Постанова

Іменем України

30 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 607/1505/17

провадження № 61-28282св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач (заявник) - Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 лютого 2017 року у складі судді Дзюбича В. Л. та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 23 травня 2017 року у складі колегії суддів: Ткача З. Є., Міщій О. Я., Шевчук Г. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

На обгрунтування позовних вимог зазначало, що 06 липня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений договір №б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 8 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Внаслідок порушення зобов`язань станом на 31 жовтня 2016 року заборгованість відповідача складає 23 589,35 грн.

З метою забезпечення позову просило накласти арешт на належну ОСОБА_1 1/15 частину квартири загальною площею 86,50 кв. м, житловою площею

54,00 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження.

Необхідність забезпечення позову обгрунтована тим, що відповідач протягом тривалого часу не виконує взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого утворилася заборгованість. Зазначене дає підстави вважати, що відповідач вчинятиме дії щодо відчуження майна, а тому заходи забезпечення позову необхідні з метою недопущення майбутнього невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду.

Короткий зміст ухвалених судових рішень судів попередніх інстанцій

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області

від 06 лютого 2017 року у задоволенні заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» про забезпечення позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанцій виходив із того, що позивачем не наведено обгрунтованих підстав для застосування заходів забезпечення позову, не надано належних доказів на підтвердження того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого судового рішення та вказав на неспівмірність виду забезпечення позову, який просив застосувати позивач, заявленим вимогам.

Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 23 травня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено, ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 лютого 2017 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову є законним та обгрунтованим, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а відтак підстав для її задоволення немає.

Узагальнені доводи касаційної скарги та аргументів інших учасників справи

У липні 2017 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк», у якій заявник просив скасувати ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 23 травня 2017 року, і ухвалити нове судове рішення, яким заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» про забезпечення позову задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не дослідили та не надали належної оцінки, наявним у матеріалах справи доказам, не сприяли повному, об`єктивному та неупередженому розгляду заяви, що призвело до постановлення необгрунтованих судових рішень.

Суди дійшли помилкового висновку щодо неспівмірності виду забезпечення позову, який просив застосувати позивач, заявленим вимогам, оскільки ні норми цивільного законодавства, ні постанова Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» не містять та не встановлюють обов`язку враховувати співмірність між складовими частинами загальної заборгованості, про стягнення якої позивач звернувся з позовом до суду.

Відзив (заперечення) на касаційну скаргу не надійшов.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу з місцевого суду.

Згідно статті 388 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

23 травня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною третьою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм процесуального права, доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Відповідно до частин першої, третьої статті 151 ЦПК України 2004 року суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої та частини третьої статті 152 ЦПК України 2004 року позов може бути забезпечено накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб та забороною вчиняти певні дії. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Під час оцінки такої співмірності необхідно враховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення об`єму заявлених вимог, необхідність вжиття забезпечувальних заходів.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Обгрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та, що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило вжити заходів забезпечення позову, зокрема, накласти арешт на належну ОСОБА_1 1/15 частину квартири загальною площею 86,50 кв. м, житловою площею 54,00 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження.

Підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність заборгованості по кредитному договору внаслідок не виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань та можливість ОСОБА_1 відчужити належне йому майно, що на думку заявника, підтверджує існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Установивши, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не надало належних та допустимих доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви ПАТ КБ «ПриватБанк».

Доводи касаційної скарги зводяться до власного тлумачення заявником норм цивільного процесуального закону України, що регулюють питання забезпечення позову та обставин необхідності вжиття заходів забезпечення позову, та не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій, а тому відсутні підстави для скасування оскаржуваних судових рішень.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Аналізуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області

від 06 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області

від 23 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак