ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5384/19 Справа № 179/1542/17 Головуючий у першій інстанції: Ковальчук Т. А. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2019 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А,

при секретарі Сіленко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2019 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

19 вересня 2017 року ПАТ КБ "ПриватБанк", яке було перейменовано на АТ КБ "ПриватБанк", звернулось до суду з даним позовом, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 04.03.2011 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 1500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. В порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим, станом на 31.07.2017 року утворилась заборгованість в загальному розмірі 47932,84 грн., яка складається з наступного: 1467,73 грн. - заборгованість за кредитом, 39456,40 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 4250,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також 500,00 - штраф (фіксована частина), 2258,71 - штраф (процентна складова). Тому позивач просив стягнути на свою користь з відповідача вказану заборгованість в загальному розмірі 47932,84 грн. та судові витрати в сумі 1600,00 грн.

Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2019 року, з врахуванням ухвали цього ж суду від 16 травня 2019 року про виправлення описки, в задоволенні позову відмовлено (а.с. 182-184, 203).

В апеляційній скарзі АТ КБ "ПриватБанк", посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення їм судових повісток, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити оскаржуване рішення без змін, виходячи з наступного.

Встановлено судом, що на підтвердження позовних вимог АТ КБ "ПриватБанк" надано копію анкети-заявки від 04.03.2011 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, за змістом якої ОСОБА_1 виявляє бажання отримати платіжну карту (а.с. 7).

Зазначена вище анкета-заявка не містить відомостей про строк дії кредитного договору, розмір бажаного кредитного ліміту на платіжній картці. Відсутня також інформація про розмір відсотків за користування кредитними коштами, комісії, неустойки.

Крім того, з анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку вбачається, що заявником не було визначено вид замовлених банківських послуг. В графі «Ознайомившись із Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами ПриватБанку, виявляю бажання оформити на своє ім`я: карта «Універсальна», пенсійна карта, дебетова особиста картка, зарплатна картка, карта GOLD, збіркнижка (депозит)» - немає жодних відміток (а.с. 7 зворот).

Долучені до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг, затверджені наказом від 04.03.2010 року №СП-2010-256, якими передбачено порядок надання та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплату нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат, визначено права та обов`язки сторін договору надання банківських послуг, - відповідачем не підписані (а.с. 9-32).

Анкета-заява містить текст про погодження споживача з Умовами та Правилами надання банківських послуг, але не конкретизовано яка саме редакція Умов та Правил надання банківських послуг погоджена споживачем.

Долучений до матеріалів справи витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" також не містить підпису відповідача (а.с. 8).

На підтвердження свого позову банком представлено розрахунок заборгованості за кредитним договором №б/н від 04.03.2011 року, згідно якого, станом на 31.07.2017 року заборгованість становить 47932,84 грн., а саме: 1467,73 грн. - заборгованість за кредитом, 39456,40 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 4250,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також 500,00 - штраф (фіксована частина), 2258,71 - штраф (процентна складова) (а.с. 5-6).

Відповідачем визнано факт укладення кредитного договору з позивачем 04.03.2011 року; зазначено, що своєї згоди на пролонгацію дії кредитного договору відповідач не надавав; заявлено про застосування позовної давності. Викладене підтверджується, зокрема, заявою відповідача від 03.10.2018 року про скасування заочного рішення у даній справі від 20.11.2017 року (а.с. 80).

Згідно наданої представником відповідача суду першої інстанції письмової промови в дебатах, відповідач визнає факт укладення кредитного договору з банком 04.03.2011 року на суму 300,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки - до березня 2014 року (а.с. 177-178). Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до ч. 2 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України, зокрема, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; приймаючи до уваги визнання відповідачем факту укладення з банком кредитного договору від 04.03.2011 року на строк дії кредитної картки - до березня 2014 року (а.с. 177-178); встановивши, що, згідно представленого банком розрахунку заборгованості, останній платіж за кредитним договором було здійснено відповідачем 02.12.2013 року, а з даним позовом банк звернувся до суду 19.09.2017 року, що підтверджується відбитком штампу вхідної кореспонденції місцевого суду (а.с. 3); встановивши, що позивачем не доведено факту пролонгації дії кредитного договору, не наведено доводів щодо переривання перебігу строку позовної давності після 31.03.2014 року, - колегія дійшла висновку, що трирічний строк позовної давності сплинув 01.04.2017 року, тому наявні підстави для відмови у задоволенні даного позову у зв"язку зі спливом позовної давності, відповідно до ст.ст. 256 - 267 ЦК України.

Колегія звертає увагу, що відповідач вчасно, до ухвалення місцевим судом оскаржуваного рішення, звернувся із заявою про застосування позовної давності (а.с. 80).

Суд наголошує, що анкета-заява від 04.03.2011 року (а.с. 7) не містить відомостей про строк дії кредитного договору, розмір бажаного кредитного ліміту на платіжній картці, про отримання відповідачем банківської картки. Відсутня також інформація про розмір відсотків за користування кредитними коштами, комісії, неустойки. Однак, відповідачем визнано факт укладення кредитного договору з позивачем та отримання кредитної картки зі строком дії - по березень 2014 року (а.с. 177-178), а відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.

Апелянтом не доведено факту пролонгації дії кредитного договору. Долучена до апеляційної скарги довідка не підтверджує факту отримання відповідачем кредитних карток з датою відкриття 09.03.2011 року на строк дії по жовтень 2014 року та з датою відкриття 04.01.2012 року на строк дії по лютий 2015 року, оскільки така довідка не відповідає вимогам ст.ст. 77-80 ЦПК України, не містить реєстраційного номеру, дати її оформлення, не містить даних щодо прізвища, посади працівника банку, який видав цю довідку. Крім того, у довідці не вказано за яким саме кредитним договором видавались картки; банком не наведене обгрунтування необхідності видачі другої кредитної картки у 2012 році, тоді як картка від 2011 року мала строк дії по 2014 рік. Банком не наведено обгрунтування щодо наявності поважних причин не представлення вказаної довідки суду першої інстанції.

Наявна на а.с. 166 копія фотокартки фізичної особи не дозволяє зробити висновок про отримання відповідачкою кредитної картки з певним номером та строком дії, оскільки вказані реквізити не читаються на фото.

Крім того, посилання позивача на те, що конкретні умови кредитування, в тому числі розмір процентів, визначаються Умовами та Правилами надання банківських послуг - безпідставні, оскільки зазначені Умови та Правила не містять підпису відповідачки. Доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови та Правила мала на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяву, банком не надано, а відтак підстави брати їх до уваги відсутні.

Саме такий висновок міститься у постановах Верховного Суду України, зокрема, від 14 грудня 2016 року у справі №6-2462цс16; від 22 березня 2017 року у справі №6-2320цс16, де вказано про те, що Умови та правила надання банківських послуг, які не містять підпису позичальника, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору.

Колегія наголошує, що нарахування банком процентів за межами строку дії кредитного договору, тобто після 31.03.2014 року, є необгрунтованим, у задоволенні позову у даній частині необхідно відмовити у зв"язку з безпідставністю.

Представлений позивачем розрахунок заборгованості містить інформацію про здійснення розрахунку із застосуванням розміру процентів за користування кредитом за ставкою 30,0%, що не було погоджено із відповідачкою.

Розрахунок комісії та пені здійснено банком в одній колонці, що не є допустимим доказом, адже вказані нарахування здійснюються на різних підставах. Зокрема, комісія нараховується за певні надані послуги банком споживачу, а пеня - це неустойка у вигляді грошової суми або іншого майна, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Банком не представлено суду доказів, що відповідали б положенням статей 77, 78 ЦПК України, погодження із споживачем у встановленому порядку розміру комісій та неустойки (пені, штрафів), а тому їх нарахування банком є безпідставним.

Клопотань про надання суду будь-яких доказів чи про витребування відповідних доказів судом - позивачем не заявлено, що стверджується письмовими матеріалами справи, протоколом судового засідання.

З урахуванням викладеного, в задоволенні позовних вимог повинно бути відмовлено саме з наведених вище підстав. Рішення місцевого суду про відмову у задоволенні позову у повному обсязі є правильним по суті і справедливим, тому підлягає залишенню без змін.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 3 статті 367 ЦПК України встановлено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням наведеного, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" - відхилити.

Рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді