ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 681/1396/17
Провадження № 22-ц/4820/1540/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П. (суддя доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І.

секретар судового засідання Садік Н.Д.

за участю пояснення представників учасників справи

розглянув в спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні справу №681/1396/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 05 червня 2019 року (суддя Горгулько Н.А., повне судове рішення складено 14 червня 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житлом.

Заслухавши доповідача, пояснення представників учасників справи, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 вказував, що рішенням Полонського районного суду від 30 листопада 2016 року за ним в порядку спадкування за законом визнано право власності на 44/100 житлового будинку АДРЕСА_1 . Сумісними власниками інших частин цього будинку є ОСОБА_3 , якій належить 36/100 частин та ОСОБА_2 , якій належить 20/100 частин. Позивач зазначав, що з 2012 року в його частині будинку ніхто не проживав, натомість ОСОБА_2 , скориставшись його відсутністю, повністю зруйнувала належну йому частину будинку та встановила паркан прямо під стінами кімнат, які залишились цілими. Тому позивач просить суд винести рішення, яким зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкод в користуванні жилим приміщенням шляхом відновлення попереднього стану частини приміщення, що належить позивачу.

Рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 05 червня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку та вказує, що це рішення постановлено з порушенням судом норм матеріального та процесуального права і підлягає до скасування. На підтвердження доводів апеляційної скарги апелянт зазначив, що суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не дослідив надані ним на підтвердження позовних вимог докази, зокрема технічну документацію на земельну ділянку, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення у справі. Тому і просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Представник позивача апеляційну скаргу підтримав з підстав у ній наведених.

Представник відповідачки апеляційну скаргу не визнав і просить її відхилити, залишивши судове рішення без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представників учасників справи, дослідивши матеріали справи дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає в повній мірі.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що на підставі рішення Полонського районного суду від 30.11.2016 року ОСОБА_1 є власником 44 АДРЕСА_2 100 будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №80485416 від 16.02.2017 року (а.с. 9,10).

Власниками інших часток домоволодіння є ОСОБА_2 в розмірі 20/100 частки та ОСОБА_3 - 36/100 частки (а.с. 27-28, 99).

Згідно Акту обстеження постійної депутатської комісії з питань житлово-комунального господарства, комунальної власності, промисловості підприємництва, транспорту, зв`язку та сфери послуг від 03.10.2017 року частина будинку по АДРЕСА_1 є житловою, а частина знаходиться в аварійному стані (руйнації). Дах цієї частини впав, стіни напіврозвалені, під будинком знаходиться підвальне приміщення, підлога відсутня, земля підвального приміщення обвалюється. Аварійна частина є пожежонебезпечною та несе загрозу життю та здоров`ю оточуючих людей (а.с. 32).

Відповідно до висновку Полонського ВП Шепетівського ГУНП в Хмельницькій області від 04.10.2017 року, проведеною перевіркою по повідомленню ОСОБА_4 (дочки відповідачки) встановлено, що 27.09.2017 року близько 16.30 год. завалилася стара половина нежитлового будинку АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 Співвласники будинку тривалий час перебувають у неприязних відносинах (а.с.25).

Звертаючись у вересні 2017 року до суду, ОСОБА_1 посилався на те, що ОСОБА_2 повністю зруйнувала приміщення кухні площею 7,69 кв.м, спальну кімнату площею 12,97 кв.м., веранду площею 5,76 кв.м. та коридор (тамбур) площею 6,76 кв.м. житлового будинку АДРЕСА_1 та просив зобов`язати відповідачку усунути перешкоди в користуванні житлом шляхом відновлення попереднього стану зруйнованої відповідачкою належної йому частини житлового приміщення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції вірно виходив із того, що позивач не надав належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження факту руйнування належної йому частини будинку саме ОСОБА_2

Прийшовши до такого висновку, суд обґрунтовано посилався на відповідні норми матеріального та процесуального права.

Так, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

З урахуванням цих норм суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи і, залежно від установленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. ст. 76, 77, 78, 79, 80 ЦПК України).

Висновки суду узгоджуються із матеріалами справи.

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не було досліджено надані ним докази не заслуговують на увагу.

Так, суд першої інстанції, оцінивши у відповідності до вимог ст. 89 ЦПК України надані учасниками справи та їх представниками докази, прийшов до вірного висновку про недоведеність позовних вимог ОСОБА_1 , адже висновок Полонського ВП Шепетівського ГУНП в Хмельницькій області від 04.10.2017 року, висновок експерта №533/017 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 12.07.2018 року та покази свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 і ОСОБА_7 не є достовірними, допустимими та достатніми доказами на підтвердження того, що саме ОСОБА_2 зруйнувала житло, яке належить позивачу.

А посилання апелянта на те, що ОСОБА_2 поставила на його частині будинку паркан не є доказом того, що саме вона зруйнувала частину нерухомості, власником якої є ОСОБА_1 І, крім того, як вбачається із позовних вимог, позивач просив зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні ним жилим приміщенням шляхом саме відновлення попереднього стану частини приміщення, що належить ОСОБА_1 А тому суд, в силу вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України розглянув зазначену цивільну справу в межах заявлених позивачем вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було враховано копію технічної документації на земельну ділянку, яку приватизувала відповідачка і межі якої проходять по квартирі позивача є такими, що не заслуговують на увагу.

Адже, як вбачається із матеріалів справи (т. 1 а.с. 182 -185) судом було відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про витребування технічної документації на земельну ділянку, що належить ОСОБА_2 і ця документація не була предметом дослідження суду першої інстанції. І суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що ксерокопії: свідоцтва про право власності на нерухоме майно ОСОБА_2 , а саме земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0901 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0338 га; витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та витягу з рішення 48 сесії VI скликання Понінківської селищної ради №2-2 від 22.05.2015 року про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі і передачу її у власність не є допустимими та достовірними в розумінні ст. ст. 77, 78 ЦПК України доказами на підтвердження позовних вимог ОСОБА_1

Судова колегія вважає, що доводи, які викладені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, а переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи та надано належну оцінку усім доказам, що надавалися учасниками справи та їх представниками.

З огляду на вищенаведене судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, а оскаржуване рішення відповідає нормам права, тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 05 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09 жовтня 2019 року.

Судді (підпис) А.П. Корніюк

(підпис) І.В. П`єнта

(підпис) О.І. Талалай

Згідно з оригіналом

Суддя апеляційного суду А.П. Корніюк