ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 635/5356/19

Провадження № 22-ц/818/4349/19

08 жовтня 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого Сащенко І.С.

суддів Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.

за участю секретаря Іманвердізаде А.А.

учасники справи:

заявники- ОСОБА_1 , яка діє від власного імені та в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ;

заінтересовані особи- Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_5 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 16 липня 2019 року (суддя Назаренко О. В.) по справі за заявою ОСОБА_1 , яка діє від власного імені та в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , заінтересовані особи - Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація про встановлення факту, що має юридичне значення, -

встановив:

У липні 2019 року заявники ОСОБА_1 , яка діє від себе та в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , а також ОСОБА_5 звернулися до Харківського районного суду Харківської області із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме просили суд встановити юридичний факт, що вимушене переселення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з малолітніми дітьми ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у листопаді 2014 року з окупованої території Луганської області України відбулося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Луганської області України; встановити юридичний факт, що вимушене переселення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у листопаді 2014 року з окупованої території Луганської області України відбулося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Луганської області України.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 16 липня 2019 року відмовлено у відкритті провадження по справі.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 , ОСОБА_5 звернулись до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду .

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм процесуального права. Вказують, юридичний факт, який просять встановити позивачі є юридичним, з тих підстав, що породжує правові наслідки для заявників. Відмовляючи у відкритті провадження у справі суд першої інстанції не встановив дійсної мети звернення ОСОБА_6 та ОСОБА_5 до суду та дійшов помилкового висновку про наявність спору про право.

Правом на надання відзиву інші учасники справи не скористались.

Вислухавши доповідь судді, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі суд першої інстанції виходив із того, що із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про правою

Погодитися з таким висновком суду першої інстанції не можна, оскільки він не відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік юридичних фактів, які підлягають встановленню в судовому порядку визначено ч. 1 ст. ст. 315 ЦПК України.

Разом з тим, частиною другою статті 315 ЦПК України встановлено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону, викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій.

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Отже, встановлення юридичного факту за рішенням суду безпосередньо породжує певні юридичні наслідки, тобто від встановлення факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав громадян.

Обґрунтовуючи заяву ОСОБА_6 , ОСОБА_5 зазначали, що метою встановлення факту їх вимушеного переселення разом з неповнолітніми дітьми у листопаді 2014 року з окупованої території Леганської області України внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Луганської області України є визначення їх статусу як жертв міжнародного збройного конфлікту, що обумовлює виникнення прав та обов`язків, у тому числі щодо отримання ними відповідної допомоги. Іншого позасудового способу встановлення причинно-наслідкового зв`язку між переселенням із зони проведення бойових дій на сході України та військовою агресією Російської Федерації законодавством не визначено.

Згідно зі статтею 4 Конвенції про захист цивільного населення під час війни особами, які перебувають під захистом цієї Конвенції, є ті, хто в будь-який момент та за будь-яких обставин опиняються, у разі конфлікту чи окупації, під владою сторони конфлікту або окупаційної держави, громадянами яких вони не є.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Аналіз наведених положень закону свідчить про те, що підставами внутрішнього переміщення осіб на території України може бути, зокрема, збройний конфлікт, тимчасова окупація, повсюдні прояви насильства та надзвичайні ситуації природного чи техногенного характеру.

У частині першій статті 4, частині першій статті 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» передбачено, що факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону. Постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб» затверджено порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Однак встановлена Постановою форма довідки не передбачає внесення відомостей про причину переміщення особи з місця свого постійного проживання.

Положеннями Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» порядок підтвердження і встановлення факту наявності збройного конфлікту або тимчасової окупації території України не передбачено, проте не виключається можливість звернення внутрішньо переміщеної особи до суду для встановлення конкретної причини внутрішнього переміщення.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції на зазначені положення закону уваги не звернув, не врахував доводів заяви та мети, з якою вказані особи звернулись до суду із заявою про встановлення юридичного факту, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про наявність передбачених процесуальним законом підстав для відмови у відкритті провадження у справі.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню, з направленням справи до того ж суду першої інстанції для продовження розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 379, 381 - 384 ЦПК України, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 16 липня 2019 року скасувати.

Справу направити до Харківського районного суду Харківської області для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 жовтня 2019 року.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І.Овсяннікова

І.П. Коваленко