Номер провадження 2/756/652/19
РІШЕННЯ

Іменем України

08 жовтня 2019 року Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Луценка О.М.,

за участі секретаря судових засідань Галелюк Т.О.,

представника позивача Тасун Г.А.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

представника третьої особи Кузьменка М.І. ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , третя особа - Орган опіки та піклування Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання договору дарування недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання договору дарування недійсним. Вимоги позову обґрунтовані тим, що 09.11.2010 було укладено договір дарування, відповідно до якого позивач ОСОБА_4 подарував ОСОБА_1 та ОСОБА_5 у рівних частинах /частках/ кожній квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Дана квартира на час укладення договору дарування від 09.11.2010 належала йому на підставі свідоцтва про право власності від 29.06.2005. Позивач вважає, що договір дарування квартири є таким, що не відповідає вимогам закону, оскільки він, будучи дієздатною особою, вчинив даний правочин у момент, коли не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. На час укладення спірного договору позивач страждав серйозним психічним захворюванням, потребував невідкладної психіатричної допомоги, яка йому надавалась відповідними спеціалістами. Крім того, на той час у позивача були серйозні медичні проблеми із швидко прогресуючим захворюванням парного органу зору. Позивач фактично не розумів, що укладаючи договір дарування від 09.11.2010 відразу і назавжди позбавить себе права власності на єдине наявне у нього житло. Позивач ніколи не мав наміру за життя позбавляти себе права власності на спірну квартиру, у тому числі шляхом укладення будь-якого правочину про відчуження квартири.

Ухвалою суду від 02.03.2015 зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , третя особа - Орган опіки та піклування Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання договору дарування недійсним прийнято до спільного розгляду із позовом ОСОБА_1 , яка діє в свої інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , третя особа: Державна міграційна служба України, про усунення перешкод у користуванні житлом, виселення та зняття з реєстраційного обліку.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 18 травня 2017 року позов ОСОБА_1 , яка діє в свої інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , третя особа: Державна міграційна служба України, про усунення перешкод у користуванні житлом, виселення та зняття з реєстраційного обліку задоволено частково. Визнано ОСОБА_4 , 1966 року народження таким, що втратив право користування жилим приміщення за адресою: АДРЕСА_2 . У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання договору дарування недійсним залишено без розгляду.

Разом з тим, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 12.07.2017 постановлено рішення Оболонського районного суду м. Києва від 18 травня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , яка діє в свої інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , третя особа: Державна міграційна служба України, про усунення перешкод у користуванні житлом, виселення та зняття з реєстраційного обліку, а справу за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання договору дарування недійсним повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Представник позивача ОСОБА_6 у судовому засіданні вимоги позову підтримала, просила задовольнити з підстав, викладених у позові.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 у судовому засіданні вимоги позову не визнали, просили відмовити у задоволенні позову.

Представник третьої особи Кузьменко М.І. у судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як встановлено рішенням Апеляційного суду м. Києва від 12.07.2017 у справі №756/16729/14-ц, рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 10 вересня 2012 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розірваний. 09 листопада 2010 року між ОСОБА_4 (дарувальником) та ОСОБА_1 , ОСОБА_5 (обдаровувані) укладено Договір дарування квартири, посвідчений державним нотаріусом 14-ої Київської державної нотаріальної контори Іваненко Р.С. та зареєстрований в реєстрі за №3-3818 (а.с. 6 т. 1).

Згідно п. 1 Договору дарувальник подарував, а обдаровувані прийняли в дар в рівних частинах кожний квартиру під АДРЕСА_2 . Відповідно до витягу №36610555 від 07.12.2012 року та витягу №36748224 від 15.12.212 року про державну реєстрацію прав, виданих Комунальним підприємством Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 квартира АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності, частка кожної становить по 1/2 (а.с. 7-8 т. 1). Власником спірної квартири до укладення Договору дарування від 09.11.2010 року був ОСОБА_4 . Після укладення Договору дарування квартири власниками квартири стали члени його сім`ї дружина ОСОБА_1 та неповнолітня дочка ОСОБА_5 .

Крім того, позивач ОСОБА_4 у 2013 році звертався до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , треті особи: Оболонська районна у місті Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування , Головне управління юстиції у місті Києві, про визнання договору дарування квартири недійсним. Рішенням Оболонського районного суду м. Києві від 21.03.2014 у справі № 756/14667/13-ц у задоволенні позову відмовлено. Позивач вказував підставою позову те, що з метою уникнення накладення арешту на квартиру, яка в подальшому могла бути конфіскована, позивач під впливом тяжкої для нього обставини змушений був подарувати відповідачам належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_2 , тобто договір дарування квартири був фіктивним, не відповідав волевиявленню учасника правочину, вчинений під впливом тяжкої для нього обставини, а саме: можливість втрати квартири (а.с. 94-97 т. 1).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 17.06.2017 рішення Оболонського районного суду м. Києва від 21.03.2014 залишено без змін (а.с. 97-100 т. 1).

Відповідно до ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно ( дарунок) у власність.

Так, ст. 203 ЦК України, разом з іншим, встановлено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно зі ст. 30 цього ж кодексу, цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними.

Відповідно до виписки з амбулаторної картки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , лікарем-психіатром ОСОБА_7 встановлено діагноз - важкий депресивний епізод без психотичних симптомів, психогенно обумовлений F 32.2.

Для визначення психічного стану ОСОБА_4 на момент укладення оспорюваного правочину ухвалою суду від 11.11.2015 року було призначено судово-психіатричну експертизу, проведення якої було доручено експертам Київського міського центру судово-психіатричної експертизи.

Листом Київського міського центру судово-психіатричної експертизи від 03.12.2015 повернуто до суду матеріали цивільної справи для виконання клопотання експертів.

Ухвалою суду від 22.04.2016 постановлено направити зібрані матеріали судовим експертам Київського міського центру судово-психічної експертизи для продовження проведення амбулаторної судової-психічної експертизи, призначеної ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 11.11.2015.

ОСОБА_4 неодноразово викликався для проведення амбулаторної судово-психіатричної експертизи (а.с. 242, 247 т. 1; а.с. 9 т. 2). Однак, як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_4 не з`явився до Київського міського центру судово-психіатричної експертизи для проведення амбулаторної судово-психіатричної експертизи.

03.11.2016 року до суду надійшло повідомлення Київського міського Центру судово-психіатрічної експертизи про надання додаткових матеріалів, у зв`язку із складністю клінічної картини та з метою вирішення експертних питань, а саме допиту в судовому засіданні лікаря - психіатра ОСОБА_7 .

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 суду показав, що дійсно ОСОБА_4 проходив у нього обстеження у 2010 році.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до ст. 105 ЦПК України зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї із сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до ст. 89 ЦПК України.

Виходячи з аналізу чинного законодавства, вимоги про визнання правочину недійсним з цих підстав вирішуються з врахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до ст. 89 ЦПК України.

Згідно вимог ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Однак, висновок експерта для суду не є обов`язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 89 ЦПК України.

Та обставина, що ОСОБА_4 страждав стійким хронічним психічним захворюванням не підтверджується зібраними по справі доказами.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Крім того, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, позивач як сторона по справі зобов`язаний довести ті обставини на які він посилається як на правову підставу своїх вимог та заперечень.

Оскільки, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право.

Враховуючи зазначене та беручи до уваги, що доводи позивача не знайшли свого підтвердження зібраними у справі письмовими доказами, а тому суд приходить до висновку, що у задоволенні заявлених вимог ОСОБА_4 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-82, 89, 102-104, 113, 133, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , третя особа - Орган опіки та піклування Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання договору дарування недійсним - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання повного рішення - 15.10.2019.

Суддя О.М. Луценко