ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2019 року м.Херсон

Номер справи: 648/1004/18

Номер провадження: 22-ц/819/152/19

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого (суддя-доповідач) Ігнатенко П.Я.,

суддів: Воронцової Л.П.,

Полікарпової О.М.,

за участю секретаря Пісоцької Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Білозерського районного суду Херсонської області у складі судді Строілова С.О. від 08 листопада 2018 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - банк або ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із вказаним вище позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 20.12.2012 року ОСОБА_2 звернулась до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписала заяву № б/н, згідно якої остання отримала кредит у розмірі 5000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Позивач зазначив, що відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на сайті www.privatbank.ua, складає між сторонами договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

У зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язань за кредитним договором, станом на 03.04.2018 року утворилась заборгованість - 26944,73 грн, з якої: 1177,82 грн - тіло кредиту; 3177,82 грн - відсотки за користування кредитом; 20829,82 грн - пеня; 500 грн - штраф (фіксована складова); 1259,27 грн - штраф (процентна складова).

На підставі викладеного, ПАТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором б/н від 20.12.2012 року в сумі 26944,73 грн та понесені судові витрати.

Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 08 листопада 2018 року позов АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приватбанк» 1177 грн 82 коп. в рахунок відшкодування заборгованості за кредитним договором від 20.12.2012 року. В решті вимог АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 - відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 77 грн в рахунок відшкодування витрат по оплаті судового збору.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Фінкевич В.Г., який діє від імені ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Посилається на те, що апеляційна скарга позивача є формальною та не містить жодного обґрунтування, по суті повторює позовну заяву, при цьому більш конкретної інформації не містить. Вважає вірним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про неналежність та недопустимість доказів, наданих позивачем на підтвердження наявності заборгованості відповідача за кредитним договором в сумі 1177,82 грн та відсоткам за їх користування в сумі 3177,82 грн. Окрім того, вказує на те, що судом вірно застосовано позовну давність щодо позовних вимог про стягнення неустойки (штрафу і пені).

У ході апеляційного розгляду представник АТ КБ «Приватбанк» - Логвіновська А.А. підтримала апеляційну скаргу, просить її задовольнити. Пояснила, що ОСОБА_2 висловила свою згоду на укладення кредитного договору та особистим підписом засвідчила, що заява разом із «Пам'яткою клієнта», «Умовами та Правилами надання банківських послуг», а також «Тарифами» становить між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, згідно якого було відкрито картковий рахунок НОМЕР_1 та відповідачка отримала картку з кредитним лімітом у розмірі 5000 грн, що підтверджується її підписом у заяві; також ОСОБА_2 засвідчила, що ознайомилась та згодна з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які були надані для ознайомлення в письмовому вигляді. Наголосила, що строк позовної давності про стягнення штрафу та пені не сплив.

Представник відповідача - адвокат Фінкевич В.Г. апеляційну скаргу не визнав, просить залишити її без задоволення, а рішення суду без змін. Банком не доведено, з якими саме тарифами картки «Універсальна» ознайомлений позичальник, оскільки таких тарифів чотири.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Суд першої інстанції при ухваленні рішення дійшов висновку, що на користь позивача підлягає стягненню з відповідача лише заборгованість за кредитом в сумі 1177,82 грн в межах часткового визнання відповідачем заявлених вимог, а в іншій частині позов задоволенню не підлягає.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що згідно анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг 20.12.2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено договір № б/н, відповідно до якого остання отримала зарплатний пакет із кредитним лімітом по платіжній карті «Універсальна» у розмірі 2000 грн (а.с.10).

Згідно довідки № 30.1.0.0/2-20180215/1958 від 18.06.2018 року, виданої банком ОСОБА_2 отримала картку НОМЕР_1 зі строком дії до останнього дня серпня 2016 року, що нею не заперечується (а.с. 168).

Відповідно до виписки з карткового рахунку ОСОБА_2 НОМЕР_1 08.04.2013 року кредитний ліміт збільшено до 5000 грн (а.с. 175-177).

В матеріалах справи міститься наданий позивачем витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», в якому значиться декілька тарифних планів (а.с. 11).

З матеріалів справи вбачається, що ні анкета-заява від 20.12.2012 року, ні зазначений витяг з Тарифів не містить відомостей про тарифний план, за яким відповідачка отримала кредит по платіжній картці НОМЕР_1. Позивачем не доведено, а судом не встановлено, який саме тариф погодила ОСОБА_2

Згідно анкети-заяви, ОСОБА_2 погоджені Умови та Правила, однак ними не встановлено конкретний розмір відсотків, пені і штрафів, а міститься лише посилання на встановлений тарифами їх розмір.

Розрахунки заборгованості надані банком, містять суперечливі дані по тілу кредиту, відсоткам, пені та штрафу. Суми заборгованості зазначені в розрахунках не відповідають заявленим в позовних вимогах.

Отже, з наявних у справі доказів неможливо встановити на яких умовах отримано кредитні кошти та яким чином здійснювалося нарахування відсотків за користування кредитним лімітом, а також порядок і розмір нарахування пені і штрафів.

Окрім того, банк у позові та розрахунках застосовує 2,5 % на місяць, тобто 30% річних за користування кредитними коштами. Разом з тим, така відсоткова ставка застосована лише до 01.09.2014 року, після чого без дотримання вимог ст. 1056-1 ЦК України - банк не повідомивши належним чином позичальника, підвищив відсоткову ставку.

Отже, з урахуванням первісної відсоткової ставки (30 %), яку нараховував банк, без врахування підвищених відсотків, станом на 01.09.2016 року (дата закінчення строку дії картки) заборгованості по відсотках ОСОБА_2 не має. Подальше нарахування відсотків - після закінчення строку кредитування - суперечить вимогам закону. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року № 14-10 цс у справі № 444/9519/12.

Таким чином, позовні вимоги не доведені, однак враховуючи часткове визнання відповідачем позову, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приватбанк» 1177,82 грн. в рахунок відшкодування заборгованості за кредитним договором від 20.12.2012 року та відмову в задоволенні решти позовних вимог.

При цьому, судом першої інстанції помилково зазначено висновок про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення неустойки (штрафу та пені) у зв'язку зі спливом на момент звернення позивачем до суду спеціальної позовної давності встановленої ст. 258 ЦК України.

Правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 28 березня 2018 року № 14-10 цс 18 у справі № 444/9519/12 визначено, що підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті).

За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов'язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов'язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов'язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов'язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Але відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності.

Згідно з частиною першою статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу. На відміну від обчислення позовної давності для вимоги про стягнення штрафу, позовна давність за вимогою про стягнення пені обчислюється окремо за кожен день (місяць), за який нараховується пеня. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на стягнення пені.

У постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13 Верховний Суд України, аналізуючи приписи статей 266 і частини другої статті 258 ЦК України, дійшов висновку, що можливість стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається у межах позовної давності за основною вимогою з дня (місяця), з якого вона нараховується. Перебіг позовної давності для стягнення неустойки (пені, штрафу) за кожним з прострочених щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу.

Таким чином, враховуючи, що строк позовної давності до основної вимоги не сплив, стягнення неустойки має обмежуватися останніми 12 календарними місяцями перед зверненням кредитора до суду.

Разом з тим, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги не підтверджені належними та допустимими доказами, надані позивачем письмові докази достеменно не доводять існування заборгованості ОСОБА_2 Тарифи не містять погодження та підпису останньої. В зв'язку з чим, неможливо встановити, які саме тарифи щодо розміру відсоткової ставки, штрафу, пені за несвоєчасне виконання умов кредитного договору погодив позичальник, а тому підстави для їх стягнення відсутні у зв'язку з недоведеністю.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 особистим підписом засвідчила, що заява разом із «Пам'яткою клієнта», «Умовами та Правилами надання банківських послуг», а також «Тарифами» становить між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, - висновки суду не спростовують та не доводять, який саме з чотирьох тарифів картки «Універсальна» погодила позичальниця.

Посилання скаржника на те, що розрахунок заборгованості за кредитом проведено у відповідності до Умов та Правил надання банківських послуг, з якими погодилась відповідачка, - судовою колегією не приймаються до уваги та є необґрунтованими, оскільки Умови та Правила не встановлюють розмір відсоткової ставки, штрафу, пені, а лише відсилають до Тарифів.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, АТ КБ «Приватбанк» не обґрунтував належними та допустимими доказами здійснення розрахунку заборгованості у відповідності до того чи іншого тарифного плану, оскільки тарифи ОСОБА_2 не підписані, а представлені банком тарифи картки «Універсальна» мають 4 варіанти і не встановлено, який саме варіант (тариф) підлягає застосуванню.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування або зміни немає.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», - залишити без задоволення.

Рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 08 листопада 2018 року, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення (постанови) шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції у цивільних справах - Верховного Суду.

Дата складання повного судового рішення 11 березня 2019 року.

Головуючий підпис П.Я.Ігнатенко

Судді: підпис Л.П. Воронцова

підпис О.М.Полікарпова

З оригіналом згідно:

Копія постанови оформлена 12 березня 2019 року

Постанова набрала законної сили 04 березня 2019 року

Суддя П.Я. Ігнатенко

Секретар судового засідання Т.І. Пісоцька