Постанова

Іменем України

03 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 753/7572/18

провадження № 61-3138св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представники позивача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідачі: акціонерне товариство «Укрсоцбанк», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Осипенко Дмитро Олегович,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційні скарги акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва, у складі судді Мицик Ю. С., від 30 жовтня 2018 року, постанову Київського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Рейнарт І. М., Волошиної В. М., Кирилюк Г. М., від 10 січня 2019 року та на рішення Дарницького районного суду міста Києва, складі судді Мицик Ю. С., від 11 грудня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Іванової І. В., Сушко Л. П., Мельника Я. С., від 14 березня 2019 року.

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк»), приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Осипенка Д. О., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Дарницький районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що документи подані нотаріусу не підтверджують безспірність заборгованості за кредитним договором, оскільки на момент вчинення виконавчого напису у суді розглядався спір з приводу заборгованості за кредитним договором, крім того зазначив, що заочним рішенням Дарницького районного суду від 29 листопада 2012 року була стягнута заборгованість за кредитним договором, у зв`язку з чим строк виконання зобов`язань було змінено, строк користування кредитом закінчився, тому банк звернувся до нотаріуса із пропуском строку, оскільки з моменту виникнення права вимоги по стягненню відсотків, розрахованих згідно умов кредитного договору, до дати вчинення виконавчого напису минуло більше ніж три роки.

Із урахуванням зазначеного, позивач просив позов задовольнити.

18 жовтня 2018 року позивач подав до суду заяву про забезпечення вказаного позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису від 28 лютого 2018 року в процесі виконавчого провадження № 56006368.

Позивач посилався на те, що у разі невжиття заходів забезпечення позову нерухоме майно може бути реалізовано шляхом продажу на прилюдних торгах, що унеможливить виконання рішення суду.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 30 жовтня 2018 року заяву про забезпечення позову задоволено. З метою забезпечення позову зупинено стягнення на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Осипенка Д. О. № 1415 від 28 лютого 2018 року, що здійснюється в межах виконавчого провадження № 56006368, до прийняття рішення у справі по суті спору.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, щонезабезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 10 січня 2019 рокуапеляційну скаргу акціонерного товариства «Укрсоцбанк» залишено без задоволення, а ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 30 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що надані позивачем докази підтверджують, що відповідачем ПАТ «Укрсоцбанк» здійснюються дії по виконанню виконавчого напису, а відтак у разі виконання виконавчого напису буде неможливо виконати рішення суду, якщо позов буде задоволено.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 11 грудня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано виконавчий напис № 1415 від 28 лютого 2018 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Д. О., згідно якого з ОСОБА_1 стягнуто на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 7 273 418, 87 грн за рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна - нежитлових приміщень з № 1 по № 20 (групи приміщень № 20) (в літері «А») на другому поверсі - офіс, загальною площею 374,7 квадратних метри, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , таким, що не підлягає виконанню.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що починаючи з 27 квітня 2009 року у АТ «Укрсоцбан» виникло право вимоги щодо виконання ОСОБА_1 кредитного зобов`язання, а тому строк, в межах якого представник банку мав право звернутись до нотаріуса з відповідною заявою, сплив 27 квітня 2012 року. Виконавчий напис за реєстраційним номером 1415 вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Д. О. 28 лютого 2018 року. Приватний нотаріус Осипенко Д. О. на вказану обставину уваги не звернув та всупереч вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат» прийняв заяву АТ «Укрсоцбанк» та вчинив виконавчий напис, незважаючи на те, що з дня виникнення у стягувача права вимоги за кредитним зобов`язанням минуло значно більше трьох років. Подані банком нотаріусу документи не підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 14 березня 2019 року апеляційну скаргу АТ «Укрсоцбанк» залишено без задоволення, а рішення Дарницького районного суду міста Києва від 11 грудня 2018 року - без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису від 28 лютого 2018 року зазначена банком заборгованість не була безспірною, що доведено позивачем.

Короткий зміст вимог касаційних скарг та доводи особи, яка подала касаційні скарги

У касаційній скарзі АТ«Укрсоцбанк» просить скасувати ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 30 жовтня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 січня 2019 року і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, у порушення статей 81, 141, 153 ЦПК України, не обґрунтували наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, а також не вирішили питання зустрічного забезпечення позову. Застосування засобів забезпечення позову у цій справі не захищає права позивача, а лише порушує права кредитора.

У касаційній скарзі АТ«Укрсоцбанк» просить скасувати рішення Дарницького районного суду міста Києва від 11 грудня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 14 березня 2019 року і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідно до положень статей 629, 1048, 1054 ЦК України та умов кредитного договору під час існування заборгованості позичальника за кредитним договором до моменту її повного погашення кредитор має право нараховувати відсотки на суму фактичного залишку заборгованості за кредитом, а позичальник зобов`язаний сплачувати нараховані відсотки. Суд апеляційної інстанції змінив мотивувальну частину рішення суду першої інстанції, при цьому у порушення вимог статей 374, 377 ЦПК України не змінив рішення. Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що строк, в межах якого представник банку мав звернутися до нотаріуса із заявою, сплив 27 квітня 2012 року, оскільки такий строк переривався. Висновок суду про те, що нотаріус вчинив виконавчий напис всупереч вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат» є передчасним та помилковим.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 21 лютого 2019 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою АТ «Укрсоцбанк» на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 30 жовтня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 січня 2019 року

Ухвалою Верховного Суду від 26 квітня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою АТ «Укрсоцбанк» на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 11 грудня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 14 березня 2019 року.

Доводи осіб, які подали відзив на касаційні скарги

У поданих запереченнях на касаційні представники ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 посилаються на те, що суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про наявність підстав для забезпечення позову у справі шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса, оскільки такий вид забезпечення позову у найбільшій мірі спрямований на забезпечення предмету спору, відповідає обраному позивачем способу судового захисту та є співмірним із заявленими позовними вимогами. Вважають, що суди дійшли правильного та обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, правильно встановили обставини справи та застосували норми матеріального права.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Між ОСОБА_1 та АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк», 27 червня 2006 року було укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 380/882/06-Пі, з наступними змінами від 17 квітня 2008 року, згідно якого АТ «Укрсоцбанк» відкрив позивачу кредитну лінію в межах максимального ліміту заборгованості до 600 000 євро з кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 26 червня 2016 року або достроково у випадках, передбачених пунктом 4.4. кредитного договору (т. 1, а. с. 7-16).

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 07 липня 2006 року між позивачем та відповідачем банком було укладено іпотечний договір № 04/І-305, згідно якого відповідачем прийнято в іпотеку належне позивачу на праві власності нерухоме майно - нежитлові приміщення з № 1 по № 20 (групи приміщень № 20) (в літері «А») на другому поверсі - офіс загальною площею 374,7 квадратних метри, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1, а. с. 17-24).

Згідно пункту 4.4 кредитного договору зі змінами та доповненнями, у разі порушення позивачем строків повернення частини кредиту або сплати процентів протягом більше, ніж 90 календарних днів підряд, термін надання кредиту вважається таким, що закінчився і, відповідно, позивач зобов`язаний не пізніше наступного робочого дня повернути в повному обсязі заборгованість за кредитним договором.

З урахуванням положень пунктів 1.1, 1.1.1, 1.1.2, 2.5, 4.4 кредитного договору та дати здійснення останнього платежу боржником по договору кредиту № 380/882/06-Пі від 27 червня 2006 року, на 91-ий день невиконання чи неналежного виконання зобов`язання (26 квітня 2009 року) ОСОБА_1 мав погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції.

Починаючи з 27 квітня 2009 року у АТ «Укрсоцбан» виникло право вимоги щодо виконання ОСОБА_1 кредитного зобов`язання.

У червні 2012 року АТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 380/8882/06-Пі.

Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 29 листопада 2012 року у справі № 02/2-6766/12 позов АТ «Укрсоцбанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 солідарно на користь АТ «Укрсоцбанк» заборгованість у розмірі 8 140 411, 39 грн за кредитним договором № 380/8882/06-Пі від 27 червня 2006 року. Вказане рішення скасовано ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 17 листопада 2017 року, справа перебуває на вирішенні суду.

28 лютого 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Д. О. вчинено виконавчий напис зареєстрований № 1415, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки, згідно іпотечного договору № 04/І-305, на погашення частини заборгованості по відсотках за кредитним договором за період з 01 березня 2015 року по 09 січня 2018 року у розмірі 216 135, 59 євро, що згідно курсу Національного банку України станом на 09 січня 2018 року становить 7 273 418, 87 грн (т. 1, а. с. 25).

Підставою вчинення вказаного виконавчого напису стали документи, що подані представником банку до приватного нотаріуса: заява про вчинення виконавчого напису від 27 лютого 2018 року № 02-25/84-373; іпотечний договір № 04/І-305 від 07 липня 2006 року; договір від 17 квітня 2008 про внесення змін до іпотечного договору № 04/І-305 від 07 липня 2006 року; договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 380/882/06-Пі від 27 червня 2006 року; договір від 20 вересня 2007 року про внесення змін до договору; договір від 17 квітня 2008 року про внесення змін до договору; копія вимоги № 02-37/96-242 від 11 січня 2018 року з копією опису вкладення у цінний лист № 870; довідка про заборгованість за договором кредиту по відсоткам за період з 01 березня 2015 року по 09 січня 2018 року; виписки з рахунків; копія статуту ПАТ «Укрсоцбанк»; витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ПАТ «Укрсоцбанк» та копія довіреності банку на особу, яка подавала вказані документи.

Позиція Верховного Суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого

За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій, а лише їх конкретизує.

Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості боржника, у тому числі і внаслідок цивільно-правової відповідальності, - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої вимоги боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника.

Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень

статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс17 та постанові Верховного Суду у справі № 207/1587/16 від 19 вересня 2018 року (провадження № 14-12559св18).

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої та апеляційної інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, обґрунтовано виходили із того, що на момент вчинення виконавчого напису нотаріуса 28 лютого 2018 року зазначена банком заборгованість не була безспірною.

Як встановили суди, банк, враховуючи умови пункту 4.4 кредитного договору, набув у 2009 році право дострокового стягнення кредиту у зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань, у 2012 році звернувся до суду із позов до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за результатом розгляду якого заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва

від 29 листопада 2012 року у справі № 02/2-6766/12 (скасовано ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 17 листопада 2017 року та перебуває на вирішенні суду) було стягнуто солідарно з ОСОБА_1 ,

ОСОБА_4 заборгованість за кредитом та відсотками у розмірі

811 501, 14 євро.

Враховуючи положення 4.4 кредитного договору, встановивши обставини справи, районний суд, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, правильно виходив із того, що починаючи з 27 квітня 2009 року у АТ «Укрсоцбанк» виникло право вимоги щодо виконання ОСОБА_1 кредитного зобов`язання, а тому строк позовної давності за вимогами банку сплив 27 квітня 2012 року. Виконавчий напис здійснено 28 лютого

2018 року.

Також приватний нотаріус залишив поза увагою, що у банка була відсутня підстава для нарахування процентів за кредитним договором, оскільки строк дії договору змінився, а права та інтереси кредитодавця у цих правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно зазначеної банком у заяві про вчинення виконавчого напису суми заборгованості по відсотках за кредитним договором за період з 01 березня 2015 року по 09 січня 2018 року у розмірі 216 135, 59 євро, розрахунок проводився після дострокового стягнення кредитного боргу.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі закінчення строку кредитування або пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року, справа № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) висловлено правову позицію, зміст якої зводиться до того, що за наявності судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав (виконав не у повному обсязі), відсутня підстава для нарахування процентів за кредитним договором, оскільки строк дії договору змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні, а права та інтереси кредитодавця у цих правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже, заборгованість, яка вказана у виконавчому написі, не може вважатися безспірною, строк виконання основного зобов`язання змінився, у зв`язку із чим право банка нараховувати передбачені кредитним договором відсотки припинилося.

Відповідно до статті 149 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 150 ЦПК України позов дозволяється забезпечувати шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України визначено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, обґрунтовано виходив із того, що застосований захід забезпечення позову є співмірним з позовними вимогами, а його незастосування може призвести до невиконання рішення суду у разі задоволення заявлених позивачем позовних вимог.

Доводи касаційних скарг не дають підстав для висновку, що судові рішення, що оскаржуються ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо вжиття заходів забезпечення позову та по суті вирішення спору. Судами правильно застосовано норми матеріального права, дотримано норми процесуального права, зроблено обґрунтовані висновки на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами (стаття 89 ЦПК України).

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень, колегія суддів вважає, що касаційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги акціонерного товариства «Укрсоцбанк» залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 30 жовтня 2018 року, постанову Київського апеляційного суду від 10 січня 2019 року, рішення Дарницького районного суду міста Києва від 11 грудня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 14 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:Є. В. Синельников
С. Ф. Хопта
В. В. Шипович