ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3636/19 Справа № 215/4323/18 Суддя у 1-й інстанції - Коноваленко М. І. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

сторони

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, в м. Кривому Розі, у порядку ч. 13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 грудня 2018 року, яке постановлено суддею Коноваленко М.І. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 26 грудня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

В вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг»(далі ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг») і просила стягнути з відповідача у відшкодування моральної шкоди 160 000 грн. у зв'язку з отриманим нею професійним захворюванням на виробництві, внаслідок праці протягом тривалого часу в шкідливих умовах праці. Висновком МСЕК від 18 жовтня 2016 року їй було первинно встановлено втрату професійної працездатності в загальному розмірі 15%. При повторном переогляді висновком МСЕК позивачу встановлено 30% втрати професійної працездатності та третя група інвалідності.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 грудня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг»на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 35 000 грн. без утримання податку з доходів з фізичних та на користь держави стягнуто судовий збір у сумі 704,80 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Зокрема, в матеріалах справи відсутні докази підтвердження факту заподіяння позивачу моральної шкоди та не враховано відсутність вини підприємства у спричиненні шкоди позивачу.

Також суд першої інстанції не звернув увагу на відсутність протиправних дій відповідача, як обовязкової умови відшкодування шкоди, не врахував, що позивач була попереджена про наявність на робочому місці небезпечних та шкідливих факторів і їх вплив на здоровя та свідомо приймала запропоновані ій умови праці.

На думку представника відповідача, визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Справа розглядається в письмовому провадженні без повідомлення учасників справи, в порядку, передбаченому ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач з 17 квітня 1997 року по 28 грудня 2012 рік працювала на підприємстві ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» оператором, контролером ВТК (а.с. 5 - 8).

ОСОБА_2 розслідування хронічного професійного захворювання від 10 червня 2016 року, позивачу встановлено професійні захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень 1-2 ст., пиловий бронхіт 1-2 ст., емфізема легень 1-2 ст., група «В», легенева недостатність 2 ст. (а.с. 10-11 ).

Відповідно до п. 16 ОСОБА_2 розслідування хронічного професійного захворювання від 10 червня 2016 року, професійне захворювання позивача виникло за обставин її праці в умовах впливу шкідливих речовин фіброгенної дії, що перевищувала допустимий рівень через недосконалість робочого місця (а.с. 10-зворот).

Пунктом 19 цього ОСОБА_2, причиною виникнення професійного захворювання встановлено роботу впродовж 13 років 1 місяця в шкідливих умовах та відповідно до цього ж акту, конкретних посадових осіб, відповідальних за виникнення професійних захворювань позивача, встановити неможливо (а.с. 11).

Висновком МСЕК від 18 жовтня 2016 року їй первинно встановлено 15 % втрати професійної працездатності ( а.с. 12).

При повторному переогляді висновком МСЕК від 17 травня 2018 року позивачу встановлено 30 % втрати професійної працездатності та третя група інвалідності (а.с. 13).

Суд, частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_1 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання нею трудових обов'язків і пов'язане з виробництвом, і наявності у зв'язку з цим підстав, передбачених ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди та розміром відшкодування моральної шкоди, з наступних підстав.

ОСОБА_2 ст. 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

З ОСОБА_2 розслідування професійного захворювання від 10 червня 2016 року вбачається, що причиною виникнення хронічних професійних захворювань ОСОБА_1 єробота впродовж 13 років 1 місяця в шкідливих умовах праці (а.с. 11).

Внаслідок недосконалості робочого місця, ОСОБА_1 підпала під вплив шкідливих речовин фіброгенної дії, що перевищувала допустимий рівень через недосконалість робочого місця (а.с. 10)

Доводи апеляційної скарги відповідача про відсутність його вини у спричиненні моральної шкоди позивачу, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони не знімають з відповідача обовязку виконувати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП Українита ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обовязок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці й нести відповідальність в законом вставленому порядку за їх невиконання.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивач була попереджена про наявність на робочому місці небезпечних та шкідливих факторів і їх вплив на здоровя та свідомо приймала запропоновані ій умови праці, колегією суддів відхиляються, оскільки ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» передбачений обов'язок саме власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці й нести відповідальність в законом вставленому порядку за їх невиконання.

Колегія суддів погоджується з розміром моральної шкоди, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до положення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу фізичних, душевних страждань, яких зазнала позивач, характеру немайнових втрат, їх тривалості, можливості відновлення тощо та з урахуванням всіх обставин справи.

Зокрема, судом враховано характер отриманого професійного захворювання, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, стан здоровя потерпілої, період роботи на підприємстві відповідача, тяжкість вимушених змін її життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Тому доводи апеляційної скарги про те, що визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, та є значно завищеним, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вони спростовуються вказаними висновками суду.

Суд першої інстанції при постановленні рішення правильно встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода під час її роботи на підприємстві відповідача у шкідливих умовах праці, що стало причиною її професійних захворювань, які потягли за собою втрату працездатності та необхідності подальшого тривалого лікування у медичних закладах.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» - залишити без задоволення.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 04 березня 2019 року.

Головуючий:

Судді: