Постанова

Іменем України

02 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 345/2962/14-ц

провадження № 61-25978св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області в складі судді Мигович О. М. від 28 грудня 2016 року та рішення апеляційного суду Івано-Франківської області в складі колегії суддів: Василишин Л. В., Максюти І. О., Мелінишин Г. П. від 13 червня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 з позовом про поділ майна подружжя і визнання недійсним та скасування рішення виконавчого комітету Пійлівської сільської ради, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, реєстрацію права власності на будинковолодіння.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що у 1980 році між ним та відповідачем було укладено шлюб, який розірвано у 1997 році. У період шлюбу за кошти подружжям спільно збудовано житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Цей будинок, на думку позивача, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Однак у 2004 році рішенням виконавчого комітету Пійлівської сільської ради відповідачу ОСОБА_2 надано дозвіл на оформлення права власності на спірний будинок. У 2008 році ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право власності та зареєструвала будинковолодіння на себе. Про порушення свого права він дізнався під час розгляду зазначеної справи, а саме, після подання відповідачем 16 жовтня 2014 року заперечення на позов, з якого йому стало відомо про наявність спірного свідоцтва про право власності від 2008 року.

Посилаючись на положення статей 60, 70, 71 СК України, а також статтю 21 ЦК України, уточнивши позовні вимоги, позивач просив суд: поновити пропущений строк позовної давності; визнати будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності та визнати за ОСОБА_1 Ѕ частину вказаного житлового будинку; визнати недійсним та скасувати рішення виконавчого комітету Пійлівської сільської ради № 634 від 28 грудня 2004 року про оформлення права власності на будинковолодіння по АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 ; визнати недійсною та скасувати реєстрацію ОБТІ за ОСОБА_2 права приватної власності на вказане будинковолодіння від 18 грудня 2008 року.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Останнім рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28 грудня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на час припинення шлюбу у 1998 році спірний житловий будинок не було прийнято в експлуатацію, право власності на житло ОСОБА_2 оформила лише у 2008 року, відтак позивачем не доведено, що спірний будинок є спільною сумісною власністю подружжя.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 13 червня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові за пропуском позовної давності.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що позивач міг довідатися про порушення свого права, проте у встановлений законом строк цього не зробив.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи касаційної скарги

У липні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28 грудня 2016 року та рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 13 червня 2017 року, у якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що виходячи з норм СК України, зокрема статті 60 СК України випливає, що жилий будинок та господарські споруди, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , який збудовано сторонами під час перебування у шлюбі за спільні кошти (1980-1997 рр.), є спільною сумісною власністю позивача й відповідача, та належить кожному з подружжя в рівних частинах. Місцевий суд відмовляючи в позові дійшов до неправильного висновку про відсутність належних доказів на підтвердження позовних вимог. Про те, що відповідач оформила на себе право власності, яке належить позивачу він дізнався під час розгляду зазначеної справи. Тому вважає, що до суду позивач звернувся з позовом саме за захистом права власності, яке йому належить на законній підставі, пропущені строки є поважними.

Узагальнені доводи заперечення на касаційну скаргу

У серпні 2018 року ОСОБА_2 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у яких просить зазначену касаційну скаргу відхилити, а рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 13 червня 2017 року залишити без змін. Зазначає, що апеляційний суд дослідивши всі наявні у справі докази та надавши їм об`єктивну й повну оцінку, постановив законне й обґрунтоване рішення, виконав всі вимоги процесуального права та застосував до спірних правовідносин ті норми матеріального права, які підлягали застосуванню та дійшов до вірного висновку про відмову в позові.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано цивільну справу № 345/2962/14-ц з Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Зазначену справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 18 вересня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 1980 року, який розірвано рішення Калуського районного суду 16 вересня 1997 року та видано свідоцтво про розірвання шлюбу про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 25 серпня 1998 року зроблено запис № 55.

Спір між сторонами виник з приводу права власності на житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Так, суд встановив, що рішенням виконавчого комітету Пійлівської сільської ради від 27 березня 1986 року № 30 - ОСОБА_3 було виділено земельну ділянку площею 0,08 га під будівництво житлового будинку та визначено термін будівництва: з травня 1986 по травень 1988 року.

За період шлюбу сторони здійснювали будівництво житлового будинку.

Рішенням Пійлівської сільської ради від 18 липня 2003 року ОСОБА_4 було надано дозвіл на виготовлення документації на самовільно збудовані господарські споруди і гараж.

У 2003 року ОСОБА_3 також отримала будівельний паспорт на узаконення будівництва господарських будівель в АДРЕСА_1 .

У 2004 році рішенням державної технічної комісії індивідуальний житловий будинок з господарськими спорудами замовника ОСОБА_5 прийнято в експлуатацію.

Рішенням Пійлівської сільської ради від 28 грудня 2004 року ОСОБА_2 надано дозвіл на оформлення права власності на будинковолодіння АДРЕСА_2 .

18 грудня 2008 року ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно на домоволодіння по АДРЕСА_2 та зареєструвала право власності.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 22 КпШС України майно, нажите подружжям під час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. Кожен із подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном.

Статтею 29 КпШС України передбачено, що поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу. Для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю розведеного подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності.

Аналогічні норми містяться у статті 72 СК України.

Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Згідно із статтею 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд, належним чином не перевірив в повному обсязі фактичних обставин справи, що мають суттєве значення для її вирішення, не надав належної оцінки наданим сторонами доказам у їх сукупності та дійшов передчасного висновку про те, що позивачем пропущено строк позовної давності при зверненні з цим позовом.

Апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позовних вимог через пропуск позивачем строку позовної давності зауважив, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Такі висновки апеляційного суду суперечать встановленим обставинам справи.

Апеляційний суд дійшов помилкових висновків про те, що в даному випадку трирічний строк обчислюється з моменту розірвання шлюбу, про дату якого позивачу було відомо.

Встановлено, що свідоцтво про право власності на спірне нерухоме майно на своє ім`я відповідач отримала 18 грудня 2008 року, спір між сторонами виник щодо нерухомості, яка будувалась під час перебування сторін у шлюбі, на чому наполягає позивач.

Апеляційним судом належним чином не перевірено з якого часу позивач дізнався про своє порушене право, зокрема, не надано оцінки аргументам позивача про те, що про порушення свого права він дізнався під час розгляду зазначеної справи, а саме, після подання відповідачем 16 жовтня 2014 року заперечення на позов, з якого йому стало відомо про наявність спірного свідоцтва про право власності від 2008 року, оскільки після розлучення з відповідачем він продовжував проживати у спірному будинку, був у ньому прописаний, тому підстав вважати, що його право порушене, у нього не було.

Не з`ясованим апеляційним судом залишився статус спірного будинку, зокрема, чи є цей будинок спільним майном подружжя, чи набутий був ОСОБА_2 у особисту приватну власність.

Разом з цим, апеляційним судом не враховано висновки та мотиви скасування попередніх судових рішень у даній справі, що викладені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України від 24 лютого 2016 року. Так, суд зазначив, що при визначенні початку перебігу позовної давності слід виходити з часу, коли особа довідалася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного з подружжя. А в силу частини четвертої статті 338 ЦПК України 2004 року висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу статті 411 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 13 червня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасована постанова суду апеляційної інстанції втрачає законну силу та подальшому виконанню не підлягає.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська Судді:С. Ю. Бурлаков Є. В. Коротенко В. М. Коротун В. П. Курило