Суддя-доповідач Гаврилова Г.Л.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

Єдиний унікальний номер 263/16468/16-ц

Номер провадження 22-ц/804/580/19

26 лютого 2019 року місто Маріуполь

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Донецького апеляційного суду у складі:

головуючого судді Гаврилової Г.Л.

суддів - Зайцевої С.А., Пономарьової О.М.

за участю секретаря - Єфремової О.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - приватне підприємство «ОСОБА_8»,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13 березня 2017 року, у складі судді Мельник І.О.

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ПП «ОСОБА_8» про стягнення грошових коштів. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполі Донецької області від 16.07.2010 року з відповідача на користь позивача було стягнуто 3278510,00 грн. Після набрання чинності рішення виконувалося в примусовому порядку через виконавчу службу, проте до теперішнього часу рішення суду не виконано, борг не повернутий. Позивач має право на стягнення з відповідача суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних відповідно до вимог ст. 625 ЦК України. Просив стягнути з відповідача 3059431,42 грн. - суму інфляції за період з 16.07.2010 року по 20.10.2015 року, 518184,22 грн. - 3% річних за період з 16.07.2010 року по 20.10.2015 року, а всього - 3577615,64 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13 березня 2017 року позов ОСОБА_2 до ПП «ОСОБА_8» про стягнення грошових коштів задоволено. Стягнуто з ПП «ОСОБА_8» на користь ОСОБА_2 суму інфляційних витрат в розмірі 3059431,42 грн., 3 відсотки річних в сумі 518184,22 грн., а всього - 3577615,64 грн. Стягнуто з ПП «ОСОБА_8» на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 6890,00 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_3, як особа, яка не брала участі у справі, та вважає, що суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки подала апеляційну скаргу та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13 березня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з посиланням на таке.

Щодо наявності правової зацікавленості у даній справі.

Вважає, що, оскільки виконання даного судового рішення буде примусово виконуватись в рамках зведеного виконавчого провадження, то дана обставина вплине на виконання іншого судового рішення за її позовом до боржника ПП «ОСОБА_8», яке тривалий час не виконується, отже, буде порушувати права ОСОБА_3 на ефективний та своєчасний захист своїх майнових прав в рамках виконавчого провадження.

Щодо суті спору скаржник зазначає, що рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16 липня 2010 року, яким стягнуто з ПП «ОСОБА_8» на користь ОСОБА_2 основну суму заборгованості у розмірі 3278510 грн., винесено на підставі фіктивних документів.

Станом на 25 серпня 2010 року виконавче провадження з примусового виконання даного рішення було закрито у зв'язку з ліквідаційною процедурою ПП «ОСОБА_8». Оскільки до виконання виконавчий лист кредитором в особі ОСОБА_2 більше не було пред'явлено, відповідно до вимог ст. 613 ЦК України він вважається таким, що прострочив.

Суд не прийняв до уваги, що виконання судового рішення від 16 липня 2010 року не відбувалось фактично за волею ОСОБА_2, який є єдиним власником ПП «ОСОБА_8» з 2008 року. Оскільки кредиторська заборгованість на суму 3278510 грн. відсутня в обліку ПП «ОСОБА_8», - фактично має місце відмова від грошового зобов'язання у зв'язку з передачею відступного в силу ст. 600 ЦК України.

Суд порушив вимоги ст. 109 ЦК України, оскільки ПП «ОСОБА_8» було реорганізовано шляхом виділу приватного підприємства «Арап», власником якого є ОСОБА_2, та невідомо, який розмір боргового зобов'язання перейшло до ПП «Арап».

У свою чергу від ПП «ОСОБА_8» надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого відповідач зазначає, що у квітні 2007 року ОСОБА_3 звернулась із позовною заявою до ПП «ОСОБА_8» про стягнення суми боргу 1452833 грн. Ухвалою від 28 квітня 2007 року Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області вжиті запобіжні заходи та накладено арешт на все майно ПП «ОСОБА_8». На теперішній час зазначена ухвала не скасована. Рішенням того ж суду від 21 травня 2007 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені у повному обсязі. З цим рішенням ОСОБА_3 як ініціюючий кредитор звернулась до Господарського суду Донецької області про порушення справи про банкрутство ПП «ОСОБА_8». 15 жовтня 2009 року відкрито провадження у справі про банкрутство ПП «ОСОБА_8» та вжито заборону на розрахунок по всім кредиторським вимогам боргів підприємства. Тобто, у підприємства не було можливості розрахуватися по всім боргам за ініціативою самої ОСОБА_3

Посилаючись на вимоги ст. 13 ЦК України, зазначає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 подана з твердженням порушення прав апелянта в рамках зведеного виконавчого провадження. Проте, незгода з діями державного виконавця може бути оскаржена на підставі розділу VІІ ЦПК України. Апелянтом, у свою чергу, не надано доказів, які її права порушені угодами між сторонами у справі - ОСОБА_2 та ПП ОСОБА_8. Невиконання боргових зобов'язань підприємством як раз і було з причин накладення арешту у 2007 році, за клопотанням ОСОБА_3, на майно підприємства, та звернення ОСОБА_3 до Господарського суду про відкриття справи про банкрутство ПП ОСОБА_8. На підставі п 2 ст. 13 ЦК України вважає необхідним припинити судом зловживання ОСОБА_3 своїми правами. Просить відмовити у захисті цивільного права та інтересу ОСОБА_3 внаслідок порушення нею положень частин 2-5 ст. 13 ЦК України.

ОСОБА_3, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, до суду не з'явилась, надала заяву про слухання справи за її відсутність за учасю її представника ОСОБА_4 ( а.с.160 том1, а.с. 52 том 2)

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5, яка просила апеляційну скаргу задовольнити, позивача ОСОБА_2 та представника ПП « ОСОБА_8» ОСОБА_6, які просили судове рішенння залишити без змін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд прийшов до висновку про закриття апеляційного провадження з наступних підстав.

Згідно ст. 124 Конституції України та ч. 1 ст. 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Таке право є абсолютним, виражає демократичні засади суспільства, спрямоване на всебічний захист прав людини та громадянина.

Отже, за змістом даних норм закону, кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов'язковий елемент конкретного суб'єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб'єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо предмету спора.

Згідно до ч.1,3 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись з апеляційною скаргою на судове рішення з метою захисту своїх майнових прав, які можуть бути порушені, апелянт має довести суду наявність у нього обґрунтованої юридичної заінтересованості щодо предмету спора.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки такої особи не вирішувалося.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно з рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполі від 16.07.2010 року з відповідача ПП «ОСОБА_8» на користь позивача ОСОБА_2 було стягнуто 3278510,00 грн. Рішення суду набрало законної сили 26.07.2010 року. На підставі зазначеного рішення Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області 10.08.2010 року було видано виконавчий лист.( а.с 49 том1)

Постановою державного виконавця від 25.08.2010 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа про стягнення з ПП «ОСОБА_8» на користь ОСОБА_2 суми боргу в розмірі 3278510,00 грн.( а.с. 44 том1)

Постановою державного виконавця від 30.08.2010 року виконавче провадження з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа закінчено на підставі п. 7 ч. 1 ст. 37 Закону України «При виконавче провадження» у зв'язку з прийняттям засновниками рішення про ліквідацію ПП «ОСОБА_8».( а.с. 45 том 1)

Судом також встановлено, що на час розгляду справи вказана сума боргу за судовим рішенням від 16.07.2010 року в примусовому порядку не стягнута.

Як пояснив представник ПП « ОСОБА_8» ОСОБА_6 апеляційному суду, виконавчий лист знаходиться на підприємстві, та судове рішенння виконується у добровільному порядку.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що , оскільки відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, то на вимогу кредитора він, як такий що прострочив виконання зобов'язання, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, суд прийшов до висновку, що відповідач повинен сплатити борг позивачу, стягнутий за судовим рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16.07.2010 року з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних.

Відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 19.03.2015 року у справі №519/792/12, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 17.06.2015 року, задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 до ПП "ОСОБА_8" та стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики від 02.03.1999 року в сумі 1452833,00 грн.

На виконання вказаного рішення, Жовтневим районним судом м. Маріуполя 09.07.2015 року видано виконавчий лист №519/792/12.

В Центральному ВДВС м. Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження ВП №54020482 з примусового виконання:

1) виконавчого листа №519/792/12 (виданого 09.07.2015 року) про стягнення з ПП "ОСОБА_8" на користь ОСОБА_3 заборгованості за договором позики від 02.03.1999 року в сумі 1452833,00 грн.;

2) виконавчого листа №263/8497/15-а (виданого 01.12.2016 року) про стягнення з ПП "ОСОБА_8" на користь Державної судової адміністрації заборгованості у розмірі 3654,00 грн.;

3) виконавчого листа №263/16468/16-ц (виданого 13.03.2017 року) про стягнення з ПП "ОСОБА_8" на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 6890,00 грн.;

4) виконавчого листа №263/16468/16-а (виданого 13.03.2017 року) про стягнення з ПП "ОСОБА_8" на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 3577615,64 грн.

26.04.2018 року постановою старшого державного виконавця Центрального ВДВС м. Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області при примусовому виконанні виконавчого листа №519/792/12 (виданого 09.07.2015 року ОСОБА_3 ) описано та накладено арешт на майно ПП "ОСОБА_8", а саме: нежитлову будівлю, загальною площею 52,9 кв.м. за адресою м. Маріуполь, вул. 50 років СРСР, буд. 75, приміщення 1 И-1.

Дані обставини встановлені та викладені у постанові Східного апеляційного Господарського суду від 12 грудня 2018 року ( справа № 905/701/18) та доказуванню відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України не підлягають. ( а.с. 134-135 том1)

Відповідно до ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Отже, зазначені особи можуть подати апеляційну скаргу, якщо рішенням суду безпосередньо вирішено питання про їх права або обов'язки. Тому, за загальним правилом, у цих осіб немає правових підстав для апеляційного оскарження рішень суду, які в майбутньому лише можуть вплинути на права та обов'язки осіб, які не залучались до справи.

За змістом частини 1 статті 352 ЦПК України суд апеляційної інстанції має першочергово з'ясувати, чи стосується оскаржуване судове рішення безпосередньо прав та обов'язків скаржника, та лише після встановлення таких обставин, вирішити питання про скасування судового рішення, а у випадку встановлення, що права заявника оскаржуваним судовим рішенням не порушені та питання про її права і обов'язки стосовно сторін у справі судом першої інстанції не вирішувалися - закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду.

При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, саме особа, не залучена до участі у справі , повинна довести наявність у неї правового зв'язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов'язок і такий зв'язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Таким чином рішення є таким, що прийняте про права та обов'язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов'язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов'язки таких осіб.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі № 911/2635/17

Колегія суддів вважає, що ОСОБА_3 як особа яка не брала участь у справі, має право оскаржити в апеляційному порядку лише ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють або припиняють її права або обов'язки.

Розподіл стягнутих з боржника грошових сум за виконавчим провадженням здійснюється відповідно до ст. 45,46 Закону України « Про виконавче провадження».

Зважуючи на встановлені обставини справи, судова колегія не вбачає конкуренції інтересів сторін, оскільки права ОСОБА_3, як іншого кредитора ПП « ОСОБА_8» у даному випадку не порушуються, оскільки не зменшує її права на виконання судового рішення. Отже, відсутня пересторога, як на час ухвалення рішення судом першої інстанції, так і під час розгляду апеляційної скарги, що оскаржуваним рішенням будуть порушені права ОСОБА_3

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуваним рішенням, безпосередньо не встановлювались, не змінювались і не припинялись права, інтереси або обов'язки ОСОБА_3 тому вона не має права на його оскарження.

Відповідно до п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» при поданні апеляційної скарги особою, яка не має передбаченого статтею 292 ЦПК (в редакції 2004 року), яка є аналогічною ст. 352 ЦПК України (в редакції 2017 року), права на апеляційне оскарження, у тому числі особою, яка не брала участі у справі, про права та обов'язки якої суд першої інстанції не вирішував, суддя-доповідач відповідно до цієї норми та частини третьої статті 297 ЦПК постановляє ухвалу про відмову у прийнятті апеляційної скарги. Якщо зазначені обставини будуть встановлені після прийняття апеляційної скарги до розгляду, апеляційний суд постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження у справі за такою скаргою.

На підставі викладеного, враховуючи, що оскаржуване рішення не порушує прав, свобод, обов'язків та інтересів скаржника, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційне провадження, відкрите за зазначеною апеляційною скаргою, підлягає закриттю.

Керуючись п.3 частини 1 статті 362 ЦПК України колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

апеляційне провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до приватного підприємства «ОСОБА_8» про стягнення грошових коштів за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13 березня 2017 року -закрити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 28 лютого 2019 року.

Головуючий Гаврилова Г.Л.

Судді Зайцева С.А.

Пономарьова О.М.