ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 670/513/18
Провадження № 22-ц/4820/423/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

ОСОБА_1 (суддя-доповідач), ОСОБА_2, ОСОБА_3,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.,

з участю представника позивача ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Прогрес-В» до ОСОБА_6, Приватного підприємства сільськогосподарського виробництва «ВІД-АГРО» про визнання договору оренди землі недійсним за апеляційною скаргою Приватного підприємства сільськогосподарського виробництва «ВІД-АГРО» на рішення Віньковецького районного суду Хмельницької області від 12 грудня 2018 року,

встановив:

У липні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Прогрес-В» (далі ТОВ «Агрофірма Прогрес-В»), звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6, Приватного підприємства сільськогосподарського виробництва «ВІД-АГРО» (далі ППСВ «ВІД-АГРО») про визнання договору оренди землі недійсним.

ТОВ «Агрофірма Прогрес-В» зазначило, що 15 квітня 2009 року між ним і ОСОБА_7 укладено договір оренди землі, за умовами якого остання передала позивачеві у користування земельну ділянку площею 1,14 га (кадастровий номер :10:001:0013), розташовану на території Нетечинецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області та призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Цей договір укладено сторонами на 10 років і зареєстровано у Державному реєстрі земель 15 вересня 2009 року за №71. Як зясувалося згодом, 22 вересня 2015 року спадкоємець ОСОБА_7, ОСОБА_8 (після смерті якого, у свою чергу, спадщину прийняла ОСОБА_6М.), і ППСВ «ВІД-АГРО» уклали договір оренди цієї ж земельної ділянки, хоча на той час договір із позивачем ще не припинив своєї дії. Оспорюваний правочин порушує речові права позивача, не відповідає вимогам закону та є недійсним в силу ст.ст. 203, 215 ЦК України.

За таких обставин ТОВ «Агрофірма Прогрес-В» просило суд визнати договір оренди землі від 22 вересня 2015 року, укладений між ОСОБА_8 і ППСВ «ВІД-АГРО», недійсним.

Рішенням Віньковецького районного суду Хмельницької області від 12 грудня 2018 року позов задоволено. Визнано договір оренди землі від 22 вересня 2015 року, укладений між ОСОБА_8 та ППСВ «ВІД-АГРО» щодо земельної ділянки розміром 1,1413 га кадастровий номер :10:001:0013, розташованої на території Нетечинецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області, недійсним. Стягнуто з ППСВ «ВІД-АГРО» на користь ТОВ «Агрофірма Прогрес-В» 1 762 грн судового збору.

Суд виходив з того, що оспорюваний правочин не відповідає вимогам закону, а оскільки ОСОБА_6 визнала позов і не оспорювала вимоги позивача, то судові витрати слід присудити лише з ППСВ «ВІД-АГРО».

В апеляційній скарзі ППСВ «ВІД-АГРО» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в позові посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на час укладення ППСВ «ВІД-АГРО» і ОСОБА_8 договору оренди землі волевиявлення останнього було вільним, у звязку з чим підстави для визнання цього договору недійсним відсутні, крім того, суд неправомірно стягнув судові витрати лише з ППСВ «ВІД-АГРО», представник якого не був повідомлений належним чином про дату, час і місце судового засідання.

ТОВ «Агрофірма Прогрес-В» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, вказуючи на його законність та обґрунтованість.

ОСОБА_6 не скористалася правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Заслухавши учасників судового процесу та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

При розподілі судових витрат між сторонами суд першої інстанції не дотримався положень ст. 141 ЦПК України, внаслідок чого в цій частині рішення суду підлягає зміні.

Встановлено, що земельна ділянка площею 1,14 га (кадастровий номер :10:001:0013), яка розташована за межами населених пунктів Нетечинецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області, та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належала ОСОБА_7 на праві власності.

15 квітня 2009 року між ТОВ «Агрофірма Прогрес-В» і ОСОБА_7 укладено договір оренди землі, за умовами якого остання передала ТОВ «Агрофірма Прогрес-В» вказану земельну ділянку у строкове платне користування строком на 10 років. 15 вересня 2009 року Віньковецький районний відділ Хмельницької регіональної філії Державного підприємства «Центр ДЗК» зареєстрував цей договір у Державному реєстрі земель за №71.

ОСОБА_8 є спадкоємцем ОСОБА_7

3 квітня 2015 року приватний нотаріус Віньковецького районного нотаріального округу Хмельницької області ОСОБА_9 видала ОСОБА_8 свідоцтво про право на спадщину за законом, до складу якої увійшла спірна земельна ділянка.

22 вересня 2015 року ППСВ «ВІД-АГРО» і ОСОБА_8 уклали договір оренди землі, за умовами якого останній передав ППСВ «ВІД-АГРО» спірну земельну ділянку в оренду строком на 25 років. 2 жовтня 2015 року державний реєстратор Реєстраційної служби Віньковецького районного управління юстиції Хмельницької області ОСОБА_10 зареєструвала право ППСВ «ВІД-АГРО» на оренду земельної ділянки.

Після смерті 14 січня 2016 року ОСОБА_8 вказану земельну ділянку успадкувала ОСОБА_6

Зазначені обставини визнані сторонами та підтверджуються письмовими доказами у справі.

Відповідно до ч.ч. 1, 9 ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відносини, повязані з орендою землі, регулюються законом.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем (ч. 4 ст. 124 ЗК України).

Законом України від 6 жовтня 1998 року №161-ХІV «Про оренду землі» (далі Закон №161-ХІV) визначається порядок укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

В силу ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 14 Закону №161-ХІV договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

За змістом ч. 8 ст. 93 ЗК України та ч. 1 ст. 4 Закону №161-ХІV орендодавцями земельних ділянок є їх власники або уповноважені ними особи.

Як передбачено ст.ст. 18, 20 Закону №161-ХІV (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Договір оренди землі припиняється, у тому числі, в разі закінчення строку, на який його було укладено (ч. 1 ст. 31 Закону №161-ХІV).

Із положень ч. 3 ст. 31, ч. 4 ст. 32 Закону №161-ХІV слідує, що договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. Перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

Згідно з ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За змістом ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що після смерті ОСОБА_7 до ОСОБА_8 перейшли усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, в тому числі й відносно зданої в оренду земельної ділянки.

ОСОБА_8 став власником спірної земельної ділянки, внаслідок чого він набув право сторони (орендодавця) за договором оренди землі, укладеним 15 квітня 2009 року між ТОВ «Агрофірма Прогрес-В» і ОСОБА_7

Цим договором було передбачено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання, зокрема за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї з сторін унаслідок невиконання другою стороною обовязків, передбачених договором; внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню; інших підстав, визначених законом. Перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи не є підставою для зміни умов або розірвання цього договору. Право на орендовану земельну ділянку у разі смерті фізичної особи орендодавця переходить до спадкоємців (п.п. 39, 41).

Отже після смерті ОСОБА_7 дія договору оренди землі від 15 квітня 2009 року не припинилася. Враховуючи дату державної реєстрації вказаного договору (15 вересня 2009 року), строк його дії мав закінчитися 15 вересня 2019 року.

Встановивши, що договір оренди землі від 15 квітня 2009 року, укладений між ТОВ «Агрофірма Прогрес-В» і ОСОБА_7, на час укладення ОСОБА_8 оспорюваного правочину з ППСВ «ВІД-АГРО» не припинив своєї дії, суд першої інстанції правомірно керувався тим, що укладений до закінчення строку його дії новий договір оренди тієї ж земельної ділянки з іншим орендарем є недійсним в силу вимог ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України.

Такий висновок суду ґрунтується на вимогах закону та узгоджується з матеріалами справи, оскільки одночасне існування двох договорів оренди та їх державної реєстрації суперечать вимогам Закону України від 1 липня 2004 року №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою речових та інших прав, які підлягають державній реєстрації, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна.

Доводи ППСВ «ВІД-АГРО» про те, що відсутні підстави для визнання договору оренди землі, укладеного 22 вересня 2015 року між ним і ОСОБА_8, недійсним, не ґрунтуються на законі.

Порядок повідомлення учасників справи про дату, час і місце судового засідання встановлений ст.ст. 128-130 ЦПК України, згідно з якими судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за пять днів до судового засідання. Судові повістки, адресовані юридичним особам, вручаються відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки.

З поштового повідомлення (а.с. 82) вбачається, що повістка про судовий виклик ППСВ «ВІД-АГРО» була вручена адресату 29 листопада 2018 року, тому посилання апелянта на неповідомлення його про дату, час і місце судового засідання є безпідставними.

В цій частині рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Разом із тим, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами суд припустився помилки.

Відповідно до норм ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме, у разі задоволення позову на відповідача.

Як розяснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 35 постанови від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Верховний Суд України у пункті 26 постанови Пленуму від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» розяснив, що особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину.

ППСВ «ВІД-АГРО» та ОСОБА_6, яка є правонаступником орендодавця ОСОБА_8 у спірних правовідносинах, є належними відповідачами у справі.

Позов ТОВ «Агрофірма Прогрес-В» задоволено, внаслідок чого суд має присудити з відповідачів понесені ним і документально підтверджені судові витрати.

Такими витратами позивача є сплата 1 762 грн судового збору за подання до суду позову.

Чинне законодавство не передбачає звільнення відповідача від відшкодування позивачеві судових витрат у разі визнання ним позову, тому суд безпідставно звільнив ОСОБА_6 від цього обовязку.

Позов ТОВ «Агрофірма Прогрес-В» задоволено щодо обох відповідачів, а матеріали справи не містять даних про те, що ОСОБА_6 користується пільгами щодо сплати судових витрат. Отже з відповідачів на користь ТОВ «Агрофірма Прогрес-В» слід стягнути витрати зі сплати судового збору у рівних частках, а саме по 881 грн з кожного. В цій частині рішення суду першої інстанції підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 141, 374, 375, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства сільськогосподарського виробництва «ВІД-АГРО» задовольнити частково.

Рішення Віньковецького районного суду Хмельницької області від 12 грудня 2018 року в частині розподілу судових витрат між сторонами змінити.

Стягнути з ОСОБА_6 (місце проживання 32500, Хмельницька область, селище міського типу Віньківці, вулиця Темрюкська, 22; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) та Приватного підприємства сільськогосподарського виробництва «ВІД-АГРО» (місцезнаходження 32100, Хмельницька область, селище міського типу Ярмолинці, вулиця Хмельницька, 6; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 38884757) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Прогрес-В» (місцезнаходження 32523, Хмельницька область, Віньковецький район, село Слобідка-Охрімовецька, вулиця Центральна, 15; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 35714140) по 881 гривні судового збору з кожного.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 6 березня 2019 року.

Судді: /підпис/ ОСОБА_1

/підпис/ ОСОБА_2

/підпис/ ОСОБА_3

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_11

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 23