Дата документу 09.10.2019 Справа № 335/3940/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 335/3940/19 Головуючий у 1 інстанції Соляник А.В.
Провадження №22ц/807/2849/19 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Крилової О.В.,

Онищенка Е.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 липня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення грошової компенсації вартості частки у праві спільної часткової власності на майно,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення грошової компенсації вартості частки у праві спільної часткової власності на майно.

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що їй на праві спільної часткової власності належить ј частини квартири АДРЕСА_1 . Співвласником цього майна є відповідачі у справі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Вказана квартира складається з двох кімнат, що унеможливлює виділення у користуванні кожному із чотирьох співвласників зазначеної квартири окремої кімнати у цій квартирі. Згідно висновку від 19.03.2019 року про оцінку вартості вищезазначеної квартири, ј частини квартири становить 168750 грн., а вартість всієї квартири становить 675000 грн.

Враховуючи те, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 , є неподільною річчю, ОСОБА_1 вважає що має право на одержання від трьох інших співвласників цієї квартири грошової компенсації вартості її частки у квартирі в рівних частках, що становить по 56250 грн. з кожного, з подальшим отриманням її частки квартири в рівних частках, а саме по 1/12 частці квартири на кожного.

Посилаючись на вказане ОСОБА_1 просила суд: стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошові кошти у розмірі 56250 грн. як грошову компенсацію вартості належній їй частки у праві спільної часткової власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Після виплати ОСОБА_2 їй грошової компенсації вартості належній їй 1/12 частки у праві спільної часткової власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , у розмірі 56250 грн. передати у власність ОСОБА_2 зазначену 1/12 частку в цій квартирі;

стягнути з ОСОБА_3 на її користь грошові кошти у розмірі 56250 грн. як грошову компенсацію вартості належній їй 1/12 частки у праві спільної часткової власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Після виплати ОСОБА_3 їй грошової компенсації вартості належній їй 1/12 частки у праві спільної часткової власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , у розмірі 56250 грн. передати у власність ОСОБА_2 зазначену 1/12 частку в цій квартирі;

стягнути з ОСОБА_4 на її користь грошові кошти у розмірі 56250 грн. як грошову компенсацію вартості належній їй 1/12 частки у праві спільної часткової власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Після виплати ОСОБА_4 їй грошової компенсації вартості належній їй 1/12 частки у праві спільної часткової власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , у розмірі 56250 грн. передати у власність ОСОБА_4 зазначену 1/12 частку в цій квартирі.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 липня 2019 року відмовлено у задоволені позову.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки з вимогою щодо компенсації частки у спільному майні звернулась ОСОБА_1 , особа, яка бажає позбутися належної їй частки у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної їй частки та визнання за останніми права власності на все майно, судом першої інстанції не можуть буди застосовані норми статті 365 ЦК України. Також не підлягають застосуванню норми ст. 364 ЦК України, оскільки ОСОБА_1 не заявлялись вимоги про виділ частки у спільному майні, доказів неможливості такого виділу позивачем також не надано.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 липня 2019 року, та постановити нове яким задовольнити її позовні вимоги.

В апеляційній скарзі посилається на те, що квартира є неподільною річчю, оскільки вказана квартира складається з двох кімнат, що унеможливлює виділення у користування кожному із чотирьох співвласників зазначеної квартири окремої кімнати у цій квартирі. А отже, скаржниця має право на одержання від трьох інших співвласників цієї квартири грошової компенсації.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 07 серпня 2019 року (а.с. 66) в порядку передбаченому ст. 360 ЦПК України, особам, які беруть участь у справі, надавався строк для надання можливих відзивів на апеляційну скаргу Відділу культури, туризму і архівної справи Приазовської районної державної адміністрації Запорізької області.

Однак, в строк визначений судом на адресу апеляційного суду відзивів від осіб, які беруть участь у справі, на вищезазначену апеляційну скаргу, не надійшло.

В силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно із частинами 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Так, вбачається з матеріалів справи, зокрема з копії свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на житло, яке видане Орджонікідзевською районною адміністрацією Запорізької міської ради 29.11.2006 року, витягу № 13912049 про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим ОП «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації від 16.03.2007 року, та технічного паспорту, - квартира АДРЕСА_3 належить на праві спільної часткової сумісної власності у рівних частках по ј частини кожному - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 14, 25, 26).

Відповідно до статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Відповідно до статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Аналіз конструкції норм статей 364 та 365 ЦК України свідчить, що положення статті 365 ЦК України регулюють випадки, коли позивач співвласник майна, домагається позбавлення права власності на частку майна інших співвласників відповідачів у справі.

Випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно регулюються статтею 364 ЦК України.

Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року у справі № 6-2925цс15.

Під час розгляду справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, судам належить з`ясовувати: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі у справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

Вищенаведена позиція знайшла своє відображення у постанові Верховного Суду від 17 липня 2019 року по справі №336/4407/15 провадження №61-24129св18.

Наведене вище виключає вирішення питання щодо компенсації частки квартири, без встановлення факту неможливості її виділу у натурі.

Втім, в матеріалах справи не містяться докази на підтвердження неможливості виділу у натурі 1/4 частки ОСОБА_1 із квартири АДРЕСА_1 . Зокрема, позивачем не заявлялись відповідні клопотання щодо призначення будівельно-технічної експертизи, не надано відповідного висновку тощо.

Доводи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі щодо неподільності квартири не можуть бути прийняти до уваги колегією суддів, оскільки всупереч ч. 2 ст. 81 ЦПК України не підтвердженні жодними доказами.

Таким чином, суд першої інстанції, встановивши, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження неможливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна без втрати його цільового призначення, правомірно дійшов висновку щодо неможливості задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Крім того, позивачем не заявлялись вимоги саме щодо виділу належної їй частки спірної квартири у натурі, а у разі неможливості такого виділу відповідно до законодавства, вже вимоги щодо компенсації вартості цієї частки.

Отже, суд першої інстанції встановив всі обставини справи, додержуючись норм матеріального та процесуального права, зробив законний і обґрунтований висновок по суті спору під час ухвалення рішення у справі, належним чином давши оцінку доказам у матеріалах справи.

Доводи апеляційної скарги не висновків суду не спростовують, оскільки базуються на викладі фабули справи, є повторенням обставин, якими позивач обґрунтовував свої позовні вимоги, всебічна оцінка яким була дана судом першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 7 ч. 13, 367, 369 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 384, п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 липня 2019 року по цій справі - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 09 жовтня 2019 року.

Головуючий:

Судді: