КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження №22-ц/824/2589/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2019 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів - Сліпченка О.І., Сушко Л.П., розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у місті Києві за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В :

04 червня 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду із названим позовом, де просила стягнути з відповідача аліменти на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 5 000 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дати подання позовної заяви і до повноліття дитини.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона перебувала з відповідачем з 2012 року у цивільному шлюбі.

З 2016 року відносини між позивачем та відповідачем були припинені. Відповідач та позивач мають спільну дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Дитина проживає разом з позивачем і повністю знаходиться на її утриманні. Відповідач з травня 2016 року не бере участі у вихованні та утриманні дитини.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 01 листопада 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі 2 000 грн., щомісячно починаючи з 04 червня 2018 року до повноліття дитини, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

На обґрунтування ухваленого рішення місцевий суд зазначив, як вбачається з пояснень позивача, дитина проживає разом з позивачем і повністю знаходиться на її утриманні. Відповідач не бере участі у вихованні і та утриманні дитини.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення ( п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» ).

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», установлено у 2018 році прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 01 січня 2018 року - 1 492 грн., з 01 липня - 1 559 грн., з 01 грудня - 1 626 грн., дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1 860 грн., з 01 липня - 1 944 грн., з 01 грудня - 2 027 грн.

Враховуючи обставини справи, часткове визнання позову відповідачем, перебування дитини на утриманні позивачки, обов'язок обох батьків утримувати дитину, беручи до уваги розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивачки на утримання дитини, аліментів у твердій грошовій формі у розмірі 2 000 грн., щомісячно починаючи з 04 червня 2018 року до повноліття дитини, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Просить рішення Святошинського районного суду Київської області від 01 листопада 2018 року змінити та ухвалити судове рішення про стягнення з відповідача на користь позивача на утримання дитини аліментів у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04 червня 2018 року до повноліття дитини.

Суд, закінчивши з'ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, позивач та відповідач мають спільну дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с. 4 ).

Відповідно до довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «Рембудсервіс лтд» №63 від 30 травня 2018 року ОСОБА_2 разом з ОСОБА_3 зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1 ( а.с. 6 ).

ОСОБА_1 має хронічний вірусний гепатит «С», що підтверджується консультативним висновком спеціаліста від 13 вересня 2018 року ( а.с. 37 ).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 та свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_6, 15 лютого 2006 року ( а.с. 38, 39 ).

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 24 липня 2012 року стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_6 в розмірі ј частини усіх видів його заробітків, щомісячно ( а.с. 40 ).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 нерухомого майна немає ( а.с. 44 ).

ОСОБА_1 має транспортний засіб Toyota Corolla, 2008 року випуску, що підтверджується свідоцтвом про реєстраціє транспортного засобу ( а.с. 45 ).

ОСОБА_1 займається підприємницькою діяльністю, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів на утримання податків за період з 1 кварталу 2015 року по 2 квартал 2018 року, однак звітність від здійснення підприємницької діяльності за 2015, 2016, 2017 роки до контролюючого органу не подавав ( а.с. 35, 77-78 ).

При цьому, між сторонами не досягнуто домовленості щодо сплати аліментів.

Відтак, на переконання апеляційного суду, місцевим судом вірно встановлено, що ОСОБА_1 матеріальної допомоги в необхідному розмірі на утримання ОСОБА_3 не надає.

Окрім цього, при визначенні розміру аліментів, місцевий суд у повній мірі врахував викладене та положення ст.ст. 180-182, 184 Сімейного кодексу України.

Таким чином, ухвалюючи рішення за позовом, місцевий суд правильно встановив обставини справи, визначив відповідно до них правовідносини, здійснив належну оцінку доказів, унаслідок чого обґрунтовано прийшов до висновку про необхідність стягнення аліментів у визначеному ним ( судом ) розмірі і, з додержанням норм матеріального і процесуального права, зокрема, ст.ст. 180, 181, 182, 184, 191 СК України, ст.ст. 5, 10-13, 76-81, 263 ЦПК України, ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення.

А тому, доводи ОСОБА_1 про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, зокрема, ст.ст. 180-182, 184, 191 СК України, ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, з точки зору суду другої інстанції та в силу викладеного, не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді скарги.

Інші обставини, зазначені апелянтом, зокрема, про те, що в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про можливість відповідача сплачувати аліменти в розмірі 2 000 грн., він не має постійного місця роботи, на момент розгляду справи його підприємницьку діяльність припинено, він потребує постійного лікування у зв'язку з наявністю хронічної хвороби та постійно несе затрати на придбання ліків, не надано доказів на підтвердження заявленої суми аліментів на утримання дитини, стягнення аліментів у розмірі, визначеному судом першої інстанції, фактично призведе до того, що відповідач буде самостійно забезпечувати дитину, що у свою чергу суперечить обов'язку обох батьків утримувати дитину, на думку апеляційного суду та у силу викладеного, не є правовою підставою для задоволення апеляційних вимог.

Доводи відзиву ОСОБА_2 на апеляційну скаргу ( а.с. 102-105 ), зокрема, про те, що відповідач у належному утриманні спільної дитини участі не бере, апелянт має у власності автомобіль Toyota Corolla, розмір аліментів має бути достатнім для забезпечення гармонійного розвитку, на переконання апеляційного суду, спростовують зазначені апелянтом обставини.

А тому, викладені у апеляції доводи суд другої інстанції відносить до числа формальних, відповідно, рішення, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасоване у відповідності до положень ст. 375 ЦПК України.

Окрім цього, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого судом не виявлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 10-13, 76-81, 263, 367, 368, 374, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення, за виключенням випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: О.І. Сліпченко

Л.П. Сушко