ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1143/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" вересня 2019 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Сирбул О.Ф.,

за участю секретаря: Лаптєвої Ю.М.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Спектор М. О .

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до Дарницького РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві, ДКС України уякому просив стягнути на свою користь з державного бюджету 97 706,00 грн. за завдану старшим державним виконавцем Дарницького РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Малівською Н.І.моральну шкоду.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 12.12.2017 було визнано неправомірними дії старшого державного виконавця Дарницького РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Малівської Н.І. у виконавчому провадженні ВП №50862412 з виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва про стягнення аліментів.

Таким чином, внаслідок протиправних дій старшого державного виконавця Дарницького РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Малівської Н.І. у зв`язку з протиправною поведінкою щодо позивача, зокрема здійснення невірного розрахунку заборгованості по аліментах, він зазнав значних душевних страждань і його звичайний ритм життя змінився. Позивач був змушений протягом тривалого часу стояти у чергах у виконавчій службі, звертатися до суду, витрачати свій час, також, у зв`язку з чим стан здоров`я та самопочуття позивача погіршились, він звертався до лікарні. Крім того, така ситуація негативно позначилась на психічному стані позивача, змусивши сильно нервувати і переживати.

У відзиві на позовну заяву відповідач Дарницький РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві просив відмовити в задоволенні позову позивача посилаючись на те, що позивачем не доведено факту завдання йому моральної шкоди, а заявлені ним позовні вимоги є безпідставними, а відтак такими, що не підлягають задоволенню.

У відповіді на відзив позивач стверджує, що відзив є необґрунтований, бездоказовий, протирічить нормам чинного законодавства та практиці судів, просив позов задовольнити.

В судовому засіданні позивач підтримав подану ним позовну заяву та просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача Дарницького РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києвіу судовому засіданні позовних вимог не визнала, заперечувала проти їх задоволення з підстав викладених у поданому до суду відзиві на позовну заяву.

Відповідач ДКС України відзив на позов не подав та уповноваженого представника до суду не направив, хоча про розгляд справи був повідомлений належним чином.

Суд, заслухавши учасників процесу та дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 12.12.2017 року визнано неправомірними дії старшого державного виконавця Дарницького РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Малівської Н.І. у виконавчому провадженні № 50862412 щодо визначення розміру заборгованості боржника ОСОБА_1 станом на 1 травня 2017 року в сумі 7849,94 грн., зазначеного у постанові про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 7 червня 2017 року. Вказане судове рішення не скасовано і набрало законної сили.

Зі змісту зазначеної ухвали суду видно, що у проваджені державного виконавця Малівської Н.І. перебувало виконавче провадження № 50862412 з примусового виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09.02.2016 року щодо стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_4 у розмірі 1/8 частини всіх видів його заробітку, починаючи з 06.11.2015, до закінчення навчання дочки у вищому навчальному закладі, але не більше, ніж до досягнення дитиною 23 років.

Станом на 01.05.2017 державний виконавець здійснив розрахунок заборгованості боржника ОСОБА_1 по аліментах, визначивши її розмір у сумі 7 849,94 грн. Після чого, 07.06.2017 державний виконавець виніс постанову про звернення стягнення на доходи боржника. Не погоджуючись із здійсненим державним виконавцем розрахунком заборгованості, ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність да дії державного виконавця Малівської Н.І.

Під час розгляду скарги боржника ОСОБА_1 в суді державний виконавець самостійно усунув допущені порушення, надавши розрахунок заборгованості, виконаний відповідно до порядку, встановленого Сімейним кодексом України.

Крім того, під час розгляду справи за скаргою ОСОБА_1 судом було встановлено, що останньому достовірно було відомо про існування рішення про стягнення з нього аліментів, яке він добровільно не виконував у зв`язку з чим і виникла заборгованість при розрахунку якої державним виконавцем було допущено помилку.

Таким чином факти неправомірних дій старшого державного виконавця Дарницького РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Малівської Н.І. у виконавчому провадженні № 50862412 щодо визначення розміру заборгованості боржника ОСОБА_1 станом на 1 травня 2017 року, а також самостійного усунення державним виконавцем допущених порушень, встановлені та відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України доказуванню у цій справі не підлягають.

При відшкодуванні моральної шкоди, завданої особі незаконними діями чи бездіяльністю працівників виконавчої служби, застосуванню підлягають положення загального законодавства про моральну шкоду, а саме: стаття 56 Конституції України, статті 23, 1167, 1173 ЦК України та стаття 11 Закону України «Про державну виконавчу службу». Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Приписами статті ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Приписами статті 1173 ЦК України предбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Таким чином, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Згідно із ч.3 ст.11 Закону України «Про державну виконавчу службу» шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 не виконував рішення суду про стягнення з нього аліментів більш ніж півтора роки, після чого державним виконавцем було здійснено розрахунок заборгованості станом на 01.05.2017 року. Вказаним розрахунком реального стягнення аліментів у більшому ніж передбачено рішенням суду розмірі не відбулось і протилежного не доведено позивачем.

При цьому, здійснення оскаржуваного розрахунку заборгованості державним виконавцем було обумовлено неправомірними діями самого ОСОБА_1 , які полягали у невиконанні рішення суду у добровільному порядку протягом тривалого часу.

Крім того, реального порушення прав позивача у зв`язку з допущення помилки при визначенні розміру заборгованості не відбулось, а сама помилка була усунута державним виконавцем самостійно.

При визначені розміру нібито завданої моральної шкоди, позивач посилався на те, що її розрахунок здійснено на підставі методики професора ОСОБА_5 , однак інформація з реєстру методик проведення судових експертиз, розміщеного на сайті Міністерства юстиції України, яка є загальновідомою та доступною для кожного громадянина, наголошує, що за прийнятим рішенням з 29.01.2016 року застосування методики встановлення заподіяння моральної шкоди та методу оцінки розміру компенсації спричинених страждань розробника професора ОСОБА_5 , реєстраційний код 14.1.04, на території України припинено.

Крім того, при визначені розміру завданої шкоди позивач керувався рішенням Європейського суду з прав людини від 27.07.2004 року у справі «Ромашов проти України», за результатами розгляду якої на користь заявника присуджено до стягнення, у рахунок відшкодування моральної шкоди завданої державною виконавчою службою, справедливу сатисфакцію у розмірі 3000 євро.

Разом з тим, при визначені розміру завданої шкоди суд має враховувати обставини конкретної справи та застосовувати індивідуальний підхід при її вирішенні.

У пунктах 3 та 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Разом з цим, позивачем не надано суду доказів наявності сукупних та пов`язаних ряду обставин, серед яких понесення ним страждань та як наслідок понесення втрат немайнового характеру - моральних чи фізичних страждань, заподіяних незаконними діями державного виконавця Малівської Н . І., а також наявності причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправними діяннями державного виконавця та вини її в заподіянні такої шкоди.

За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 4, 12-13, 78-81, 133, 137, 258, 259, 264, 265, 268, 280-281, 284, 289, 352-355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

У задоволені позову ОСОБА_1 до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: