Єдиний унікальний номер 234/7766/18 Номер провадження 22-ц/804/2216/19

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Канурної О.Д., Тимченко О.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Самойленко Г.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Донецької обласної державної адміністрації, Донецької обла-сної військово-цивільної адміністрації Ларіної Н.В.

представника третьої особи ОКП «Донецьктеплокомуненерго» Суворової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області у залі судових засідань № 3 цивільну справу № 234/7766/18 за позовом ОСОБА_2 до Донецької обласної державної адміністрації, Донецької обласної військово-цивільної адмініс-трації, третя особа: Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» про ви-знання незаконним розпорядження про звільнення, поновлення на роботі, з апеляційною скар-гою позивача ОСОБА_2 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 02 липня 2019 року (суддя першої інстанції Пікалова Н.М.), -

В С Т А Н О В И В :

У травні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Донецької обласної державної адміністрації, Донецької обласної військово - цивільної адміністрації, третя особа Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» (далі ОКП «Донецьктепло-комуненерго») про визнання незаконним розпорядження про звільнення, поновлення на робо-ті.

Позовна заява вмотивована тим, що з 28 травня 2012 року він обіймав посаду генерального директора ОКП «Донецьктеплокомуненерго». 27 травня 2018 року його було звільнено розпорядженням голови Донецької обласної державної адміністрації, керівника Донецької обласної військово-цивільної адміністрації № 64/7-18-рк від 10 травня 2018 року з посади генерального директора ОКП «Донецьктеплокомуненерго» у зв`язку із закінченням строку дії контракту відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Із вказаним розпорядженням голови Донецької обласної державної адміністрації, керів-ника Донецької обласної військово-цивільної адміністрації він не згоден, оскільки вважає його незаконним і безпідставним, та таким, що підлягає скасуванню із поновленням його на роботі на посаді генерального директора ОКП «Донецьктеплокомуненерго» з наступних підстав.

28 травня 2012 року відповідно до розпорядження голови Донецької обласної ради від 28 травня 2012 року № 41 кс між ним та Донецькою обласною радою було укладено контракт, згідно із яким позивача призначено на посаду генерального директора ОКП «Донецьктепло-комуненерго» строком на один рік з 28 травня 2012 року до 27 травня 2013 року. Вказаний контракт було продовжено розпорядженням голови Донецької обласної ради від 05 квітня 2013 року № 35 кс строком на один рік з 28 травня 2013 року до 27 травня 2014 року. Наступ-ним розпорядженням голови Донецької обласної ради від 28 березня 2014 року № 48 кс конт-ракт позивача від 28 травня 2012 року було продовжено строком на один рік з 28 травня 2014 року до 27 травня 2015 року.

У зв`язку із складенням повноважень голови Донецької обласної ради на початку 2015 року через проведення АТО, відповідного розпорядження про продовження контракту між ним та Донецькою обласною радою з 27 травня 2015 року не видавалось, проте він продовжу-вав працювати на займаній посаді без продовження строку дії вказаного контракту.

У зв`язку із нескликанням сесії Донецької обласної ради у встановлені Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» строки, Указом Президента України від 05 березня 2015 року № 123/2015, на виконання Закону України «Про військово-цивільні адміністрації», Донецька обласна державна адміністрація 16 березня 2015 року набула статусу Донецької об-ласної військово-цивільної адміністрації, а голова Донецької обласної державної адміністрації - статусу керівника Донецької обласної військово-цивільної адміністрації.

У зв`язку із тим, що голова Донецької обласної військово-цивільної адміністрації не ви-магав припинення трудових відносин за контрактом, укладеним між ним та Донецькою обласною радою від 28 травня 2012 року, трудові відносини фактично тривали і з 28 травня 2015 року він продовжував працювати на посаді генерального директора ОКП «Донецьктеплокомуненерго» та виконувати покладені на нього обов`язки. Вважав, що за цих обставин вказаний контракт у відповідності до ст. 39-1 КЗпП набув статусу продовженого на невизначений строк.

У червні 2015 року постало питання переукладання стратегічно важливих контрактів на постачання природного газу на ОКП «Донецьктеплокомуненерго» для забезпечення безпере-бійної діяльності підприємства і безперебійного надання населенню послуг. Контрагенти, зок-рема керівництво НАК Нафтагаз України, ставили під сумнів його повноваження щодо керів-ництва підприємством та відмовлялись підписувати відповідні договори. У зв`язку з цим у червні 2015 року між позивачем і Донецькою обласною військово-цивільною адміністрацією 28 травня 2015 року було підписано додатковий контракт строком на 3 роки, тобто до 27 трав-ня 2018 року, для підтвердження своїх повноважень перед контрагентами та забезпечення безперебійної роботи підприємства і безперебійного надання послуг населенню.

При цьому ОСОБА_2 звертав увагу суду на те, що контракт, який був укладений між ним та Донецькою обласною радою 28 травня 2012 року, розірвано або припинено не було і припинення його жодна із сторін не вимагала.

Оскільки починаючи з 27 травня 2015 року він фактично продовжив працювати на посаді генерального директора ОКП «Донецьктеплокомуненерго» та виконувати свої обов`язки за цим контрактом, вважає вказаний контракт набув статусу такого, що укладений на невизначений строк, а його звільнення є безпідставним та незаконним.

Позивач посилався на те, що незаконність розпорядження голови Донецької обласної державної адміністрації, керівника Донецької обласної військово-цивільної адміністрації № 64/7-18-рк від 10 травня 2018 року, відповідно до якого його було звільнено з посади генера-льного директора ОКП «Донецьктеплокомуненерго» у зв`язку із закінченням строку дії конт-ракту саме з 27 травня 2018 року, підтверджується самим розпорядженням, тому, що 27 трав-ня 2018 року та 28 травня 2018 року є святковим і неробочим днями відповідно. Останнім днем перебування його на посаді мав бути 29 травня 2018 року.

Тобто, його звільнення з посади днем раніше ніж це передбачено законом, є звільненням працівника з ініціативи власника, що в свою чергу регулюється ст.ст. 40 та 41 КЗпП і передба-чають інші підстави ніж за закінчення строку договору як це передбачено п. 2 ч.1 ст. 36 КЗпП.

Крім того, позивач звертав увагу суду на той факт, що його було звільнено під час пере-бування на лікарняному, що в свою чергу заборонено відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП.

На думку позивача, є всі підстави стверджувати про незаконність розпорядження голови Донецької обласної державної адміністрації, керівника Донецької обласної військово-цивільної адміністрації № 64/7-18-рк від 10 травня 2018 року про його звільнення з посади генерального директора ОКП «Донецьктеплокомуненерго».

У додаткових поясненнях до позову позивач вказує на відсутність рішення уповноваже-ного органу управління юридичної особи та іншого розпорядчого документу про його звіль-нення з посади генерального директора ОКП «Донецьтеплокомуненерго» у відповідності до контракту від 28 травня 2012 року. Згідно відомостей в Єдиному державному реєстрі юридич-них осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_2 станом аж до 05 червня 2018 року був керівником ОКП «Донецьктеплокомуненерго». Відомості щодо зміни сторони у контракті та обсягів повноважень, обов`язків і обмежень сторін за контрактом від 28 травня 2015 року у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» не вносились, оскільки на його переконання відповідного рішення чи розпорядження керівника Донецької обласної військо-во-цивільної адміністрації про укладення із ОСОБА_2 контракту від 28 травня 2015 ро-ку не існувало аж до 27 травня 2018 року. Записи в трудовій книжці позивача про звільнення його з посади генерального директора ОКП «Донецьктеплокомуненерго» 27 травня 2015 року з`явилися вже після його звільнення 27 травня 2018 року. Позивач наголошував, що після закінчення строку дії контракту, який був укладений між ним та Донецькою обласною радою 28 травня 2012 року, він продовжив працювати на посаді, а тому контракт набув статусу такого, що укладений на невизначений строк. Звернув також увагу суду на те, що ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 07 червня 2016 року у справі № 234/1466/16-ц було встановлено, що контракт, укладений між Донецькою обласною радою і ОСОБА_2 від 28 травня 2012 року вважається таким, що укладений на невизначений строк.

02 липня 2017 року рішенням Краматорького міського суду Донецької області у задово-ленні позовних вимог ОСОБА_2 до Донецької обласної державної адміністрації, Донець-кої обласної військово-цивільної адміністрації, третя особа ОКП «Донецьктеплокомуненерго» про визнання незаконним розпорядження про звільнення, поновлення на роботі відмовлено.

Не погодившись із судовим рішенням, позивач ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адво-кат ОСОБА_1 , посилаючись на порушення та неправильне застосування норм процесуаль-ного і матеріального права, що призвело до неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи і ухвалення помилкового рішення, в апеляційній скарзі просить скасувати рішення Краматорського міського суду Донецької області від 02 липня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач звертає увагу апеляційного суду, що зі змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що суд першої інстанції розглядав лише одну обставину по справі як підставу для задоволення або відмови у задоволенні позову, а саме укладання та пролонгацію контрактів від 27 травня 2012 року із Донецькою обласною радою та від 27 травня 2015 року із Донецькою обласною державною адміністрацією, керівни-ком Донецької обласної військово-цивільної адміністрації. При цьому, позивач жодним чином не посилався на підписання контракту від 27 травня 2015 року із Донецькою обласною війсь-ково-цивільною адміністрацією як на доказ пролонгації контрактів з метою доведення неза-конності звільнення його з посади генерального директора ОКП «Донецьктеплокомуненерго».

Аналізуючи зміст рішення, позивач зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції не було розглянуто всі обставини, на які посилався позивач і які, на його думку, ма-ють значення для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, що є одностороннім розглядом справи, яке призвело до порушення основних засад, завдання та принципів цивіль-ного судочинства, порушення норм процесуального права, а також невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Крім того, судом першої ін-станції не було застосовано норми матеріального права, на які посилався позивач у своїй по-зовній заяві, додаткових поясненнях і доповненнях до позову, відповіді на відзив та пояснення третьої особи поданих до суду.

Відповідачем Донецькою обласною адміністрацією, Донецькою обласною військово-цивільною адміністрацією на апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 подано письмовий відзив, в якому Донецька обласна адміністрація, Донецька обласна військово-цивільна адміні-страція заперечує у повному обсязі проти апеляційної скарги позивача, вважає рішення Кра-маторського міського суду Донецької області від 02 липня 2019 року законним і обґрунтова-ним, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, з повним з`ясуванням обставин що мають значення для справи. При цьому зазначає, що доводи апеля-ційної скарги ОСОБА_2 є необґрунтованими і безпідставними, містять посилання на об-ставини, які спростовані доказами, наявними в матеріалах справи, та суперечать фактичним обставинам та обставинам, які встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили; в апеляційній скарзі позивачем зазначена завідомо недостовірна інформація щодо фактичних обставин справи (формальний характер контракту від 28 травня 2015 року, вимушене підпи-сання у червні 2015 року додаткового контракту від 28 травня 2015 року, не існування до 27 травня 2018 року розпорядження від 08 травня 2015 року № 107рк стосовно звільнення і приз-начення ОСОБА_2 за новим контрактом, внесення записів до трудової книжки стосовно цього розпорядження у момент звільнення).

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції у повному обсязі з`ясував обста-вини, що мають значення для справи, та підтверджуються наявними в матеріалах справи дока-зами. Так судом з`ясовані обставини щодо призначення ОСОБА_2 на посаду генерального директора ОКП «Донецьктеплокомуненерго» 28 травня 2012 року, укладення ним контракту з Донецькою обласною радою 28 травня 2012 року, продовження цього контракту на один рік у 2013 та 2014 роках. Судом першої інстанції також з`ясовані обставини щодо набуття Донецькою облдержадміністрацією статусу обласної військово-цивільної адміністрації та повноважень з призначення і звільнення керівників об`єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, що перебуває в управлінні обласної ради, укладення 28 травня 2015 року контракту між ОСОБА_2 та Донецькою облдержадміністрацією, обласною військово-цивільною адміністрацією, про звільнення ОСОБА_2 з посади 27 травня 2015 року та призначення на посаду на умовах нового контракту з 28 травня 2015 року на підставі відповідної заяви ОСОБА_2 строком на три роки, про укладення додаткових угод до контракту від 28 травня 2015 року та про звільнення ОСОБА_2 27 травня 2018 року у зв`язку із закінченням строку дії контракту згідно з розпорядженням голови облдержадміністрації, керівника обласної віськово-цивільної адміністрації від 10 травня 2018 року № 64/7-18-рк.

Письмовий відзив на апеляційну скаргу третьою особою ОКП «Донецьктеплокомунене-рго» на час розгляду справи не наданий.

Частиною 3 ст. 360 ЦПК України визначено, що відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунто-ваність рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_2 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Позивач ОСОБА_2 судову повістку - повідомлення про розгляд справи 09 жовтня 2019 року отримав 04 вересня 2019 року, що підтверджується рекомендованими повідомлен-нями про отримання поштового відправлення (а.с. 71).

Позивач апеляційний суд про причини неявки у судове засідання 09 жовтня 2019 року не повідомив і відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України вважається, що він не з`явився у судове засідання без поважних причин.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача, явка якого у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до частини 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем не порушено процедуру звільнення позивача, його звільнення проведено згідно із законом, при цьому його права не порушені.

З матеріалів справи вбачається, що 28 травня 2012 року відповідно до розпорядження го-лови Донецької обласної ради від 28 травня 2012 року № 41 кс між ОСОБА_2 та Доне-цькою обласною радою було укладено контракт згідно із яким він призначений на посаду ге-нерального директора ОКП «Донецьктеплокомуненерго» строком на один рік з 28 травня 2012 року до 27 травня 2013 року (а.с. 9-13 т. 1).

Розпорядженням голови Донецької обласної ради від 05 квітня 2013 року № 35кс було продовжено контракт, укладений між ОСОБА_2 та Донецькою обласною радою 28 травня 2012 року, з 28 травня 2013 року строком на один рік, тобто до 27 травня 2014 року (а.с. 17 т. 1).

Також, розпорядженням голови Донецької обласної ради від 28 березня 2014 року № 48кс було продовжено контракт, укладений між ОСОБА_2 та Донецькою обласною ра-дою 28 травня 2012 року, з 28 травня 2014 року строком на один рік, тобто до 27 травня 2015 року (а.с. 18 т. 1).

У зв`язку із не скликанням сесії Донецької обласної ради у встановлені Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» строки, Указом Президента України від 05 березня 2015 року № 123/2015, на виконання Закону України «Про військово-цивільні адміністрації», Донецька обласна державна адміністрація 16 березня 2015 року набула статусу Донецької об-ласної військово-цивільної адміністрації, а голова Донецької обласної державної адміністрації - статусу керівника Донецької обласної військово-цивільної адміністрації.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про військово-цивільні адміністрації» об-ласні військово-цивільні адміністрації поряд із здійсненням повноважень місцевих державних адміністрацій на відповідній території також здійснюють повноваження з управління об`єкта-ми спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, що перебува-ють в управлінні районних і обласних рад (крім вирішення питань відчуження, у тому числі шляхом приватизації, таких об`єктів); призначення і звільнення їх керівників.

27 квітня 2015 року за № 09/123 було подання від в.о. начальника департаменту О.С ОСОБА_3 Со-ловей про призначення на посаду генерального директора ОКП «Донецьктеплокомуненерго» ОСОБА_2 та укладання з ним контракту на три роки ( а.с. 86-87 т. 1).

Розпорядженням голови обласної держаної адміністрації, керівником обласної військо-во-цивільної адміністрації від 08 травня 2015 року № 107рк, ОСОБА_2 27 травня 2015 року звільнено з посади генерального директора обласного комунального підприємства «До-нецьктеплокомуненерго» у зв`язку із закінченням строку дії контракту від 28 травня 2012 ро-ку, згідно до п. 2 ст. 36 КЗпП України. (а.с. 85 т. 1).

25 травня 2015 року ОСОБА_2 уклав контракт із Донецькою обласною військово-цивільною адміністрацією від 28 травня 2015 року строком на 3 роки, тобто до 27 травня 2018 року (а.с. 19-21, 85 т. 1).

27 квітня 2018 року за № 02/1/366 було подання директора департаменту житлово-комунального господарства Баранник О.Л ОСОБА_3 про звільнення 27 травня 2018 року ОСОБА_2 з посади генерального директора ОКП «Донецьктеплокомуненерго» у зв`язку із закінченням дії контракту згідно з п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України ( а.с. 83-84 т. 1).

Згідно до розпорядження голови обласної держаної адміністрації, керівника обласної військово-цивільної адміністрації від 10 травня 2018 року № 64/7-18-рк ОСОБА_2 звіль-нено з посади генерального директора обласного комунального підприємства «Донецьктепло-комуненерго» з 27 травня 2018 року у зв`язку із закінченням строку дії контракту, згідно з п. 2 ч.1 ст. 36 КЗпП України. Підстава: подання департаменту житлово - комунального господарс-тва облдержадміністрації, контракт від 28 травня 2015 року) (а.с. 82 т. 1).

Доводом апеляційної скарги є те, що трудовий контракт від 28 травня 2012 року неодно-разово продовжувався, а з 28 травня 2015 року, після закінчення строку його дії, трудові від-носини фактично тривали і позивач продовжував працювати на посаді генерального директора ОКП «Донецьктеплокомуненерго» та виконувати покладені на нього обов`язки, з огляду на що вказаний контракт відповідно до ст. 39-1 КЗпП набув статусу продовженого на невизначений строк.

Розглядаючи ці вимоги, апеляційний суд виходить із такого.

За змістом ч. 3 ст. 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов`язки та відповідальність сторін, умови матеріального забез-печення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Пунктом 8 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом.

Відповідно до підпункту 5.2. трудового контракту між сторонами цей контракт припи-няється після закінчення терміну його дії. Його продовження, або укладення на новий чи ін-ший термін у відповідності до підпункту 5.5 передбачено за угодою сторін.

Відповідно до змісту ч. 2 ст. 23 та ч. 2 ст. 39-1 КЗпП України трудові догово-ри, що були переукладені один чи декілька разів, вважаються такими, що укладені на невизна-чений строк, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 23 КЗпП України, тобто щодо стро-кових трудових договорів укладених у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими акта-ми.

Згідно абз. 3 п.п. 1-2 Постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2008 року N 777 «Про проведення конкурсного відбору керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки», контракт з керівником суб`єкта господарювання державного сектору економіки укладається міністерством, Фондом державного майна, іншим органом, що здійс-нює управління об`єктами державної власності, у порядку, передбаченому постановами Кабі-нету Міністрів України від 19 березня 1993 р. № 203 "Про застосування контрактної форми трудового договору з керівником підприємства, що є у державній власності" і від 2 серпня 1995 р. № 597 "Про Типову форму контракту з керівником підприємства, що є у державній власності", статутом зазначеного суб`єкта.

Згідно з ч. 3 ст. 21 КЗпП України, ч. 4 ст. 65 Господарського кодексу України, п. 4 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» та п. 3 Положення про порядок укладання контракту з керівником підприємства, що є у державній власності, при прийманні на роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1993 року № 203 (із змінами та доповненнями), обов`язковим є зазначення строку дії контрак-ту з керівником підприємства, що є у державній власності.

Таким чином, оскільки трудові відносини з позивачем носять строковий характер, після закінчення терміну дії контракту за будь яких обставин він не може набути статусу продов-женого на невизначений строк, оскільки положення ст. 39-1 КЗпП України на нього не поши-рюються.

Аналогічна правова позиція викладена в рішенні Верховного Суду України від 23 лютого 2011 року у справі № 6-6139св10.

З огляду на викладене довід апеляційної скарги про те, що контракт, укладений між позивачем та Донецькою обласною державною адміністрацією набув статусу продовженого на невизначений строк не ґрунтується на законі.

Доводом апеляційної скарги щодо незаконності розпорядження голови Донецької облас-ної державної адміністрації, керівника Донецької обласної військово-цивільної адміністрації № 64/7-18-рк від 10 травня 2018 року, яким позивача було звільнено з посади генерального директора ОКП «Донецьктеплокомуненерго» у зв`язку із закінченням строку дії контракту саме з 27 травня 2018 року є та обставина, що 27 травня 2018 року припадає на святковий день. Позивач також звернув увагу суду на той факт, що його було звільнено під час перебу-вання на лікарняному, що в свою чергу заборонено відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП.

Конституційний Суд України у справі від 4 вересня 2019 року N 6-р(II)/2019 за консти-туційною скаргою ОСОБА_4 щодо відповідності Конституції Украї-ни (конституційності) положень ч. 3 ст. 40 КЗпП України дійшов висновку, що положення ч. 3 ст. 40 Кодексу є такими, що поширюються на усі трудові правовідносини та не супере-чать Конституції України. Зокрема вони розповсюджуються на трудові правовідносини за контрактом, що є гарантією захисту таких працівників від незаконного звільнення.

З матеріалів справи вбачається, що позивач з 08 травня 2018 року перебував на лікарня-ному, який було закрито 25 травня 2018 року. До роботи позивач мав стати 26 травня 2018 року (а.с. 22,23).

Розглядаючи цей довід апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з того, що розпо-рядженням № 64/7-18-рк від 10 травня 2018 року голова Донецької обласної державної адміні-страції, керівник Донецької обласної військово-цивільної адміністрації поставив до відома ОСОБА_2 про те, що термін контракту спливає та відсутність наміру у його переукладен-ні. Дійсно, воно було винесено під час перебування позивача на лікарняному, проте дата самого звільнення цим розпорядженням визначена 27 травня 2018 року, коли лікарняний вже було закрито.

З огляду на викладене, довід апеляційної скарги про звільнення позивача під час його перебування на лікарняному не відповідає обставинам справи.

Оскільки день звільнення 27 травня 2018 року, визначений розпорядженням № 64/7-18-рк від 10 травня 2018 року, дійсно припадає на святковий день Трійцю (неділя), наступний день понеділок 28 травня 2018 року також є вихідним днем, суд першої інстанції у відповід-ності до ч. 3 ст. 235 КЗпП України мав змінити дату звільнення позивача, зазначивши дату найближчого робочого дня (ч. 5 ст. 241-1 КЗпП).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05 березня 2018 року у справі № 439/704/17.

Отже, вирішуючи даний спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в повному об`ємі з`ясував права та обов`язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку.

Разом з тим суд не звернув уваги на ту обставину, що останній день строку дії контракту припав на святковий день, з огляду на що мав застосувати положення ч. 5 ст. 241-1 КЗпП України та змінити дату звільнення ОСОБА_2 .

Відповідно до п. 3 п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рі-шення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення суду першої інстанції повні-стю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропор-ційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звіль-няється від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях як пози-вач у справі за позовом про поновлення на роботі, судові витрати слід віднести на користь держави.

Керуючись ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 задовольнити частково.

Змінити дату звільнення ОСОБА_2 з роботи у зв`язку із закін-ченням терміну дії контракту (пункт 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України) на 29 травня 2018 року.

В іншій частині рішення Краматорського міського суду Донецької області від 02 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: Ю.М. Мальований

Судді:

О.Д. Канурна

О.О.Тимченко

Повне судове рішення складено 10 жовтня 2019 року.

Головуючий суддя: Ю.М. Мальований