Справа №704/1029/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2019 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області

в складі: головуючої - судді Годік Л.С.

секретаря Шаповал Н.В.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Умань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за цивільно-правовим договором,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у липні 2017 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за цивільно-правовим договором, посилаючись на те, що 12.03.2016 року між нею та ОСОБА_2 було укладено усний договір про те, що останній мав їй продати житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який йому дістався зі слів у спадщину після смерті брата. Для забезпечення в подальшому укладення цивільно-правової угоди, ОСОБА_2 отримав від неї в якості авансу кошти в сумі 500 доларів США, що еквівалентні сумі 13000 грн., про що була складена розписка. Вони узгодили усі істотні умови подальшої цивільно-правової угоди, вона оглянула домоволодіння та наявні господарські споруди, оцінила їх якість і стан, погодили вартість. В той час на території домоволодіння знаходилась капітальна будівля, яка не була відображена в технічних документах (самочинна будівля). Відповідач зобов`язався нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу домоволодіння відразу, після оформлення необхідних правовстановлюючих документів. На початку 2017 року їй зателефонували сусіди, які проживають поряд з будинком і повідомили про те, що ОСОБА_2 розбирає тимчасові будівлі, зрізає плодові дерева, які знаходились на території домоволодіння та повністю розібрав та вивіз будівельний матеріал самочинно збудованої капітальної будівлі. В середині будинку було демонтовано систему опалення. Така ситуація її обурила, в зв`язку з чим вона вимушена відмовитись від укладення договору купівлі-продажу.

Просить стягнути з відповідача кошти в сумі 12955 грн., що еквівалентні 500 доларам США та стягнути з відповідача на її користь судові витрати та витрати на правову допомогу.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала та просила його задоволити.

Представник позивача в судове засідання не з`явилася, причини неявки не повідомляла.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та пояснив, що в березні 2016 року позивач зателефонувала йому з питанням чи продає він хату в АДРЕСА_1 . Він сказав, що продає, але документів на хату він не має так як не оформляв спадщину після смерті брата ОСОБА_3 .. Та зазначив, що якщо позивач має на меті купити дану хату то він займеться оформленням документів. Позивач погодилася та передала йому в якості завдатку за хату 500 доларів США при свідках про що він написав відповідну розписку. Після чого почав оформлення документів на житловий будинок. Але в процесі оформлення документів позивач йому повідомила, що не бажає купувати хату та почала вимагати повернення завдатку. Вважає дії позивача незаконними, оскільки знаючи що позивач не має наміру купувати хату він не оформляв би на неї документи. Аванс який дала позивач витратив на оформлення документів на будинок.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Судом встановлено, що відповідно до оригіналу розписки, яка міститься в матеріалах справи відповідач ОСОБА_2 в присутності двох свідків отримав завдаток за купівлю хати від ОСОБА_1 в розмірі 500 доларів США (а.с.31), що не заперечувалося сторонами в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце у випадку наявності зобов`язання, яке повинно виникати на підставі договору купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона /продавець/ передає або зобов`язується передати майно /товар/ у власність другій стороні /покупцеві/, а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно /товар/ і сплатити за нього певну грошову суму.

Оскільки договір купівлі-продажу житлового будинку між сторонами у справі укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, тому передані позивачем відповідачу гроші є авансом, який підлягає поверненню позивачу.

Частина 2 ст. 570 ЦК України встановлює презумпцію авансу, так як на відміну від завдатку аванс це лише спосіб платежу, він не виконує забезпечувальної функції за правилами ч. 1 ст. 546 ЦК України, а виконує функцію попередньої оплати.

З цього випливає, що коли сторони хочуть визнати, що сплачена сума є завдатком, вони мають здійснити наступне:

По перше, між сторонами має бути укладений письмовий договір про завдаток / ст. 547 ЦК України/, яким передбачаються зобов`язання сторін /сплата коштів боржником та передання майна, надання послуг, тощо кредитором/. Тобто це не може бути попередній договір, про укладення в майбутньому основного договору, це має бути саме основний договір, може бути пункт в основному договорі, окремий договір про завдаток, розписка або товарний чек. В інакшому випадку сплачена сума коштів вважається авансом.

По друге, форма домовленості про сплату завдатку має бути письмова. Сторони можуть укласти окремо договір завдатку або передбачити його умови в основному договорі. В цьому договорі /розписці або товарному чеку/ має бути указано, що внесена сума є саме завдатком. В іншому випадку це буде не завдаток а аванс.

По третє завдаток є способом забезпечення реального зобов`язання. Тобто, спочатку має існувати саме зобов`язання, а вже потім завдаток, який його забезпечує. Іншими словами завдаток не є самостійним зобов`язанням. Він є тільки способом забезпечення іншого зобов`язання і повністю від нього залежить.

Таким чином, за умови відсутності хоча б одного з трьох вище наведених критеріїв відмінності передані однією стороною другій стороні грошові суми у рахунок належних за договором платежів є не завдатком а авансом.

Суттєва відмінність авансу від завдатку полягає в тому, що на аванс не покладено функцію забезпечувати взяте сторонами на себе зобов`язання незалежно від того, яка сторона відповідальна за невиконання зобов`язання, той хто отримав аванс повинен його повернути.

Відповідно до правової позиції ВСУ, викладених в ухвалах Судової палати з цивільних справ від 26.02.2004, від 13.10.2005, а також від 21.06.2006 року, залишення завдатку особі, яка його одержала, або стягнення з неї подвійної суми завдатку застосовується в тих випадках, коли між сторонами було укладено договір, проте він не виконується з вини якоїсь із сторін. Якщо ж сторони домовилися укласти договір, але відповідним чином його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансовими і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавались.

Відповідно до правової позиції ВСУ, викладеною у постанові від 13.02.2013 р. у справі № 6-176цс.12, внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання. Якщо договору який-би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передана грошова сума є авансом який підлягає поверненню.

Якщо покупець, бажаючи в майбутньому придбати товар, нерухоме майно, вносить продавцеві частину коштів. Продавець приймає ці кошти під зобов`язання у майбутньому продати саме дане нерухоме майно саме цьому покупцеві то це не є завдаток, це є аванс, що має місце в даній справі.

Якщо сторони підписали договір купівлі-продажу на наступних умовах: Продавець зобов`язується продати покупцеві товар, покупець зобов`язується прийняти цей товар і оплатити його вартість. На забезпечення виконання зобов`язань за цим договором покупець вносить завдаток в певній сумі. Це прямо зазначено в договорі. Крім цього, в договорі обумовлено ціну, строк оплати, інші істотні умови. Відтак, внесені кошти під час підписання договору є завдатком з усіма наслідками.

З вище викладеного слідує, що внесена частина коштів в рахунок придбання якогось товару чи, в даному випадку, нерухомого майна сама по собі ще не є завдатком, як-би її не назвали. Для того щоб внесена частина коштів була завдатком необхідно все юридично правильно оформити.

Враховуючи, що сторони домовилися укласти договір у майбутньому, але відповідним чином його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору кошти визнаються авансом, а тому повертаються в тому розмірі, в якому вони надавались.

За вище викладених обставин суд вважає, що позов необхідно задоволити.

Судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до ст. 138 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 546, 570, 655 ЦК України ст.ст.7, 10, 12, 81, 89, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за цивільно-правовим договором - задовольнити.

Стягнути зОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , на корить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , кошти в сумі 500 доларів США, що еквівалентно на дату винесення рішення 12350 грн. 50 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на корить ОСОБА_1 судові витрати в сумі 640 грн. 00 коп.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя Леся Сергіївна Годік