РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2019

м.Харків

Справа № 639/2486/18

провадження 2/639/210/19

Жовтневий районний суд м.Харкова

у складі: головуючого - судді Єрмоленко В.Б.

за участю секретаря-Тущенко Т.В.

учасники справи:

представник позивача-Шесточенко Т,І.

відповідач-Слюсарева В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому просить визнати за нею право власності на Ѕ частину житлового будинку № 106 по вул. Конотопській в м. Харкові. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 22 травня 1992 року померла її мати ОСОБА_3, про що зроблений актовий запис № 7289 у Жовтневому міському відділі ЗАГС м. Харкова ( свідоцтво серії IV-ВЛ № 333696 ). Після її смерті відкрилася спадщина, на яку ОСОБА_3 ще за життя склала заповіт, посвідчений 20 травня 1992 року державним нотаріусом 5-ї Харківської державної нотаріальної контори, згідно якого по ј частині належного їй житлового будинку № 106 по вул. Конотопській в м. Харкові заповіла своїм дітям: ОСОБА_1 та ОСОБА_4. Іншу Ѕ частину житлового будинку, заповідала своїй сестрі ОСОБА_5.

ОСОБА_1 стверджує, що вона та ОСОБА_4 спадщину за заповітом прийняли та оформили її належним чином в нотаріальній конторі, про що надає відповідне свідоцтво. Щодо ОСОБА_5, то вона на протязі всього часу після смерті спадкодавиці ОСОБА_3 спадщиною не цікавилась, не прийняла її ніякими своїми діями, проживала за іншою адресою. Позивач пояснила, що мешкаючи у спадковому будинку разом з братом ОСОБА_4, вона підтримувала технічний стан всієї будівлі, сплачувала необхідні податки, доглядала земельну ділянку як своєї частки, так і частки, що за заповітом мала належати ОСОБА_5, яка не реалізувавши свої права на спадщину за заповітом, померла 21.10.1995 року. То ж, фактично вона позивач прийняла спадщину в цілому, але в нотаріальній конторі в оформленні спадщини їй відмовили, про що надана відповідна постанова.

Відповідач ОСОБА_6 звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності на ј частину житлового будинку по вул. Конотопській № 106 в м. Харкові в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 та на ј частину в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, а в цілому на Ѕ частину зазначеного житлового будинку. Позивач за зустрічним позовом не спростовує доводів, які зазначені у позові ОСОБА_1 та зазначає, що її батько ОСОБА_4 разом із сестрою позивачем у справі прийняли спадщину після смерті матері ОСОБА_3, звернувшись до нотаріальної контори, а також фактично прийняли управління майном померлої.

27 травня 1998 року ОСОБА_4 помер. ОСОБА_6Г - єдина спадкоємиця за законом після його смерті, звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини на майно, що належало батькові на момент смерті, але отримала відмову з посиланням на заповіт ОСОБА_3Г, в якому зазначена, також, ОСОБА_5

Крім того, позивач за зустрічним позовом посилається на виявлену розбіжність у документах: в її паспорті прізвище зазначено ОСОБА_6, а в свідоцтві про смерть спадкодавця і в правовстановлюючих документах на його імя прізвище зазначено ОСОБА_4. У звязку з чим остання просить встановити факт родинних відносин, що вона є дочкою ОСОБА_4-

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_7 позовні вимоги ОСОБА_1 підтримала в повному обсязі, дала пояснення щодо обставин справи, проти зустрічного позову не заперечувала.

Відповідач ОСОБА_6 не заперечувала проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1, просила задовольнити свій позов.

Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані докази, приходить до наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За правилами, визначеними ч.1 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Частиною 1 статті 206 ЦПК України встановлено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд ( ч.4 ст. 206 ЦПК).

Судом встановлено, що житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по вул. Конотопській № 106 в м.Харкові належить: ОСОБА_3 Ѕ частина на підставі мирової угоди, затвердженої ухвалою народного суду 5-ї дільниці Жовтневого району м. Харкова від 23 листопада 1960 року; ОСОБА_4 ј частина на згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 5-ю Харківською державною нотаріальною конторою 10.01.1997 р. реєстровий номер № 1-28; ОСОБА_1 - ј частина на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 5-ю Харківською державною нотаріальною конторою 10.01.1997 р. реєстровий номер № 1-28, що підтверджується відповідною довідкою КП «Харківське міське БТІ» ( а.с.6).

22.05.1992 року ОСОБА_8 померла, про що Харківським міським ЗАГС 23.05.1992 р. видано свідоцтво про смерть 1У-ВЛ № 333696 ( а.с.7).

На спадщину, що залишилась після смерті ОСОБА_3, остання за життя склала заповіт, посвідчений 20 травня 1992 року державним нотаріусом 5-ї Харківської державної нотаріальної контори, згідно якого по ј частині належного їй житлового будинку заповіла своїм дітям: ОСОБА_1 та ОСОБА_4. Іншу Ѕ частину житлового будинку, ОСОБА_3 заповідала своїй сестрі ОСОБА_5 ( а.с.20).

Позивач ОСОБА_1 , а також ОСОБА_4- діти померлої ( про що надані свідоцтва про народження а.с.8, 93). спадщину за заповітом прийняли та оформили її належним чином в нотаріальній конторі, отримавши відповідні свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.21, 91).

Інша спадкоємиця за заповітом ОСОБА_5 з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталась, що вбачається з відповіді Пятої Харківської державної нотаріальної контори від 12.11.2018 р. вих. № 3013/01-16.( а.с. 73).

З інформації Харківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Харківській області випливає, що ОСОБА_5 померла 21.10.1995 р. , актовий запис № 17731 ( а.с.78).

Позивач ОСОБА_1 стверджувала, що за життя ОСОБА_5 спадщиною не цікавилась, не прийняла її, у тому числі фактично, до нотаріальної контори не зверталась, мешкала та була зареєстрована за іншою адресою. Позивач разом з братом ОСОБА_4 підтримували спадковий будинок в належному стані, сплачували необхідні податки, обробляли земельну ділянку, що підтверджено наданим суду актом, складений сусідами по будинку від 22.11.2017 р. на а.с. 28).

Відповідно до ст. ст. 529, 549 ЦК України в редакції 1963 року, що діяв на час відкриття спадщини, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 прийняли фактично спадщину, яка залишилась після смерті ОСОБА_3 Ѕ частину житлового будинку по вул. Конотопській № 106 в м. Харкові, оскільки проживали та були зареєстровані в будинку разом зі спадкодавцем. Свідоцтво про право на спадщину за заповітом видане сину спадкодавця ОСОБА_4 та дочці ОСОБА_1 10.01.1997 року за реєстровим № 1-28 по ј частині кожному житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель ( а.с. 32).

Аналогічні доводи викладені у своїй позовній заяві позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_6 Крім того, остання зазначає, що 27 травня 1998 року помер її батько ОСОБА_4( свідоцтво про смерть а.с.61). Вона - єдина дочка та єдина спадкоємиця померлого за законом , прийняла спадщину, звернулась з відповідною заявою до нотаріальної контори, але в оформленні спадщини після смерті батька отримала відмову, оскільки є заповіт ОСОБА_3Г, в якому зазначена, також, ОСОБА_5 ( а.с.96, 62).

Крім того, як виявилось при вивченні документів, у паспорті ОСОБА_6 прізвище зазначено ОСОБА_6, а свідоцтві про смерть батька і в правовстановлюючих документах на його імя прізвище вказано ОСОБА_4. То ж, така розбіжність є перешкодою для видачі свідоцтва про право на спадщину і виникла потреба у встановленні факту родинних відносин.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підтвердили обставини, на які посилаються сторони у справі.

Згідно п.п.1). п.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Частина 2 цієї ж статті визначає, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Розглядаючи справу, суд виходить з положень п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року зі змінами № 15 от 25.05.1998 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», яким передбачено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідно заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

З довідки Пятої Харківської державної нотаріальної контори № 3013/01-16 від 12.11.2018 року випливає, що після померлого 27.05.1998 року ОСОБА_4 була заведена спадкова справа № 525/98, в матеріалах якої знаходиться заява № 871 від 08.10.1998 року про прийняття спадщини від ОСОБА_1, заява з проханням видати свідоцтво про право на спадщину, а також постанова про відомву у вчиненні нотаріальної дії № 2380/02-32 від 23.08.2016 року ( а.с. 73 зв.).

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 ст. 182 ЦК України визначено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

За вимогами п. 9 ч.1 ст. 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно" (із змінами внесеними згідно із Законами № 2269-VIII від 18.01.2018 року, №2443-VIII від 22.05.2018 року, № 2475-VIII від 03.07.2018 року ) державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

З огляду на встановлені обставини, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги первісного та зустрічного позовів є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 19, 81, 264, 265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ј частину житлового будинку № 106 по вул. Конотопській в м. Харкові в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3, померлої 22 травня 1992 року.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку № 106 по вул. Конотопській в м. Харкові в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4, померлого 27 травня 1998 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з складання повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони: ОСОБА_11 (ІПН НОМЕР_1, прож.м.Харків, вул. Конотопська, 106).

ОСОБА_12 ( ІПН НОМЕР_2, прож.м.Харків, АДРЕСА_1).

Повне судове рішення складено 04.03.2019.

СУДДЯ