Постанова

Іменем України

15 жовтня 2019 року

провадження №22-ц/824/12623/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Кравець В.А., Махлай Л.Д.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 ,

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва

від 01 липня 2019 року

в складі судді Осаулова А.А.

у справі №761/2326/19 Шевченківського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_3

до ОСОБА_1

про стягнення аліментів та додаткових витрат на дітей,

В С Т А Н О В И В:

В січні 2019 року ОСОБА_3 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що вона та ОСОБА_1 є батьками малолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивачка, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що діти проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні, а відповідач не бере участі у фінансовому забезпеченні дітей, та їй невідомо чи відповідач офіційно працевлаштований та чи отримує заробітну плату, просила стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі, а саме у розмірі 5 000,00 грн на кожного із синів, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Крім того, посилаючись на те, що син ОСОБА_4 відвідує секцію футболу та вивчає англійську мову з репетитором, а син ОСОБА_7 відвідує секцію футболу та шахів, та обидва сини відвідують шкоду, у зв`язку з чим виникають потреби сплачувати грошові кошти у фонду класу, за охорону шкоди, купувати обладнання для шкоди, канцелярське приладдя, сплачувати харчування в школі тощо, просила стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання сина ОСОБА_8 у розмірі 15 589,00 грн, на сина ОСОБА_9 у розмірі 8 839,00 грн, щороку із сплатою наперед на початку року.

Відповідач позов визнав частково та подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що до 24.02.2019 він разом з позивачкою та дітьми проживали в одній квартирі, а у зв'язку з погіршенням відносин вели окремі бюджети, проте витрати на дітей розподіляли порівну. Вказував, що позивачці достеменно відомо про його місце роботи та заробітну плату у розмірі 4527,00 грн на місяць. Також, вказав, що на підставу договору оренди житла він здає в оренду належну йому на праві власності кімнату, від чого отримує 2000,00 грн на місяць. Інших доходів не має, а відтак розмір аліментів по 5000,00 грн на кожного із синів для нього є занадто обтяжливим.

Щодо наявності банківських рахунків, про які зазначає позивачка у позові, вказав, що у нього дійсно є банківські рахунки в АТ "Альфа банк" та АТ КБ "ПриватБанк". Зокрема у АТ КБ "ПриватБанк" має накопичувальний рахунок "Скарбничка", на якому розміщені грошові кошти у розмірі 4750 грн, поточний рахунок та відновлювальну кредитну лінію у розмірі 8000 грн доступного кредитного ліміту. В АТ "Альфа банк" на банківському рахунку "Дохідний сейф" має 377,70 грн. Зазначив, що депозитних рахунків, на яких зберігають значні кошти та на які нараховуються відсотки він не має.

Також, в обгрунтування заперечень проти позову зазначив, що позивачка, пред`являючи позовні вимоги про стягнення аліментів у розмірі по 5 000,00 грн на кожного із синів, не надала доказів того, що вона сплачує на утримання дітей таку ж суму, та доказів того, що діти дійсно потребують утримання у заявленому розмірі.

Поряд з цим, відповідач зазначив, що усвідомлює необхідність матеріального утримання своїх дітей, а тому позовні вимоги визнає частково та вважає, що аліменти у розмірі 1500 грн на кожну дитину будуть достатніми для того, щоб забезпечити нормальний фізичний, психологічний та культурний розвиток дітей.

Щодо позовних вимог про стягнення додаткових витрат на утримання дітей, відповідач у відзиві зазначив, що дані позовні вимоги є надуманими та безпідставними, оскільки внески у фонд класу, за охорону шкоди, на канцелярське приладдя та оплату харчування у шкоді не є додатковими витратами в розумінні ст. 185 СК України.

За наведених обставин, просив позовні вимоги задовольнити частково та стягнути аліменти у розмірі по 1500 грн. на кожного із синів, а також додаткові витрати на утримання сина ОСОБА_8 для оплати футболу у розмірі 150 грн. щомісячно. В іншій частині позовних вимог просив відмовити.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 01 липня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто на користь ОСОБА_10 з ОСОБА_1 аліменти на утримання синів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 по 3000,00 грн на кожного, щомісячно з їх індексацією, відповідно до вимог законодавства, починаючи з 03.01.2019 до досягнення дітьми повноліття, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В іншій частині позовних вимог про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дітей відмовлено. Вирішено питання про судові витрати та рішення в в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду в частині щодо визначеного судом розміру аліментів, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилався на те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм процесуального права та неправильнимзастосування норм матеріального права, без повного з'ясування обставин справи, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення не врахував визнання відповідачем позову в частині та можливості сплати аліментів, з урахуванням доходу, на кожного із синів по 1500,00 грн.

Суд, визначаючи розмір аліментів в сумі по 3000,00 на кожного з дітей не врахував, що сукупний розмір аліментів становить більше 90% від всіх доходів відповідача, а згідно Закону України "Про виконавче провадження" розмір аліментів не може бути більшим 50% від усіх видів заробітку платника аліментів.

Суд, визначаючи розмір аліментів в розмірі по 3000,00 на кожну дитину, не навів обгрунтування саме такого розміру аліментів, а також не навів мотивів неприйняття чи відхилення наданих відповідачем доказів щодо заробітку та майнового стану.

За наведених обставин просив змінити рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01.07.2019 та визначити розмір аліментів у сумі по 1500,00 грн на кожного із синів.

Заперечуючи проти апеляційної скарги позивачка подала відзив, посилаючись на те, що висновок суду про визначення аліментів у розмірі 3000,00 грн на кожну дитину є законним та обгрунтованим, відповідає дійсним потребам дітей і не призводить до порушення прав відповідача, як платника аліментів, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Крім того, у відзиві на апеляційну скаргу позивачка просила проводити розгляд справи в судовому засіданні із викликом сторін.

Колегія суддів вважає, що клопотання позивачки не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

У частині першій статті 368 ЦПК України передбачено, що в суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Суд апеляційної інстанції, діючи у межах повноважень та порядку, визначених частиною першою статті 374 ЦПК України, не може встановлювати обставини справи, які можуть додатково пояснити її учасники, збирати й перевіряти докази та надавати їм оцінку.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявник (в одній із зазначених справ) не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Київський апеляційний суд надав учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, у яких такий рух описаний, а саме копії ухвали від 21.08.2019 про відкриття апеляційного провадження з копією апеляційної скарги та доданими матеріалами та копії ухвали від 03.09.2019 про закінчення проведення підготовчих дій та призначення апеляційної скарги до розгляду в порядку письмового провадження без виклику учасників справи. Більш того, з матеріалів справи вбачається, що позивачка, діючи через свого представника ОСОБА_11 , ознайомлювалася з матеріалами справи та як вже зазначалось вище подала відзив на апеляційну скаргу, в якому висловила свої заперечення щодо доводів апеляційної скарги.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників.

Зважаючи на відсутність необхідності виклику сторін для надання пояснень, з огляду на обставини справи, підстави для задоволення вказаного клопотання відсутні.

Також, слід зазначити, що спір про стягнення аліментів у відповідності до вимог ч. 4 ст. 274 ЦПК України не відноситься до спорів, які не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, та вимог, що заявлялися в суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є батьками малолітніх: ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судом також встановлено, що діти проживають разом з матір'ю та знаходяться на її утриманні.

Згідно довідки №9 від 20.02.2019, виданої ТОВ "ТЛ ГРУП", ОСОБА_1 працює у ТОВ "ТЛ ГРУП" з 03.08.2018, займає посаду водія. Дохід ОСОБА_1 з 03.08.2018 по 31.01.2019 склав 30 023,20 грн.

Відповідач має рахунки в АТ КБ "ПриватБанк" та АТ "Альфа Банк" і відповідно до договору оренди житлового приміщення від 01.01.2019 отримує в місяць по 2000,00 грн від здачі в оренду кімнати за адресою: АДРЕСА_1 .

Звертаючись до суду з позовом, позивачка вказувала на те, що відповідач практично не бере участі у фінансовому забезпеченні дітей, мотивуючи це тим, що не має доходу та можливості, у зв'язку з чим в добровільному порядку не сплачує аліменти на дітей. Також, вказала, що їй невідомо, чи має відповідач офіційне місце працевлаштування та чи отримує заробітну плату, натомість відомо, що ОСОБА_1 має рахунки у банківських та фінансових установах, має у власності рухоме та нерухоме майно, їздить на відпочинок.

Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Встановивши відповідні правовідносини та застосувавши відповідні норми матеріального права, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку щодо обв`язку обох батьків утримувати дитину.

Колегія суддів погоджується з висновком суду щодо наявності правових підстав для задоволення позову та стягнення аліментів, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною 1 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведеність стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Суд першої інстанції, встановивши, що діти проживають разом з матір`ю та знаходяться на її утриманні, а також врахувавши дохід відповідача, потреби для дітей відповідного вікута стан здоров`я дітей, дійшов висновку про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі.

Апеляційна скарга не містить доводів, що визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі є неправильним.

Разом з цим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визначеного розміру аліментів, враховуючи наступне.

Судом враховано наявність у відповідача рухомого майна, а саме те, що ОСОБА_1 на праві власності належить 11/100 часток квартири під АДРЕСА_2 та квартира АДРЕСА_3 .

Також, при визначенні розміру аліментів в розмірі по 3000,00 грн на кожного із синів суд дійшов висновку, що такий розмір не призведе до порушення прав відповідача, як платника аліментів.

За приписами статті 51 Конституції України та статті 180 СК України обоє батьків зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Положеннями частини 2 статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Як зазначалось вище, син сторін ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , тобто, на момент ухвалення судом рішення дітям вже виповнилося по 6 років.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» (в редакції на час ухвалення рішення) прожитковий мінімум дітей віком до від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.

Отже, на час ухвалення судом першої інстанції рішення мінімальний гарантований розмір аліментів на дитину становив 2118 грн.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 посилався на те, що судом не враховано, що він не має достатнього доходу для сплати аліментів у розмірі 3000,00 грн на кожного із синів, оскільки сукупний розмір аліментів (6000 грн) перевищує 90% всіх видів його доходу (заробітку). Також, зазначив, що в суді першої інстанції він частково визнав позовні вимоги та просив стягнути аліменти у розмірі по 1500 грн на кожного із синів, щомісячно, однак суд першої інстанції даної обставини не врахував. Суд також не навів мотивів неприйняття чи відхилення наданих відповідачем доказів щодо його сукупного заробітку (доходу), а саме заробітної плати в сумі 4527,00 грн на місяць та доходу від здачі в оренду частки квартири в сумі 2000,00 грн на місяць, а також обов`язку обох батьків утримувати дітей.

Наведені обставини свідчать, що розмір аліментів 3000,00 грн на кожну дитину, який визначено судом, перевищує прожитковий мінімум необхідний для кожної дитини, а розмірі аліментів в сумі 1500,00 грн на кожного із синів, який визнав відповідач, про що зазначив в суді першої інстанції у відзиві на позов та в апеляційній скарзі, не є нижчим 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Крім того, слід зазначити, що відповідач на підтвердження своїх заперечень проти позовних вимог про стягнення аліментів, зокрема щодо розміру, який просила стягнути позивачка надав довідку про заробітну плату, згідно якої має заробітну плату в сумі 4527,00 грн, та договір оренди житла, згідно якого отримує 2000,00 грн в місяць.

Позивачка таких доказів відповідача не спростувала, зокрема не надала належних доказів, якими підтверджується більший розмір доходу відповідача за місяць.

Таким чином, матеріали справи не містять доказів достатності доходу відповідача для сплати аліментів в розмірі 3 000,00 грн на кожного із синів, щомісячно, який визначено судом.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції вищевказаних обставин не врахував, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про визначення розміру аліментів в сумі 3000,00 грн на кожного із дітей, у зв`язку з чим рішення суду не може залишатися без змін.

Відповідно до ч. 2 ст. 183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Виходячи із прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (від 6 до 18 років), мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та беручи до уваги те, що за приписами сімейного законодавства обоє батьків зобов`язані утримувати дитину, колегія суддів приходить до висновку, що розмір аліментів необхідно визначити по 1 500,00 грн на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 03 січня 2019 року і до досягнення кожною дитиною повноліття.

Оскільки апеляційна скарга не містить доводів щодо незгоди з рішенням суду в частині відмови позовних вимог про стягнення додаткових витрат на утримання дітей, а також рішення суду в цій частині не оскаржувалося позивачкою, колегія суддів у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України не переглядає рішення в цій частині.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у разі, якщо діти потребують додаткових витрат, які викликані особливими обставинами, позивачка у відповідності до вимог ст. 185 СК України має право звернутися до суду з іншим позовом про стягнення фактично понесених додаткових витрат на дітей.

За приписами ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (192 100 грн); справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , - задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду Києва від 01 липня2019 року - змінити.

Зменшити розмір аліментів, стягнувши з ОСОБА_1 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_5 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_6 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , ідентифікаційний код: НОМЕР_2 ) аліменти на утримання сина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 (одна тисяча п`ятсот) грн 00 коп., щомісячно, починаючи з 03.01.2019 і до досягнення дитиною повноліття, та на утримання сина ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 (одна тисяча п`ятсот) грн 00 коп., щомісяця, починаючи з 03.01.2019 і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_1 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_5 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) в дохід держави судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн 40 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 15 жовтня 2019 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді В.А. Кравець

Л.Д. Махлай