Головуючий у І інстанції Зінченко О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Іванової І.В., Мельника Я.С.,

при секретарі: Гановській А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали справи за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 20 травня 2019 року за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій просила вжити заходів забезпечення позову шляхом встановлення заборони державним реєстраторам та/або будь-яким іншим особам здійснювати будь-які дії щодо реєстрації зміни власника квартири АДРЕСА_1 , внесення будь-яких змін до державного реєстру речових прав на нерухоме майно, проведення будь-яких інших дій, спрямованих на звернення стягнення на іпотечне майно, а також виселення з квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , а також членів її родини: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Обгрунтовуючи заяву, ОСОБА_1 посилалась на те, щона початку квітня 2019 року до місця проживання її родини в квартирі АДРЕСА_1 прибули невідомі особи, які представились працівниками ТОВ «Кредитні ініціативи» та зазначили, що вони являються власниками вищевказаної належної позивачу квартири.

15 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до державного реєстратора з метою отримання витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якого нею було встановлено, що 18 березня 2019 року державний реєстратор комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Гуцуляк Т.В. зареєструвала право власності за ТОВ «Кредитні ініціативи» на її квартиру АДРЕСА_1 згідно іпотечного договору від 24 липня 2008 року.

Разом з тим, такі дії реєстратора та ТОВ «Кредитні ініціативи» є незаконними, оскільки рішенням Обухівського районного суду Київської області від 23 грудня 2013 року, яке набрало законної сили, було задоволено позов ТОВ «Кредитні ініціативи» та з метою задоволення вимог товариства про стягнення заборгованості було звернуто стягнення на предмет іпотеки у вигляді вищевказаної квартири шляхом проведення торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження». Таким чином, ТОВ «Кредитні ініціативи», проігнорувавши вищевказане судове рішення, самовільно на підставі договору іпотеки, який не був з ним укладений, зареєстрував за собою право власності на квартиру, чим порушив норми цивільного права та права заявника.

У зв`язку із вищенаведеними обставинами, ОСОБА_1 має намір звернутися до суду з позовом до ТОВ «Кредитні ініціативи» та державного реєстратора КП «Агенція адміністративних послуг» Гуцуляк Т.В. про скасування та поновлення державної реєстрації на нерухоме майно.

Враховуючи наявність реальної загрози настання обставин, що можуть істотно ускладнити поновлення порушеного права власності заявника на квартиру АДРЕСА_1 у разі задоволення їїпозову, ОСОБА_1 просила суд вжити заходи забезпечення позову до його пред`явлення до суду.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 20 травня 2019 року заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову задоволено.

Заборонено державним реєстраторам та/або будь-яким іншим особам здійснювати будь-які дії щодо реєстрації зміни власника квартири АДРЕСА_1 , внесення будь-яких змін до державного реєстру речових прав на нерухоме майно, проведення будь-яких інших дій, спрямованих на звернення стягнення на іпотечне майно, а також виселення з квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , а також членів її родини: ОСОБА_4 ча та ОСОБА_3 .

Не погоджуючись з ухвалою, ТОВ «Кредитні ініціативи» подало на неї апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм процесуального права, просилоухвалу скасувати та постановити по справі нове судове рішення, яким в задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви відмовити повністю.

Учасники процесу, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до суду не з`явились, однак їхня неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду - без змін, виходячи з наступного.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що існує обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду про задоволення позову в разі звернення ОСОБА_1 до суду з відповідним позовом, а тому дійшов висновку про наявність підстав для забезпечення позову.

Колегія суддів погоджується з вищенаведеними висновками суду, виходячи з наступного.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Згідно з приписами Закону України від 01.07.2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на об`єкти нерухомого майна та їх обтяження підлягають державній реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до абзацу першого ч. 2 ст. 26 Закону № 1952-IV у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Проте у випадку, якщо до скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав щодо об`єкта нерухомого майна буде проведена державна реєстрація прав на цей об`єкт за іншою особою, внесення запису про скасування державної реєстрації прав буде неможливим до моменту скасування цієї державної реєстрації прав у встановленому Законом № 1952-IV порядку.

Враховуючи наведені заявником обставини вибуття квартири з її власності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав вважати, що з метою унеможливлення ефективного захисту і поновлення порушеного права власності заявника, за захистом якого вонамає намір звернутися до суду, особи, які заволоділи її квартирою, можуть відчужити права на неї третім особам, що з огляду на особливості функціонування Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ускладнить внесення до реєстру записів про скасування рішенняпро державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, якемає намір оскаржити заявник, та зумовить необхідність звернення заявника до суду з новими позовами.

Враховуючи викладені обставини, правильним є висновок суду про те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист та поновлення порушених прав ОСОБА_1 , за захистом яких вона має намір звернутися до суду.

Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується, а також спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце.

Заходи забезпечення позову в розумінні норм процесуального закону носять тимчасовий характер і покликані унеможливити настання обставин, за яких виконання ухваленого судом рішення буде утрудненим або взагалі стане неможливим.

З приписів Закону № 1952-IV вбачається, що накладення арешту та заборона вчинення реєстраційних дій спрямовані на тимчасову заборону розпорядження будь-якими особами нерухомим майном та зупинення проведення реєстраційних дій щодо об`єкта нерухомого майна.

Зазначені заходи забезпечення позову є співмірними з позовними вимогами, які має намір заявити ОСОБА_1 , оскільки їх вжиття буде мати наслідком лише збереження існуючого становища до розгляду справи по суті, не зумовить фактичного вирішення спору по суті та не порушує будь-яких прав третіх осіб.

Доводи апеляційної скарги про незастосування судом першої інстанції зустрічного забезпечення, як одну з підстав для скасування ухвали, законності та обґрунтованості ухвали не спростовують, оскільки в даній справі застосування зустрічного забезпечення було правом суду, а не його обов`язком, в зв`язку із відсутністю передбачених ч. 3 ст. 154 ЦПК України підстав обов`язкового застосування судом зустрічного забезпечення.

Інші доводи скарги ТОВ «Кредитні ініціативи» законності та обґрунтованості висновків суду не спростовують, в зв`язку із чим відхиляються колегією суддів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування згідно вимог ч. 1 ст. 375 ЦПК України відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» - залишити без задоволення.

Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 20 травня 2019 року про забезпечення позову - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: