Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/4222/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.06.2019 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області у складі головуючого- судді А.А.Надопта, секретар судового засідання С.С.Онисько, за участю позивачки ОСОБА_1 , представника позивачки адвоката В.В.Жилкіна, розглянувши у відкритому судовому судовому засіданні в залі суду м.Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа- служба у справах дітей Виноградівської РДА про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з уточненим позовом до ОСОБА_3 , третя особа- служба у справах дітей Виноградівської РДА, зокрема просить суд зобов`язати відповідачку ОСОБА_3 не чинити перешкоди в користуванні, розпорядженні позивачці ОСОБА_2 належної їй власністю - жилим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , визнати її такою, що втратила право користування, проживання в даному будинку, знятися з реєстрації в указаному жилому будинку разом із малолітньою донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у 20 денний строк з дня вступу судового рішення в законну силу.

В обгрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що вона є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_3 є рідна донькою позивачки. Враховуючи правила надання субсидій факт реєстрації відповідача перешкоджає позивачці оформити субсидію, створює додаткові витрати за комунальні послуги, позбавляє права розпорядитися майном на власний розсуд. Відповідачка не приймає участі в утриманні житла, більше чотирьох років без поважних причин не проживає у спірному будинку, а тому на підставі ст.71ЖК України втратила право користування таким. Позивач неможе отримати субсидії на комунальні послуги через те ,що в даному помешканні зареєстрована відповідачка ОСОБА_3 ..Таким чином, відповідач заважає позивачу вільно користуватись належним їй на праві приватної власності будинком та в добровільному порядку знятись із реєстрації не збирається, а тому позивач звернулась з даним позовом до суду.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини та просять позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомленою про день, час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та повідомила суд про те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року народила другу дитину, просила суд відмовити у задоволенні позову.

Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, свідків, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи із змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В судовому засіданн встановлено, що позивач ОСОБА_2 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11-14).

Відповідач ОСОБА_3 є рідна донькою позивачки.

З Акту депутата Виноградівської міської ради за №12 від 12.12.2018 року вбачається, що в м . Виноградів АДРЕСА_1 , відповідачка ОСОБА_3 , не проживає більше чотирьох років (а.с.18)

Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що відповідачка ОСОБА_3 та її неповнолітня донька ОСОБА_4 ,2005 року народження, не проживають в спірному будинку АДРЕСА_1 понад три з половиною років, хоча час від часу приходить до будинку.

Свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , дали аналогічні суду пояснення.

Відповідно до ст. ст.71,72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

При цьому, суд звертає увагу на те, що посилання позивача в позовній заяві на вимоги ст. 71 ЖК України є безпідставними, оскільки будинок належить позивачці ОСОБА_2 на праві приватної власності і питання визнання члена сімї власника житла таким, що втратив право на користування цим житлом регулюються нормами ст. 405 ЦК України, відповідно до якої члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

П.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» визначає, що у справах про визнання наймача або членів його сім`ї такими, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

У розумінні п. 1ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла, воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеним чи позбавленим свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав особи на житло (рішення у справі Пауєлл та Райнер проти Великобританії від 21.02.1990, Кривіцька та Кривіцький проти України від 02.12.2010 та Рохля проти Українивід 17.05.2011).

У Рішенні Європейського суду з прав людини Кривіцька та Кривіцький проти України (№8863/06) від 02 грудня 2010 року судом зазначено, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла. Концепція житла має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_3 зареєстрована в АДРЕСА_1 , без порушення встановленого законом порядку зі згоди власника будинку, що також стверджується довідкоюВиноградівського РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області за №Р-22 від 02.01.2019 року (а.с.21)

На підставі зібраних доказів судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 не проживає у житловому будинку за адресою в АДРЕСА_1 », з поважних причин, оскільки позивач чинить їй перешкоди у користуванні житлом, змінила замки у вхідних дверях будинку та ключі від замка вхідних дверей не передала відповідачці, хоча у будинку знаходяться особисті речі та майно відповідачки, яке вона придбала для семе та своєї дитини. Крім того, відповідач не має іншого житла, та змушена тимчасово проживати у будинку родичів.

Доводи позивачки ОСОБА_2 про те, що реєстрація відповідачки ОСОБА_3 , заважає позивачцйі в оформленні субсидії, не знайшли свого підтвердження, зокрема позивачкою не надано до суду докази звернення її до органів соціального захисту для отримання відповідної субсидії, а також те, що саме відповідачка ОСОБА_3 перешкоджає їй оформити субсидію, а тому зазначені обставини не можуть бути підставою для визнання відповідачки ОСОБА_3 та її двох дітей, такими, що втратили право на користування жилим приміщенням.

Стаття 47 Конституції України проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Статтею 310 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно ч. 4ст.311 ЦК України фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом.

Аналізуючи всі зібрані докази по справі та оцінюючи їх в сукупності та справедливості, суд приходить до висновку, що право користування відповідачем вище зазначеним житловим приміщенням підпадає під гарантії передбачені п.1ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції, а визнання відповідача втратившим право на користування житлом є невиправданим втручанням у його право на повагу до житла, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити за безпідставністю.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 10,12, 13, 18, 81, 259, 263-265, 268,272, 273, 351,352, 355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

В задоволенні уточненого позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа- Виноградівська міська рада, служба у справах дітей Виноградівської РДА про визнання особи такою, що втратила право користування житлом-відмовити.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Виноградівський районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1ст.354, ст.355ЦПКУкраїни).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано. Уразі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1,2ст.273ЦПК України).

Учасник справи,якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів здня вручення йому повного рішення (п.1ч.2 ст.354 ЦПКУкраїни).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропускуз інших поважних причин (ч.3ст.354ЦПКУкраїни).

Текст повного Рішення суду виготовлено 13.06.2019 року.

ГоловуючийА. А. Надопта