ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2035/19 Справа № 203/3037/17 Суддя у 1-й інстанції - Казак С.Ю. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Деркач Н.М.

суддів - Макарова М.О., Ткаченко І.Ю.

при секретарі - Лященко С.Г.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Перший Український ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 серпня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Перший Український ОСОБА_1, державного реєстратора Комунального підприємства Реєстратор майнових прав Петропавлівського селищної ради ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав, скасування запису про право власності, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ПАТ Перший Український ОСОБА_1, державного реєстратора КП Реєстратор майнових прав Петропавлівського селищної ради ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав, скасування запису про право власності.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 22.08.2007 року між нею та ЗАТ «ПУМБ», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», було укладено кредитний договір №5617721, за умовами якого банк зобовязався надати позичальнику кредит в розмірі 25000 доларів США. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором того ж дня між нею та банком було укладено іпотечний договір, за яким банку в іпотеку було передано належну їй квартиру №46 по вул. ОСОБА_4Леніна,12а в м.Дніпропетровську. З отриманої Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно їй стало відомо, що 14.06.2017 року державним реєстратором КП «Реєстратор майнових прав» Петропавлівської селищної ради ОСОБА_3 було зареєстровано право власності за банком на квартиру, що є предметом іпотеки. Вважала вказане рішення протиправним.

Враховуючи вищевикладене, позивачка просила суд визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 35750087 від 19.06.2017 року, прийняте державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстратор майнових прав» Петропавлівської селищної ради ОСОБА_3, а також скасувати запис №20988280 про право власності ПАТ «ПУМБ» на квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 серпня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) державного реєстратора КП «Реєстратор майнових прав» Петропавлівської селищної ради ОСОБА_3, індексний номер: 35750087 від 19.06.2017, 16:15:53, про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ПАТ ПУМБ (номер запису про право власності 20988280, дата та час державної реєстрації 14.06.2017, 12:03:43). В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Стягнуто з ПАТ ПУМБ на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 640 грн.

Не погодившись з рішенням суду, ПАТ ПУМБ звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити нове в цій частині про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Предметом перегляду в апеляційному порядку є рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 22.08.2007 року між ОСОБА_2 та ЗАТ «ПУМБ», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», було укладено кредитний договір №5617721, за умовами п.1.1 якого банк зобовязався надати позичальнику кредит в розмірі 25000 доларів США.

Умовами п.2.1 кредитного договору сторонами було визначено, що кредит надається позичальником лише після укладання іпотечного договору нерухомого майна квартири №46 по вул. ОСОБА_4 Леніна,12а в м. Дніпропетровську.

На виконання вказаних умов 22.08.2007 року між вказаними сторонами було укладено іпотечний договір №5617789, п.1.1 якого було встановлено, що останнім забезпечується виконання всіх зобов'язань ОСОБА_2 перед іпотекодержателем, що випливають із укладеного між ними кредитного договору №5617789 від 22.08.2007 року.

Предметом іпотеки згідно п.1.2.1.1 іпотечного договору виступили зазначена вище квартира №46 по вул. ОСОБА_4Леніна, 12а в м. Дніпропетровську, що належала ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 16.06.2005 року.

Пунктом 1.3 іпотечного договору за домовленістю сторін на момент укладення цього договору предмет іпотеки оцінено в сумі 337 571 грн.

Підпунктом 4.1.1 п.4.1 іпотечного договору встановлено, що іпотекодержатель вправі звернути стягнення на предмет іпотеки та одержати задоволення свої вимог з вартості предмету іпотеки переважно перед іншими кредиторами у разі невиконання чи неналежного виконання основного зобовязання.

Відповідно до п.4.2 іпотечного договору передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється одним з таких способів за вибором іпотекодержателя: за рішенням суду; на підставі виконавчого напису нотаріуса; шляхом позасудового врегулювання відповідно до передбачених цим договором застережень про задоволення вимог іпотекодержателя.

07.12.2015 року за вих.№4415/19 ПАТ «ПУМБ» на адресу ОСОБА_2 було підготовлено письмову вимогу, в якій банк посилаючись на наявність виниклої станом на день вимоги простроченої заборгованості позичальника за кредитним договором №5617721 від 22.08.2007 року в сумі 6953,71 долари США та загальну заборгованість в сумі 16663,39 доларів США, вимагав усунути порушення зобовязання та попередив, що у випадку невиконання цієї вимоги через тридцять днів з моменту її отримання, буде змушений розпочати процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом прийняття предмету іпотеки у власність.

05.09.2016 року за вих.№1701 банком на адресу позивачки було направлено аналогічну вимогу, де розмір простроченої заборгованості було визначено в сумі 9981,87 доларів США, а загальний розмір заборгованості в сумі 25398,73 долари США.

14.06.2017 року банк звернувся до КП «Реєстратор майнових прав» Петропавлівської селищної ради з заявою про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем та рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) державного реєстратора КП «Реєстратор майнових прав» Петропавлівської селищної ради ОСОБА_3, індексний номер: 35750087 від 19.06.2017, 16:15:53, право власності на квартиру АДРЕСА_1 було зареєстровано за ПАТ «ПУМБ (номер запису про право власності 20988280, дата та час державної реєстрації 14.06.2017, 12:03:43).

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що державна реєстрація права власності на предмет іпотеки була проведена на підставі наступних документів: іпотечний договір №5617789 від 22.08.2007 року; рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу; вимога (попередження стосовно ухвалення рішення ПАТ «ПУМБ» про прийняття предмету іпотеки у свою власність, видана 07.12.2015 року).

Проте, позивачкою заперечувався факт отримання письмової вимоги від 07.12.2015 року та належності їй підпису у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення. Будь-яких доказів, які б підтверджували факт її направлення (квитанція, поштовий чек, копія конверту тощо) банком суду не представлено.

Крім того, за даними пошукової системи з сайту Укрпошти за штриховими ідентифікаторами 062 та 119, зазначених на рекомендованому повідомленні про вручення позивачці вимоги 15.12.2015 року, вбачається, що відправлення за вказаним номером не зареєстровані в системі. Також вказане рекомендоване повідомлення не містить підпису працівника поштового звязку.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, суд першої інстанції правильно виходив з того, що суду не надано належних та допустимих доказів направлення та отримання позивачкою вимоги (попередження) про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття у власність та не дотримання банком вимог п.4.4 іпотечного договору, ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку», згідно яких останній мав право розпочати процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки саме за спливом тридцятиденного терміну з моменту отримання позивачкою вимоги.

Більш того, положеннями ч. 3 ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.

Проте, звіт про оцінку вартості предмету іпотеки на момент реєстрації права власності на нього за банком, останнім державному реєстратору не надавався. Відсутнє посилання на нього і серед документів, на підставі яких проводилась реєстрація права власності.

Більш того, відповідні відомості щодо висновку про вартість предмету іпотеки, виданого 02.06.2017 року Асоціацією «УкрЕксПроБуд», до Державного реєстру речових прав було внесено пізніше. Згідно повідомлення Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради при направлені до суду матеріалів реєстраційної справи, станом на 10.04.2018 року документи щодо вказаних реєстраційних дій від 07.12.2017 року до департаменту не надавались. Не надано даного висновку від 02.06.2017 року відповідачами і під час розгляду справи в суді.

Доводи апеляційної скарги ПАТ ПУМБ про те, що суд першої інстанції дійшов до невірного висновку про відсутність письмової вимоги банку про усунення порушень, що стало підставою для скасування рішення державного реєстратора, так як останнє спростовується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки в матеріалах справи відсутні докази саме направлення та отримання позивачкою вимоги банку про усунення порушень та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття у власність у разі не усунення таких порушень.

Інші доводи апеляційної скарги ПАТ ПУМБ зводяться до надання правового обґрунтування виникнення у нього права на позасудове стягнення на предмет іпотеки, однак суд першої інстанції не приходив до висновку про відсутність у банку такого права. Підставою для задоволення позову в оскаржуваній частині стало порушення банком процедури позасудового стягнення на предмет іпотеки, а не відсутність такого права.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Інші твердження апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи, порушення норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції при розгляді даної справи допущено не було.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що зясувавши в достатньо повному обємі права та обовязки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, ч.ч.3-6 ст.147 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Перший Український ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: Н.М. Деркач

ОСОБА_5

ОСОБА_6