ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову у відкритті апеляційного провадження

10 жовтня 2019 року

м. Харків

справа № 2-8318/10/02

провадження № 22ц/818/5344/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Маміної О.В., Пилипчук Н.П.

перевіривши відповідність вимогам закону апеляційної скарги Міністерства оборони України на рішення Київського районного суду м. Харкова від 08 грудня 2010 року в складі судді Божко В.В. по справі за позовом ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова Міністерства оборони України про зобов`язання вчинення дії

в с т а н о в и в:

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 08 грудня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

На вказане рішення суду 17 січня 2016 року Міністерство оборони України подало апеляційну скаргу.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 06 жовтня 2016 року апеляційну скаргу Міністерства оборони України задоволено; рішення Київського районного суду м. Харкова від 08 грудня 2010 року - скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у позові.

Постановою Верховного Суду від 11 вересня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено; рішення Апеляційного суду Харківської області від 06 жовтня 2016 року скасовано; справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції зі стадії відкриття апеляційного провадження у справі.

Справа надійшла до суду апеляційної інстанції 07 жовтня 2019 року.

Разом з апеляційною скаргою Міністерство оборони України подало клопотання про поновлення строку, яке мотивовано тим, що воно не приймало участі під час розгляду справи в суді першої інстанції, а про наявність оскаржуваного рішення суду першої інстанції йому стало відомо лише 12 травня 2016 року.

Перевіривши матеріали справи, вважаємо за необхідне відмовити у відкритті апеляційного провадження з наступних підстав.

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (пункт 8 статті 129 Конституції України).

При цьому, забезпечення апеляційного оскарження рішення суду має бути здійснено судами з урахуванням принципу верховенства права і базуватися на справедливих судових процедурах, передбачених вимогами положень законодавства, які регулюють вирішення відповідних процесуальних питань.

Згідно з частиною першою статті 292 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання апеляційної скарги) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до частини третьої статті 297 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання апеляційної скарги) незалежно від поважності причини пропуску строку апеляційного оскарження апеляційний суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження в разі, якщо апеляційна скарга прокурора, органу державної влади чи органу місцевого самоврядування подана після спливу одного року з моменту оголошення оскаржуваного судового рішення.

Положення цієї статті щодо обмеження органів державної влади та місцевого самоврядування в оскарженні судових рішень річним строком з моменту їх оголошення сприяють тому, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати своєчасного виконання своїх обов`язків.

Згідно зі статтею 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті її преамбули, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. «вирішена справа»), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень («що вирішено - вирішено і не має переглядатися до безмежності») (рішення ЄСПЛ від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України», заява № 24465/04).

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Устименко проти України», «Рябих проти Російської Федерації», «Нєлюбін проти Російської Федерації»), яка з огляду на положення статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами при розгляді справ як джерело права, повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень. Жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного й обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

У рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Однак якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

У постанові від 19 червня 2019 року у справі № 2-1678/05 (провадження № 14-262цс19) Велика Палата Верховного Суду зробила правовий висновок про те, що, враховуючи імперативний характер положень абзацу третього частини третьої статті 297 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції) та те, що річний строк, визначений для органу місцевого самоврядування, є присічним і поновленню не підлягає, суд позбавлений у цьому випадку можливості оцінювати поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

Згідно статті 1 Положення «Про Міністерство оборони України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 26 листопада 2014 року № 671 Міністерство оборони України (Міноборони) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Міноборони є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику з питань національної безпеки у воєнній сфері, сфері оборони і військового будівництва.

Оскільки Міністерство оборони України є державним органом та звернулось з апеляційною скаргою на рішення суду більш ніж через через п`ять років після його ухвалення, тобто з порушенням річного присічного строку, передбаченого частиною 3 статті 297 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи апеляційним судом, згідно якої органи державної влади або місцевого самоврядування позбавлені права апеляційного оскарження судового рішення зі спливом річного строку з моменту його проголошення, в цьому випадку апеляційний суд без урахування поважності причин пропуску строку зобов`язаний відмовити у відкритті провадження у справі.

При цьому, судова колегія звертає увагу на вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції від 11 вересня 2019 року, якою скасовано рішення Апеляційного суду Харківської області від 06 жовтня 2016 року, де, зокрема, зазначено, що поновлюючи Міністерству оборони України строк апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції, апеляційний суд не звернув уваги на те, що за положеннями цієї норми органи державної влади або місцевого самоврядування позбавлені права апеляційного оскарження судового рішення зі спливом річного строку з моменту його проголошення і в цьому випадку апеляційний суд без урахування поважності причин пропуску строку зобов`язаний відмовити у відкритті провадження у справі; отже, апеляційний суд вийшов за межі своєї компетенції, яка чітко визначена як певна процесуальна дія частиною третьою статті 297 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи апеляційним судом), які є, відповідно до частини 1 статті 417 ЦПК України, обов`язковими для суду апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Керуючись п. 13 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень, ст. ст. 381, 384, 389 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргоюМіністерства оборони України на рішення Київського районного суду м. Харкова від 08 грудня 2010 року в складі судді Божко В.В. по справі за позовом ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова Міністерства оборони України про зобов`язання вчинення дії.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно, після її підписання, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук