Постанова

Іменем України

02 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 159/5506/14-ц

провадження № 61-28193св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач),

суддів: Жданової В. С., Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,

учасники справи за первісним позовом:

позивач - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Товариство з обмеженою відповідальністю «КовЕл», ОСОБА_4 ,

учасники справи за зустрічним позовом:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Волинської області від 29 червня 2017 року у складі колегії суддів: Русинчука М. М., Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2014 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Товариство з обмеженою відповідальністю «КовЕл» (далі - ТОВ «КовЕл»), ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позов мотивовано тим, що 28 грудня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту, згідно з яким останньому було надано кредит у розмірі 103 000 швейцарських франків зі строком повернення не пізніше 27 грудня 2017 року та сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 7,99 % річних.

Для забезпечення виконання умов кредитного договору в цей же день між банком та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ТОВ «КовЕл» були укладені договори поруки, згідно з якими останні поручилися перед банком за виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору в повному обсязі.

Крім того, зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором забезпечені договором іпотеки від 28 грудня 2006 року, укладеним між банком та ОСОБА_4 , згідно з яким остання передала в іпотеку банку земельну ділянку, площею 1 290 кв. м та житловий будинок, загальною площею 277,4 кв. м, які знаходяться по АДРЕСА_1 .

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов договору про надання споживчого кредиту утворилась заборгованість, яка станом на 01 вересня 2014 року становить 45 614,69 швейцарських франків, з яких: 44 144,04 швейцарських франків - заборгованість за кредитом; 1 470,65 швейцарських франків - заборгованість за процентами; 20 396,37 грн - пеня за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування кредитом, та яку банк просив стягнути солідарно з боржника та поручителів.

Крім того банк, в рахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 28 грудня 2006 року, просив звернути стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку, площею 1 290 кв. м та житловий будинок, загальною площею 277,4 кв. м, які знаходяться по АДРЕСА_1 шляхом їх реалізації на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною 2 770 920 грн.

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту, посилаючись на те, що при його укладенні банк не дотримався вимог частини другої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема, не роз`яснив йому особливості кредитування у швейцарських франках, запропонував невигідну для нього схему кредитування, не попередив про валютні ризики, не довів до нього реальну вартість кредиту. Позивач вважає, що оскільки кредит фактично виданий у гривнях, то і відсотки мають сплачуватися у гривнях, а не у швейцарських франках. Банк встановив у договорі комісійні виплати, що суперечать положенням статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів». У договір включена дискримінаційна умова щодо збільшення процентної ставки, умови кредитного договору є несправедливими, оскільки всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 19 квітня 2017 року в задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ПАТ «УкрСиббанк» пропустив позовну давність, відповідач просив застосувати наслідки її спливу, що є підставою для відмови в позові. Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив із того, що при укладенні оспорюваного договору банком не були порушені положення Закону України «Про захист прав споживачів», а неможливість позичальника виконувати зобов`язання за кредитним договором через обставини, які він не міг передбачити, не може бути підставою для визнання його недійсним.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 29 червня 2017 року рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 19 квітня 2017 року в частині вимог до ТОВ «КовЕл» скасовано та провадження в цій частині закрито.

Закриваючи провадження у справі, апеляційний суд виходив із того, що спір між юридичними особами, які виникають з кредитних правовідносин належать до компетенції господарських судів, а тому провадження у справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ТОВ «КовЕЛ» підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 205 ЦПК України.

Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 29 червня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк» задоволено, рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 19 квітня 2017 року в частині вирішення первісного позову скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором від 28 грудня 2006 року в розмірі 45 614,69 швейцарських франків, що еквівалентно 654 114,65 грн. В рахунок погашення вказаної заборгованості звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 28 грудня 2006 року, а саме: на земельну ділянку, площею 1 290 кв. м та житловий будинок, загальною площею 277,4 кв. м, які знаходяться по АДРЕСА_1 , які належать на праві власності ОСОБА_4 , шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження. Встановлено початкову ціну для земельної ділянки в 392 668 грн, а для житлового будинку - 2 378 250 грн. В задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 відмовлено. Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 19 квітня 2017 року в частині відмови в задоволенні зустрічного позову залишено без змін.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині вирішення первісного позову, апеляційний суд виходив із того, що порушене право ПАТ «УкрСиббанк» піддягає захисту, а також із того, що банк не пропустив позовну давність, оскільки у зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, банк змінив строк його виконання до 29 березня 2010 року, однак ОСОБА_1 після зазначеної дати продовжував виконувати свої зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту та останній платіж ним було здійснено 29 серпня 2014 року, чим вчинив дії, які свідчать про визнання ним свого боргу та переривання позовної давності, тому первісний позов в частині вимог до ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні первісного позову в частині вимог до поручителів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , апеляційний суд виходив із того, що порука зазначених поручителів припинилася, що підтверджується рішенням Апеляційного суду Волинської області від 17 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «УкрСиббанк» про припинення договору поруки, а також рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 10 грудня 2015 року, залишеним в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2016 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «УкрСиббанк» про припинення договору поруки, тому солідарна відповідальність поручителів відсутня і в цій частині вимоги банку не підлягають задоволенню.

Крім того, апеляційний суд, задовольняючи первісний позов в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, виходив із того, що у зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, у кредитора виникло право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішення апеляційного суду в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання кредитного договору недійсним не оскаржувалось, тому апеляційним судом не переглядалось.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У липні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалене у справі рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення апеляційного суду ґрунтується на припущеннях та ухвалене за відсутності належних та допустимих доказів, передбачених законом для доказування конкретних обставин, а саме належних та допустимих доказів, що підтверджують вчинення дій позичальником, які переривають позовну давність.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У поданих у вересні 2017 року запереченнях, ПАТ «УкрСиббанк» просить відхилити касаційну скаргу ОСОБА_1 та залишити без змін оскаржуване судове рішення апеляційного суду, яке є законним та обґрунтованим.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

21 травня 2018 року справу № 159/5506/14-ц за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ТОВ «КовЕл», ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання недійсним кредитного договору передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 02 вересня 2019 року вищевказану справу призначено до судового розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статі 400 цього Кодексу.

За правилами частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах доводів касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди попередніх інстанцій установили, що 28 грудня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту, згідно з яким останньому надано кредит у розмірі 103 000 швейцарських франків, зі сплатою 7,99 % річних за користування кредитом та кінцевим терміном повернення кредиту до 27 грудня 2017 року.

Для забезпечення зобов`язань за вищевказаним договором, в цей же день, між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ТзОВ «КовЕл», були укладені договори поруки, згідно з якими поручителі, кожен окремо, зобов`язувалися відповідати перед банком за належне виконання зобов`язань за кредитним договором у тому ж розмірі, що і боржник, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору.

Крім того, з метою забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором 28 грудня 2006 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки, згідно з яким остання передала в іпотеку банку належне їй нерухоме майно, а саме: земельну ділянку, загальною площею 1 290 кв. м та житловий будинок, загальною площею 277,4 кв. м, що знаходяться по АДРЕСА_1 .

Згідно розрахунку наданого ПАТ «УкрСиббанк» у ОСОБА_1 , станом на 01 вересня 2014 року виникла заборгованість в розмірі 45 614,69 швейцарських франків, з яких: 44 144,04 швейцарських франків - кредитна заборгованість, 1 470,65 швейцарських франків - заборгованість за процентами за користування кредитом; заборгованість по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредит - 20 396,37 грн.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598, статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статтею 1050 ЦК України також передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Частиною першою статті 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

За змістом статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом.

Суд апеляційної інстанції встановив, що рішенням Апеляційного суду Волинської області від 17 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «УкрСиббанк» про припинення договору поруки, залишеного без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 вересня 2016 року, визнано припиненою поруку за договором поруки від 28 грудня 2006 року, укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 .

Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 10 грудня 2015 року по цивільній справі за аналогічним позовом ОСОБА_2 до ПАТ «УкрСиббанк», залишеного в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2016 року, порука визнана також припиненою за договором поруки від 28 грудня 2006 року, укладеним між ОСОБА_2 та ПАТ «УкрСиббанк».

Крім того, вищезазначеною ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2016 року встановлено, що пред`явивши 15 лютого 2010 року вимогу боржнику ОСОБА_1 про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, змінив строк виконання основного зобов`язання й був зобов`язаний пред`явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати, однак із позовом про стягнення заборгованості з позичальника та поручителів банк звернувся лише у вересні 2014 року.

Відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи судами, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про те, що оскільки відповідно до вищевказаних судових рішень порука за укладеними між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 , ОСОБА_2 договорами поруки, які були укладені для забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором від 28 грудня 2006 року, припинилася, тому відсутні підстави для стягнення заборгованості, яка виникла у позичальника з указаних поручителів.

В той же час колегія суддів не може погодитися з висновками апеляційного суду щодо задоволення вимог банку про стягнення заборгованості в повному обсязі з ОСОБА_1 та звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення виниклої заборгованості у позичальника, з огляду на таке.

Як правильно встановили суди, що підтверджується вищевказаними рішеннями та відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України не підлягає доказуванню, 15 лютого 2010 року банк направив боржнику ОСОБА_1 вимогу про дострокове повернення кредиту за кредитним договором від 28 грудня 2006 року в повному обсязі.

Згідно з пунктом 11.1. кредитного договору, погоджений сторонами, у випадку настання обставин, визначених у п. п. 2.3., 4.9., 5.3., 5.5., 5.6., 5.8., 5.10., 7.4., 9.2., 9.14. цього договору та направлення банком на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов за цим договором протягом 31 (тридцяти одного) календарного дня з дати одержання вищевказаного повідомлення (вимоги) від банку, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 32 (тридцять другий) календарний день з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку. При цьому у випадку неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) в результаті зміни позичальником адреси без попереднього про це письмового повідомлення банку чи в разі неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) банку з інших підстав протягом 40 (сорока) календарних днів з дати направлення повідомлення (вимоги) банком, вважати термін повернення кредиту таким, що настав, на 41 (сорок перший) календарний день з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку.

Отже, строк виконання основного зобов`язання змінений і кредит мав бути повернутий позичальником достроково до 28 березня 2010 року.

Отже зверненням 15 лютого 2010 року до ОСОБА_1 з вимогою про дострокове стягнення всієї заборгованості за кредитним договором, банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору та порядку сплати процентів за користування кредитом та використав своє право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. При цьому кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів (стаття 1048 ЦК України).

Такий правовий висновок узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постановах Великої Палати Верховного суду від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12 (провадження № 14 - 10цс18) та від 04 липня 2018 року по справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

Звертаючись до суду з указаним позовом, ПАТ «УкрСиббанк» просило стягнути з відповідача, зокрема, заборгованість за процентами за користування кредитом станом на 01 вересня 2014 року, пеню за несвоєчасну сплату процентів та за несвоєчасне повернення кредиту.

Отже, банк нараховував проценти на прострочену суму кредиту та неустойку й після закінчення строку дії договору, а тому обґрунтованість позову в цій частині підлягає перевірці.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив.

За таких обставин та з урахуванням заявлених позовних вимог, суд апеляційної інстанції, задовольняючи первісний позов про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки та визначаючи загальний розмір заборгованості, не врахував, що після звернення ПАТ «УкрСиббанк» з вимогою про дострокове стягнення кредиту в повному обсязі, змінився порядок, умови і строк дії кредитного договору, тобто на час звернення з такою вимогою вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі, у зв`язку з чим суд не звернув уваги на те, що право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та неустойку припинилися і кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки.

Зазначене свідчить про неповне встановлення судом апеляційної інстанції фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, порушення норм процесуального права, що проявилося у тому числі у невиконанні обов`язку належного дослідження доказів. Тому рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до цього суду.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Частиною першою статті 400 ЦПК Українивизначено, що суд касаційної інстанції під час розгляду справи в касаційному порядку не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегія суддів вважає, що суд не виконав своїх обов`язків, визначених законом, рішення суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу статті 411 ЦПК Україниє підставою для його скасування з передачею справи у цій частині на новий апеляційний розгляд.

При новому розгляді справи, апеляційному суду необхідно врахувати правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12 (провадження № 14 - 10цс18) та від 04 липня 2018 року по справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), правильно визначити розмір заборгованості, яка підлягає стягненню та в рахунок погашення якої необхідно звернути стягнення на предмет іпотеки та вирішити спір з урахуванням досліджених доказів і встановлених обставин справи.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргуОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Волинської області від 29 червня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. О. Кузнєцов
Судді:В. С. Жданова В. М. Ігнатенко
С. О. Карпенко В. А. Стрільчук