Постанова

Іменем України

02 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 235/6800/15-ц

провадження № 61-24934св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О. (судді-доповідача),

суддів: Жданової В.С., Ігнатенка В.М., Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Апеляційного суду Донецької області від 24 травня 2017 року у складі суддів: Никифоряка Л. П., Новікової Г. В., Груіцької Л. О.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування позовних вимог зазначало, що за умовами кредитного договору № DOL0GA від 18 липня 2008 року відповідач отримала кредит в розмірі 15 618,67 доларів США строком до 19 липня 2017 року. ОСОБА_1 свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами у строки і порядку, встановленим умовами кредитного договору не виконує, у зв`язку з чим станом на 26 травня 2015 року має заборгованість в розмірі 49 512,96 доларів США, яка складається з 14 841,95 доларів США - заборгованість за кредитом, 9 487,59 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 2 577,94 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 11,83 долари США - штраф (фіксована частина), 2 357,20 доларів США - штраф (процентна складова) та 20 236,45 доларів США пені за несвоєчасне виконання зобов`язань.

Посилаючись на викладене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № DOL0GA від 18 липня 2008 року в загальному розмірі 49 512,96 доларів США.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 28 вересня 2015 року у складі головуючого судді Токарєва А.Г. позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № DOL0GA від 18 липня 2008 року в розмірі 49 512, 96 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 26 травня 2015 року еквівалентно 1 046 208 грн 80 коп. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що через неналежне виконання відповідачем зобов`язань щодо своєчасного й повного погашення кредиту виникла заборгованість, яка підлягає стягненню на користь банку у розмірі, згідно наданого позивачем розрахунку.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 24 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, заочне рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 28 вересня 2015 року скасовано, у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що банк звернувся до суду з даним позовом поза межами строку позовної давності, про застосування якого було заявлено стороною відповідача.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У червні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції, що було помилково скасовано.

Касаційна скарга мотивована тим, що поза увагою суду апеляційної інстанції залишилося те, що пунктом 5.5 кредитного договору сторони погодили строк позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків, комісії та неустойки тривалістю у п`ять років, таким чином у відповідності до умов договору про збільшення строку позовної давності та з урахуванням переривання у червні 2012 року строку позовної давності, банк звернувся до суду у межах строку позовної давності й усі його позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім того, строк виконання основного зобов`язання визначено сторонами у кредитному договорі до 19 липня 2017 року, й саме з цієї дати має рахуватися строк позовної давності. За таких підстав, відповідно до вимог статті 599, частини першої статті 1048 ЦК України, банк має законні підстави для нарахування заборгованості за кредитним договором до моменту повного виконання відповідачем зобов`язань за цим договором.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

У поданих у жовтні 2017 року запереченнях, ОСОБА_1 просить касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилити, рішення суду апеляційної інстанції залишити в силі, посилаючись на те, що апеляційним судом ухвалено правильне по суті і справедливе рішення. Крім того, позивач вже реалізував своє право на звернення до суду за захистом своїх прав в кредитних правовідносинах щодо договору № DOL0GA НОМЕР_1 від 18 липня 2008 року, оскільки звертався до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за вказаним договором.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначену справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 16 вересня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК Українивизначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 18 липня 2008 року між сторонами був укладений кредитний договір №DOL0GA, за умовами якого ПАТ КБ «ПриватБанк» надало ОСОБА_1 кредит в розмірі 15 618,67 доларів США строком до 19 липня 2017 року, а відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за його користування у строки і в порядку, встановлених умовами цього договору.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов`язань за вказаним договором та наявністю простроченої заборгованості в розмірі 23561,25 доларів США, ПАТ КБ «ПриватБанк» 26 серпня 2011 року надіслало відповідачу листа № 30.1.0.0/2-80718DNH0S481 з вимогою про дострокове повернення суми кредиту в повному обсязі та процентів, комісії та штрафних санкцій, нарахованих на день повернення кредиту, в тридцяти денний строк з дня отримання цієї вимоги (а.с. 128).

Рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 19 червня 2012 року задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DOL0GA від 18 липня 2008 року в розмірі 23 336,89 доларів США звернуто стягнення на предмет застави - квартиру АДРЕСА_1 шляхом укладення від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Виселено ОСОБА_1 та інших осіб, що зареєстровані та проживають у квартирі АДРЕСА_2 , зі зняттям з реєстраційного обліку.

На підставі виконавчого листа виданого на виконання вказаного рішення суду було відкрито виконавче провадження, яке постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Мар`їнського управління юстиції Донецької області Климович О.М. закінчено на підставі пункту 8 частини першої статті 49, статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» закінчено у зв`язку з виконанням рішення суду боржником в добровільному порядку.

Звертаючись до суду з цим позовом, ПАТ КБ «ПриватБанк» посилаючись на невиконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором № DOL0GA від 18 липня 2008 року, просило стягнути на свою користь заборгованість за цим договором, розмір якої станом на 26 травня 2015 року складає 49 512, 96 доларів США, з яких 14 841, 95 доларів США - заборгованість за кредитом, 9 487, 59 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 2 577, 94 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 11, 83 долари США - штраф (фіксована частина), 2 357,20 доларів США - штраф (процентна складова) та 20 236, 45 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 526 ЦК Українипередбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК Українизобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК Українипозичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом (частина друга статті 590 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК Україниякщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному.

В разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов`язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення.

Саме такі висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 14-154цс18.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України).

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, а тому перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові у зв`язку з його необгрунтованістю. У разі встановлення судом порушеного права, але позовна давність за такими вимогами сплила, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, на які посилався позивач.

Аналогічний правовий висновок, висловлений у постанові Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц.

Апеляційний суд, на зазначене уваги не звернув, взагалі не перевірив обґрунтованість вимог банку, а саме належним чином не з`ясував дійсного розміру заборгованості, яку має відповідач перед позивачем, чи існує така заборгованість з урахуванням дострокової вимоги банку про повернення всієї суми кредиту, а також відомостей щодо реалізації заставного майна та її розмір, не перевірив чи було реалізоване таке майно та які кошти були зараховані від реалізації на погашення заборгованості позичальника, коли саме та у який спосіб, адже таких відомостей матеріали справи не містять, унаслідок чого дійшов передчасного висновку про застосування строку позовної давності, не врахувавши при цьому, що у пункті 5.5 кредитного договору банк і позичальник дійшли згоди про те, що термін позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків, комісії та неустойки за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за цим договором встановлюється тривалістю п`ять років.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовних вимог, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру відсотків та пені, наявності доказів, що їх підтверджують).

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Проте, суд апеляційної інстанції не виконав вимоги статей 212, 213 ЦПК України, 2004 року, та дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Частиною першою статті 400 ЦПК Українивизначено, що суд касаційної інстанції під час розгляду справи в касаційному порядку не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Верховний Суд вважає, що апеляційний суд не виконав своїх обов`язків, визначених законом, рішення суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу статті 411 ЦПК Україниє підставою для його скасування з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргуПублічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Донецької області від 24 травня 2017 скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. О. Кузнєцов
Судді:В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко
С. О. Карпенко
В. А. Стрільчук