ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

11 березня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/3209/18

Головуючий у першій інстанції - Ільченко О. І.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/233/19

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Лакізи Г.П.,

суддів: Євстафіїва О.К., Онищенко О.І.,

секретар: Поклад Д.В.,

сторони:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Прилуцьке хлібоприймальне підприємство",

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Прилуцьке хлібоприймальне підприємство" на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області у складі судді Ільченка О.І. від 06 листопада 2018 року (повний текст рішення складений 16 листопада 2018 року) в справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Прилуцьке хлібоприймальне підприємство" про стягнення компенсації за невикористану відпустку, заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати,

У С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Прилуцьке хлібоприймальне підприємство" про стягнення компенсації за невикористану відпустку, заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, в якому, збільшивши позовні вимоги заявою від 16.10.2018, просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість з виплати заробітної плати в сумі 4818 грн. 29 коп., середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в сумі 11419 грн. 65 коп. та компенсацію за невикористану щорічну відпустку в сумі 7452 грн. 12 коп.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 06 листопада 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Прилуцьке хлібоприймальне підприємство" на користь ОСОБА_2 компенсацію за невикористану щорічну відпустку у сумі 7452 грн. 12 коп. без відрахування податків, зборів та обов'язкових платежів. В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Прилуцьке хлібоприймальне підприємство" на користь держави 704 грн. 80 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю "Прилуцьке хлібоприймальне підприємство" просить частково скасувати рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 06 листопада 2018 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 про стягнення компенсації за невикористану відпустку відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим через неповне встановлення обставин, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів.

Товариство зазначає, що право на додаткову відпустку в розмірі 7 календарних днів/рік за особливий характер праці позивач обґрунтовував наявністю "Положення про відпустки працівникам ТОВ "Прилуцьке хлібоприймальне підприємство" за умови праці та за особливий характер роботи". Оригінал цього Положення позивачу видала кадрова служба ТОВ "ВО "Хліб Прилуччини", при тому, що у ТОВ "Прилуцьке хлібоприймальне підприємство" такий документ відсутній. Проте, навіть за наявності цього Положення, судом не враховано положення ч. 2 ст. 8 Закону України "Про відпустки", якою передбачено, що конкретна тривалість щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці встановлюється колективним чи трудовим договором. Таким чином, судом першої інстанції прийнято до уваги неналежний доказ, на підставі якого неправильно розраховано кількість днів невикористаної позивачем відпустки.

Також Товариство зазначає, що враховуючи право позивача на основну щорічну відпустку строком 24 календарні дні, загальна кількість днів відпустки, на яку має право позивач, розраховується таким чином: позивач пропрацював на підприємстві з 01 липня 2010 року по 10 серпня 2018 року, тобто 8 років 1 місяць і 9 днів. За повних 8 років позивач має право на основну щорічну відпустку 192 дні (8 х 24); кількість днів основної щорічної відпустки за відпрацьований неповний календарний рік (з 01 липня 2018 року по 10 серпня 2018 року) становить 24 : 354 х 40 = 3 дні, де 24 - календарні дні основної щорічної відпустки за рік, 354 - календарні дні за розрахунковий рік без врахування святкових та неробочих днів, 40 - календарні дні за відпрацьований неповний календарний рік без врахування святкових та неробочих днів.

Таким чином, позивач за період роботи на підприємстві мав право на 195 календарних днів відпустки, тоді як загальна кількість днів використаної відпустки за період роботи позивача складає 213 днів, а отже, права на компенсацію невикористаної відпустки позивач не має.

Позивач ОСОБА_2 передбаченим ст. 360 ЦПК України правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу ТОВ "Прилуцьке хлібоприймальне підприємство" не скористався.

В судове засідання належним чином повідомлені учасники справи не з'явилися, а тому апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності учасників справи, відповідно до приписів ч.1 ст. 223 та ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до приписів ч.5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін, зважаючи на таке.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно з ч.1 ст.83 КЗпП України та ст. 24 Закону України "Про відпустки", у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Якщо працівник з не залежних від нього причин (не з його вини) не використав щорічну відпустку і за роки, що передували звільненню, суд на підставі статті 238 КЗпП України має право стягнути грошову компенсацію за всі дні невикористаної відпустки.

По справі встановлено, що відповідно до копії наказу №2-к від 01 липня 2010 року ОСОБА_2 прийнято на посаду сторожа з 01.07.2010, згідно контракту, з випробувальним терміном 3 місяці, з виплатою заробітної плати згідно штатного розпису (а.с.6-9).

Згідно копії наказу №60-к від 31 серпня 2018 року, ОСОБА_2 звільнено із посади сторожа за згодою сторін з 10.08.2018 (а.с.10).

З додатку №1 до наказу №60-к про звільнення від 31.08.2018 вбачається, що відповідач визнає факт необхідності проведення остаточного розрахунку при звільненні ОСОБА_2 (а.с.47).

Згідно з копією претензії від 20.09.2018 на ім'я в.о. директора ОСОБА_3 від ОСОБА_2, останній звертався до підприємства з вимогою про проведення з ним остаточного розрахунку при звільненні його з роботи на ТОВ "Прилуцьке ХПП" (а.с.11).

Трудові відносини ОСОБА_2 з ТОВ "Прилуцьке ХПП" підтверджуються індивідуальними відомостями про застраховану особу, виданими Пенсійним фондом України, з яких вбачається, що ОСОБА_2 отримував заробітну плату та здійснювалися відповідні відрахування до пенсійний фонд (а.с.13).

Відповідно до особової картки працівника ТОВ "Прилуцьке хлібоприймальне підприємство" ОСОБА_2, невикористана ним відпустка за період роботи на підприємстві становить 39 днів (а.с.14).

Згідно розрахунку заборгованості, наданого ОСОБА_2, його середньоденна заробітна плата за останній календарний рік за час роботи на ТОВ "Прилуцьке ХПП" складає 191,08 грн., компенсація відпустки за 39 календарних днів становить 7452,12 грн., компенсація затримки при звільненні - 7105,56 грн., заборгованість по заробітній платі по оплаті понаднормових годин - 4818,29 грн.

Визначений позивачем розмір середньоденної заробітної плати відповідач не оспорював ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції.

З копії табеля обліку робочого часу за серпень 2018 року вбачається, що ОСОБА_2 всього відпрацював 124 години (а.с.17).

Згідно копії витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 16.08.2018, до Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області надійшла заява ОСОБА_3, про те, що 09.08.2018 невідомі особи з території ТОВ "Прилуцьке хлібоприймальне підприємство" здійснили крадіжку ТМЦ, які належали підприємству. Відомості по даному факту внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001331 від 16.08.2018 за ознаками злочину передбаченого ч.3 ст.185 КК України (а.с.25).

Відповідно до наказу в.о. директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Прилуцьке хлібоприймальне підприємство" від 20 серпня 2018 року №1-в про надзвичайні обставини, зобов'язано по підприємству виплатити заробітну плату всім працівникам за фактично відпрацьований час в період з 01.08.2018 по 10.08.2018 в розмірі мінімальної заробітної плати (а.с.26).

Згідно додатку до наказу в.о. директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Прилуцьке хлібоприймальне підприємство" від 20 серпня 2018 року №1-в про надзвичайні обставини, зобов'язано відновити особові картки працівників та бухгалтерські звіти, що дають можливість вирахувати кількість днів невикористаної відпустки та суму компенсації (а.с.27).

З повідомлення ТОВ "Прилуцьке хлібоприймальне підприємство" від 04.09.2018 вбачається, що ОСОБА_2, як працівника підприємства, було повідомлено про видачу йому дубліката трудової книжки та проведення відповідних розрахунків у зв'язку зі звільненням з роботи (а.с.29).

Відповідно до акту інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю, №25-03-023/0649 від 25.09.2018 за наслідками проведеної управлінням держпраці у Чернігівській області перевірки ТОВ "Прилуцьке хлібоприймальне підприємство", у вказаному акті не містяться відомості про виявлені порушення (а.с.30-31).

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 в частині стягнення з відповідача на його користь заборгованості з виплати заробітної плати в сумі 4818 грн. 29 коп. та середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати в сумі 11419 грн. 65 коп., суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність вини відповідача в не проведенні відповідних виплат при звільненні позивача.

Рішення суду першої інстанції в цій частині не оскаржується.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_2 та стягуючи на його користь з Товариства з обмеженою відповідальністю "Прилуцьке хлібоприймальне підприємство" компенсацію за невикористану щорічну відпустку у сумі 7452,12 грн., суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем не використано 39 календарних днів основної та додаткової відпустки за відпрацьований період, а відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів на спростування цього.

При цьому суд виходив з того, що ОСОБА_2 працював на підприємстві 8 років 1 місяць і 9 днів, мав право на надання за повних 8 років 248 днів основної та додаткової щорічної відпустки (31 х 8) та 4 дні основної та додаткової щорічної відпустки за відпрацьований неповний календарний рік - з 01 липня 2018 року по 10 серпня 2018 року (31 : 354 х 40), а всього 252 дні; використав в період роботи 213 календарних днів відпустки, тому невикористана відпустка складає 252 - 213 = 39 календарних днів.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції помилково прийняв до уваги неналежний доказ - Положення про відпустки працівникам ТОВ "Прилуцьке ХПП", яке було надане ТОВ "ВО "Хліб Прилуччини", оскільки у самого відповідача такий документ відсутній, не можна визнати обґрунтованими з наступних підстав.

Відповідно до ст.75 КЗпП та ст.6 Закону України "Про відпустки" щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.

Відповідно до ст.76 КЗпП щорічні додаткові відпустки надаються працівникам:

1) за роботу із шкідливими і важкими умовами праці;

2) за особливий характер праці;

3) в інших випадках, передбачених законодавством.

Тривалість щорічних додаткових відпусток, умови та порядок їх надання встановлюються нормативно-правовими актами України.

Виходячи з приписів статей 7 та 8 Закону України "Про відпустки" щорічні додаткові відпустки надаються:

- працівникам за роботу із шкідливими і важкими умовами праці тривалістю до 35 календарних днів - за Списком виробництв, цехів, професій і посад, затверджуваним Кабінетом Міністрів України:

- окремим категоріям працівників, робота яких пов'язана з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або виконується в особливих природних географічних і геологічних умовах та умовах підвищеного ризику для здоров'я тривалістю до 35 календарних днів - за Списком виробництв, робіт, професій і посад, затверджуваним Кабінетом Міністрів України:

- працівникам з ненормованим робочим днем - тривалістю до 7 календарних днів згідно із списками посад, робіт та професій, визначених колективним договором, угодою.

Наданим відповідачем повідомленням Управління праці та соціального захисту населення Прилуцької міської ради підтверджується, що за період з 01.07.2010 по 21.01.2019 колективний договір ТОВ "Прилуцьке хлібоприймальне підприємство" на повідомну реєстрацію не надходив.

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 24 січня 2019 року у цивільній справі №742/3146/18 (апеляційне провадження №22-ц/4823/124/19) за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Прилуцьке хлібоприймальне підприємство" про стягнення компенсації за невикористану відпустку та компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки заробітної плати встановлено, що загальними зборами працівників ТОВ "Прилуцьке ХПП" від 01.07.2010 було прийнято рішення не укладати колективний договір у зв'язку з укладенням індивідуальних трудових договорів (контрактів) з працівниками у письмовій або усній формі, та затверджено ряд Положень, зокрема, Положення "Про відпустки працівникам ТОВ "Прилуцьке ХПП" за умовами праці та за особливий характер праці".

За наведених обставин суд доходить висновку, що при визначенні тривалості основної та додаткової відпусток працівника ТОВ "Прилуцьке хлібоприймальне підприємство" належить виходити з визначеної Положенням "Про відпустки працівникам ТОВ "Прилуцьке ХПП" за умовами праці та за особливий характер праці", затвердженого рішенням Загальних зборів ТОВ "Прилуцьке ХПП" від 01.07.2010, у зв'язку з неукладенням колективного договору, що згідно вимог законодавства повинен врегульовувати вказані питання, та враховуючи те, що підприємство виконувало вимоги вказаного Положення та надавало працівникам підприємства крім основної відпустки тривалістю 24 календарні дні також додаткову відпустку тривалістю 7 календарних днів, що також встановлено Постановою Чернігівського апеляційного суду від 24 січня 2019 року у цивільній справі №742/3146/18. Суду не надано доказів того, що умови надання відпусток працівникам підприємства були змінені.

За замістом положень ст.ст. 77, 78, 81 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апеляційний суд вважає, що наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності свідчать про правильність висновків суду першої інстанції щодо визначення кількості днів невикористаної відпустки, за які позивачу має бути здійснена компенсація. Розрахунок компенсації за невикористану відпустку, проведений позивачем та взятий за основу судом першої інстанції, відповідачем не оспорювався.

Виходячи з викладеного, апеляційний суд погоджується з висновком районного суду про те, що роботодавцем не був дотриманий встановлений трудовим законодавством порядок виплати компенсації за невикористану відпустку при звільненні працівника, а отже суд, з урахуванням приписів ст.ст. 47, 83, 116 КЗпП України, ст.ст. 4, 6, 8 ЗУ "Про відпустки", правильно стягнув з відповідача на користь ОСОБА_2 7452 грн. 12 коп. компенсації за 39 календарних днів основної та додаткової відпустки за відпрацьований період.

Отже, доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на відповідних положеннях законодавства, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 367, 368, 374 п.1 ч.1, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Прилуцьке хлібоприймальне підприємство" залишити без задоволення.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 06 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 11 березня 2019 року.

Головуючий: Судді: