ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 676/7630/18
Провадження № 22-ц/4820/410/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П. (суддя - доповідач), Пєнти І.В., Талалай О.І.

секретар судового засідання Гриньова А.М.

за участю представника позивача ОСОБА_4, представника АБ «УКРГАЗБАНК" Галюка В.В.

розглянув у спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні цивільну справу №676/7630/18 за апеляційною скаргою ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА АКЦІОНЕРНИЙ БАНК "УКРГАЗБАНК" на рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду від 17 грудня 2018 року (суддя Шевцова Л.М., повне судове рішення складено 26 грудня 2018 року) у справі за позовом ОСОБА_7 до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА АКЦІОНЕРНИЙ БАНК "УКРГАЗБАНК" про визнання кредитного договору припиненим.

Заслухавши доповідача, пояснення представників учасників справи, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

ОСОБА_7, звертаючись до суду з позовом до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА АКЦІОНЕРНИЙ БАНК "УКРГАЗБАНК" (надалі - Банк) про визнання кредитного договору припиненим зазначав, що 02 серпня 2011 року між ним та ПАТ АТ "УКРГАЗБАНК" був укладений кредитний договір №72011фо/80-22, за умовами якого він отримав кредит для споживчих потреб в розмірі 410 000 грн. строком до 11 серпня 2016 року. До 2014 року взяті на себе зобов'язання він виконував належним чином відповідно до графіку, проте у зв'язку із важким матеріальним становищем у 2014 році прострочив сплату декількох чергових платежів, що відповідач використав, як право на дострокове стягнення суми заборгованості. Позивач вказує, що 02.01.2015 року він отримав претензію банку про дострокове стягнення всієї суми заборгованості, а 18.02.2015 року відповідач звернувся до суду з позовом про стягнення з нього заборгованості за вказаним кредитним договором в розмірі 244386.25 грн. Рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду від 02.09.2016 року стягнуто солідарно з нього та поручителя ОСОБА_8 на користь АБ "УКРГАЗБАНК" 280 412,03 грн. кредитної заборгованості. Позивач зазначає, що він за період з 01.01.2015 року по даний час погасив 206 900 грн. заборгованості, проте Банк, помилково вважаючи кредитний договір діючим, продовжує нараховувати відсотки за користування кредитом по сьогоднішній день, у зв'язку з чим оплата заборгованості, яку вносить позивач зараховується на погашення простроченої заборгованості по відсотках, що нараховуються Банком в порушення вимог ч. 2 ст. 1048 ЦК України. Посилаючись на те, що ці дії Банку свідчать про нерівне положення сторін договору та на порушення прав позивача, як споживача послуги, ОСОБА_7 просив визнати кредитний договір №72011фо/80-22, що укладений між ним та АТ АБ "УКРГАЗБАНК" 02 серпня 2011 року припиненим з 02 лютого 2015 року та визнати незаконним нарахування Банком процентів за користування кредитом по цьому договору з дати припинення дії кредитного договору.

Рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду від 17 грудня 2018 року позов задоволено. Визнано кредитний договір №72011фо/80-22, що укладений 02.08.2011 року між ОСОБА_7 та ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК "УКРГАЗБАНК" припиненим з 02.02.2015 року. Визнано незаконними дії ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК "УКРГАЗБАНК" щодо нарахування процентів за користування кредитом по даному договору з дати його припинення 02.02.2015 року. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, АБ "УКРГАЗБАНК" оскаржило його в апеляційному порядку та вказує, що це рішення постановлено з порушенням судом норм матеріального та процесуального права і підлягає до скасування. На підтвердження доводів апеляційної скарги Банк зазначив, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, не встановив правовідносини, що виникли між сторонами, не застосував законодавство, яке підлягало застосуванню, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення про задоволення позову. Апелянт вказує, що суд в порушення вимог ст.ст. 529, 526 та 599 ЦК України не врахував той факт, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора про стягнення заборгованості не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання від боржника заборгованості штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Посилаючись на те, що судове рішення від 02.09.2016 року про стягнення заборгованості за кредитним договором не було виконане боржником вчасно, а тому у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти в силу ч.1 ст. 1048 ЦК України підлягають нарахуванню і сплаті щомісяця до дня повернення позики, що є підставою для скасування незаконного рішення суду та відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_7

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_7 погоджується із рішенням суду першої інстанції, вважає його законним і обґрунтованим та вважає, що доводи апеляційної скарги АБ "УКРГАЗБАНК" зводяться до неправильного тлумачення наслідків припинення дії договору. Що стосується посилань в апеляційній скарзі на те, що позивач виконав умови кредитного договору та сплатив кошти, в тому числі нараховані проценти, що є підставою для відмови у позові, то такі доводи не заслуговують на увагу, оскільки позивач був змушений погасити заборгованість за договором в порядку примусового виконання рішення суду.

Представник АБ «УКРГАЗБАНК" Галюк В.В. підтримав апеляційну скаргу з підстав у ній наведених.

Представник позивача ОСОБА_4 заперечив проти доводів апеляційної скарги та просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

ОСОБА_7 до суду не з'явився, хоча про день і час розгляду справи повідомлений належним чином. Надіслав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників учасників справи, дослідивши матеріали справи дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

В силу положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Банк, направивши позичальнику вимогу про дострокове повернення заборгованості, яку останній отримав 02.01.2015 року, змінив строк дії кредитного договору та строк сплати процентів за користування кредитом на дату 02.02.2015 року, у зв'язку з чим вважав кредитний договір припиненим з 02.02.2015 року, а дії Банку щодо нарахування процентів за користування кредитом після припинення дії договору незаконними.

Судова колегія вважає, що суд прийшов до вірного висновку про обґрунтованість заяви ОСОБА_7 щодо незаконного нарахування банком процентів за користування кредитом після пред'явлення вимоги про дострокове погашення заборгованості з огляду на наступне.

Так, ч. 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За приписами ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

У ч. 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Рішенням Кам'янець - Подільського міськрайонного суду від 02.09.2016 року встановлено, що 12.08.2011 року між ОСОБА_7 та ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК" було укладено кредитний договір №72011фо/80-22, на виконання умов якого ОСОБА_7 було надано кредит в розмірі 410 000,00 грн. на споживчі потреби з кінцевим терміном повернення 11.08.2016 року та сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 16,9% річних.

Згідно умов кредитного договору, ОСОБА_7 зобов'язався повернення погашення кредиту та сплату процентів за користування кредитними коштами здійснювати шляхом сплати рівних один одному платежів у розмірі 10278 грн. щомісячно з 1по 10 число кожного місяця, починаючи з місяця наступного за місяцем отримання кредиту, у відповідності з графіком зменшення заборгованості по кредиту.

В якості забезпечення зобов'язань за вказаним кредитним договором 12.08.2011 року між банком та ОСОБА_8 було укладено Договір поруки №72011фо/80-22, згідно умов якого поручитель поручилась перед кредитором за виконання ОСОБА_7 зобов'язань за кредитним договором №72011фо/80-22.

Через невиконання боржником і поручителем своїх зобов'язань за кредитним договором, їх заборгованість перед банком станом на 01.09.2016 року склала 280412,03 грн. (а.с.14).

Зазначені обставини в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Встановлено, що 22.12.2014 року ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК" направлено позичальнику ОСОБА_7 вимогу щодо дострокового погашення заборгованості, згідно якої кредитор вимагав від позичальника в 10-ти денний строк від дати отримання претензії сплатити Банку суму заборгованості за простроченими та поточними нарахуваннями по кредиту, процентам та штрафним санкціям (а.с.8).

Рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду від 02 вересня 2016 року стягнуто солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» заборгованість за кредитним договором №72011фо/80-22 від 12.08.2011 року в розмірі 280 412,03грн. (а.с.14).

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції вірно виходив з того, що пред'явивши вимогу про дострокове повернення кредиту, тобто стягнення як кредитних коштів так і процентів за користування кредитом, строк повернення якого не наступив, АБ «УКРГАЗБАНК" змінив умови, порядок і строк виконання зобов'язання ОСОБА_7 за кредитним договором №72011фо/80-22 від 12.08.2011 року.

Зміна кредитором кінцевого строку виконання зобов'язання з повернення кредиту зумовила зміну кредитних правовідносин у частині зобов'язання позичальника зі сплати щомісячних платежів з погашення кредиту та в частині сплати відсотків за користування ним.

Відтак, після направлення 22.12.2014 року вимоги про дострокове повернення заборгованості за кредитом боржник був зобов'язаний повернути всю заборгованість за договором протягом тридцяти днів (п. 4.2.3. кредитного договору), а не вносити її періодичними платежами.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В спірних правовідносинах права та інтереси Банку забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц (провадження №14-318цс18), від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження №14-10цс18).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції прийшов до вірного, що право банку на нарахування процентів за користування кредитом припинилось та виникло право на отримання сум за прострочення грошового зобов'язання, передбачених ст. 625 ЦК України.

З огляду на вищевикладене не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора щодо стягнення кредитної заборгованості не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання від боржника заборгованості, нарахованих відсотків та штрафних санкцій, передбачених умовами договору та нормами ЦК України.

У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Саме такий правовий висновок висловив Верховний Суд у постанові від 4 липня 2018 року (справа № 310/11534/13-ц).

Крім того, у рішенні Конституційного Суду України від 09 липня 2002 року №15-рп/2002 визначено, що обрання певного засобу правового захисту, у тому числі й досудового врегулювання спору, є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов'язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист.

Разом з тим, судова колегія вважає, що висновок суду першої інстанції в частині визнання кредитного договору №72011фо/80-22 від 12.08.2011 року, що укладений між ОСОБА_7 та ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» припиненим з 02.02.2015 року є таким, що не ґрунтується на нормах діючого законодавства.

Так, згідно з ч.1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняються частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зважаючи на відсутність у зазначених правових нормах такої підстави припинення зобов'язання, як використання кредитором права на дострокове повернення позичальником кредитної заборгованості, наявність вимоги кредитора щодо дострокового погашення заборгованості та судового рішення про задоволення вимог кредитора, що не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору.

Крім того, кредитним договором №72011фо/80-22 від 12.08.2011 року, що укладений між ОСОБА_7 та ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК" також не передбачено підстави щодо припинення цього кредитного договору із зазначених вище підстав.

А тому, судове рішення в частині визнання кредитного договору припиненим підлягає до скасування із ухваленням нового судового рішення в цій частині про відмову у задоволенні цієї позовної вимоги ОСОБА_7

Також, з огляду на вищевикладене, судова колегія вважає, що оскаржуване рішення суду в частині визнання незаконними дій АБ "УКРГАЗБАНК" щодо нарахування відсотків за користування кредитом підлягає зміні: виключенню зазначення судом «з дати його припинення».

А тому доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального права при вирішенні вимоги щодо визнання кредитного договору припиненим є обґрунтованими.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторони, що був наведений зокрема у запереченнях проти позову чи апеляції. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки ОСОБА_7 звільнений від сплати судового збору та з урахуванням часткового задоволення апеляційної скарги підлягає до компенсації АБ "УКРГАЗБАНК" 528,06 грн. судових витрат за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА АКЦІОНЕРНИЙ БАНК "УКРГАЗБАНК" задовольнити частково.

Рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду від 17 грудня 2018 року в частині визнання кредитного договору припиненим скасувати та в цій частині ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позовної вимоги ОСОБА_7 про визнання кредитного договору припиненим з 02 лютого 2015 року відмовити.

Рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду від 17 грудня 2018 року в частині визнання незаконними дій ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК" щодо нарахування відсотків за користування кредитом змінити, виключивши зазначення судом «з дати його припинення».

В решті рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду від 17 грудня 2018 року суду залишити без змін.

Компенсувати ПУБЛІЧНОМУ АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВУ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК "УКРГАЗБАНК" (місцезнаходження: вул. Єреванська, 1, м. Київ, 03087 ) судові витрати в сумі 528 грн. 60 коп. за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 березня 2019 року.

Судді: (підпис) А.П. Корніюк

(підпис) І.В. Пєнта

(підпис) О.І.Талалай

Згідно з оригіналом

Суддя апеляційного суду А.П. Корніюк