність зареєстрованих за будь-якими юридичними або фізичними особами прав та з урахуванням ст.ст. 12, 80, 83 Земельного кодексу України земельна ділянка площею 0,7074 га по АДРЕСА_1 перебуває у власності територіальної громади міста Харкова.

Відповідач у період з 01.04.2015 року по 31.03.2018 року не сплачував за користування земельною ділянкою плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі, в наслідок чого зберіг у себе майно - грошові кошти. Зазначені обставини стали підставою для звернення до суду.

Рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 04 липня 2018 рокуу задоволенні позову відмовлено.

Особа, яка не приймала участі у справі прокуратура Харківської області, діючи в інтересах держави, подала апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі. Своє звернення обґрунтовують тим, що незважаючи на незаконність оскаржуваного рішення суду, Харківською міською радою при наявності порушень інтересів територіальної громади м. Харкова, а саме факту не сплати ОСОБА_1 коштів за користування земельною ділянкою у передбаченому законодавством розмірі, у судовому порядку не оскаржено явно прийняте з порушенням норм матеріального права рішення суду першої інстанції, тобто не вжито заходів та не здійснено захист порушених законних економічних інтересів місцевого самоврядування, територіальної громади міста та як наслідок й інтересів держави в цілому. Вважають, що вказане є підставою для захисту порушених інтересів держави прокуратурою шляхом представництва в суді.

Скарга вмотивована тим, що судом першої інстанції у порушення ст. ст. 10, 236 ЦПК України не застосовано до спірних правовідносин ст.ст. 1212-1214 ЦК України, помилково застосовано положення закону про відшкодування збитків, зокрема постанову КМУ № 284 від 19.04.1993 «Про порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам».

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх недоведеності.

Такого висновку суд дійшов з урахуванням того, що позивачем не надано доказів використання відповідачем земельної ділянки в більшому розмірі, ніж розташована під будівлею належною ОСОБА_1

Судова колегія з таким висновком погоджується, оскільки він відповідає вимогам закону та ґрунтується на матеріалах справи.

Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що нежитлова будівля літ. «А-1» загальною площею 415,5 кв.м., що належить на праві власності ОСОБА_1 розташована на земельній ділянці площею 0,7074 га по АДРЕСА_1, належної територіальній громаді м. Харкова.

ОСОБА_1 набувши право власності на об'єкт нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці комунальної форми власності, належним чином не оформив правовідносини щодо користування земельною ділянкою.

Несплачена відповідачем орендна плата за користування земельною ділянкою площею 0,7076 га за період з 01.04.2015 року до 31.03.2018 року складає 6309518,49 грн.

Однак такі твердження позивачем не доведені.

З відповіді начальника КЕВ м. Харкова № 3174 від 29.05.2018 року вбачається, що у жовтні 2007 року земельну ділянку площею 0,7074 га по вул. Червоноармійській, 16 із земель оборони переведено до земель громадської забудови.

За договором купівлі-продажу від 19.12.2005 року та актом приймання-передачі від 22.12.2005 року було реалізовано нежитлову будівлю літ. «А-1» (а.с. 56-57).

Відомості з реєстру прав власності на нерухоме майно містять інформацію про власників нежитлової будівлі літ. «А-1» за адресою: АДРЕСА_1.

Так, 10.01.2016 року до реєстру було внесений запис про право власності на зазначену будівлю ОСОБА_1

16.01.2007 року право власності зареєстровано за ПП «ФАГОТ-2000».

02.12.2013 року право власності зареєстровано за ОСОБА_1 (а.с. 8-9).

Право власності на нежитлову будівлю було зареєстровано: 10.01.2006 року за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 19.12.2005 року;

16.01.2007 року за ПП «ФАГОТ-2000» на підставі свідоцтва про право власності від 27.12.2006 року.

За правилами ч 1 ст. 120 ЗК України (в редакції що діяла на грудень 2006 року) при реєстрації права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на праві цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

Оскільки на цей час спірна земельна ділянка належала до земель оборони, а ні ОСОБА_1, а ні ПП «ФАГОТ-2000» право власності на земельну ділянку, на якій розташована будівля, набути не могли.

За правилами ч. 5 ст. 120 ЗК України у тієї ж редакції, про переході права власності на будівлю або споруду до громадян або юридичних осіб, які не можуть мати у власності земельних ділянок, до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташована будівля чи споруда.

Після переведення земельної ділянки за адресою: м. Харків, вул.. Червоноармійська, 16 із земель оборони до земель громадської забудови у жовтні 2007 року, договір оренди з ПП «ФАГОТ - 2000» не укладався, проте чого не заперечував і представник Харківської міської ради.

За правилами ч. 2 ст. 120 ЗК України , в редакції, що діяла на грудень 2013 року, тобто час набуття ОСОБА_1 права власності на будівлю літ. «А-1», якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Оскільки ПП «ФАГОТ -2000» набув право користування земельною ділянкою, на якій розташована будівля, таке право перейшло і до ОСОБА_1

При цьому підстави вважати, що до ОСОБА_1 перейшло право користування земельною ділянкою площею 0,7076 га, а не площею 415,5 кв.м., відсутні.

Не можна вважати доведеним і фактичне користування відповідачем земельною ділянкою площею 0,7076 га.

З відповіді начальника КЕВ м. Харкова № 3174 від 29.05.2018 року вбачається, що КПП та елементи благоустрою, а саме ворота в'їзні та огорожа загальною довжиною 24 пог.м. до переліку на реалізацію включені не були, не реалізовані та станом на сьогодні перебувають на балансі КЕВ м. Харкова (а.с. 56-57).

Про це свідчать і довідка від 29.05.2018 року (а.с. 58).

З фототаблиці, наданої представником відповідача, вбачається, що приміщення будівлі «А-1» мають вихід на вулицю ОСОБА_2, тобто їх використання можливе без користування земельною ділянкою, що знаходиться за огорожею (а.с. 234-235).

Що стосується земельної ділянки, якою фактично користується ОСОБА_1 судова колегія зазначає наступне.

Згідно діючого законодавства України, що регулює земельні правовідносини, правовий механізм переходу права на землю, пов'язаний із переходом права на будинок, будівлю або споруду.

З аналізу норм закріплених ст. 120 ЗК України можна дійти висновку, що виникнення права власності на об'єкт нерухомості не є підставною для автоматичного виникнення права власності чи укладення договору оренди земельної ділянки.

Згідно правил, встановлених ст. 125 ЗК України право власності, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст. 206 ЗК України використання земель в Україні є платним. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Плата за землю, згідно ст. 14 Податкового Кодексу України - це загальнодержавний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності.

З довідки виданої Головним Управлінням ДФС у Харківській області Державної фіскальної служби України, вбачається, що станом на 30 травня 2018 року ОСОБА_1 не має заборгованості по земельному податку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 78).

Розмір орендної плати повинен бути встановлений договором оренди, виходячи з розміру земельної ділянки, якою користується орендар.

Договір оренди земельної ділянки між сторонами не укладався.

Розрахунок орендної плати зроблений позивачем виходячи з розміру ділянки у 7074 кв.м. (а.с.12-15).

Матеріали справи свідчать про те, що загальна площа земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 становить 0,7076 га.

Встановлено, що відповідач має право не оформлене у визначеному законом порядку право на користування ділянкою площею 415,5 кв.м.

Будь-яких відомостей про те, що у відповідача виникло право на користування земельною ділянкою у іншому розмірі або про фактичне користування ним такою ділянкою суду надано не було.

Розрахунку орендної плати за користування ділянкою площею 415,5 кв.м. позивачем надано не було.

Суд позбавлений можливості зробити такий розрахунок, а тому позовні вимоги не можуть бути задоволені.

Посилання апеляційної скарги на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права а саме застосування правил ст. 1166 ЦК України, а не ст. 1212 ЦК України не можуть бути взяті до уваги, оскільки на висновки суду не впливають.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову виходячи з недоведеності вимог про виникнення у відповідача заборгованості в сумі 6309518,49 грн., пов'язаної з порушенням прав позивача.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують судова колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокуратури Харківської областізалишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 04 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 березня 2019 року.

Головуючий О.М. Хорошевський

Судді: П.В. Кісь

В.Б. Яцина