ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

05 березня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 734/2313/17

Головуючий у першій інстанції - Соловей В. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/190/19

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Мамонової О.Є.,

суддів: Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,

із секретарем: Зіньковець О.О.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_2,

відповідачі: ОСОБА_3, Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 14 листопада 2018 року (ухвалене о 15:25, повний текст рішення складено 14 листопада 2018 року) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди, заподіяної вчиненим кримінальним правопорушенням,-

У С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з цивільним позовом до відповідачів ОСОБА_3, Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» в межах кримінального провадження щодо ОСОБА_3, в якому просила:

- стягнути з відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» на її користь моральну шкоду, заподіяну злочинними діями відповідача ОСОБА_3, від яких настала смерть її чоловіка, в розмірі 38 400 грн;

- стягнути з відповідача ОСОБА_3 на її користь моральну шкоду, заподіяну його злочинними діями, від яких настала смерть її чоловіка, в розмірі 461 600 грн;

- стягнути з відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» на її користь майнову шкоду у вигляді витрат на встановлення надгробного пам'ятника та на поховання чоловіка, загиблого від злочинних дій відповідача ОСОБА_3, в розмірі 38 400 грн;

- стягнути з відповідача ОСОБА_3 на її користь майнову шкоду у вигляді витрат на встановлення надгробного пам'ятника та на поховання чоловіка, загиблого від злочинних дій, в розмірі 38 956,50 грн;

- стягнути з відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» на її користь відшкодування шкоди, як непрацездатній особі, яка перебувала на утриманні загиблого, у розмірі 200 000 грн;

- стягнути з відповідачів на її користь судові витрати.

Позов обґрунтовувала тим, що близько 5 години ранку 17.06.2017 ОСОБА_3, керуючи автомобілем ВАЗ 210994-20 д.н.з. НОМЕР_5, в якому пасажиром знаходився її чоловік - ОСОБА_4, рухаючись по автодорозі Київ-Вишгород-Десна-Чернігів у напрямку від м. Чернігова до м. Києва, не впорався з керуванням автомобіля, виїхав за межі проїзної частини, допустивши перекидання керованого ним транспортного засобу, внаслідок чого її чоловік травмувався і помер на місті пригоди. Відомості про вчинене кримінальне правопорушення було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000388, ОСОБА_3 слідчим повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а позивачку визнано потерпілою у кримінальному провадженні. У результаті вчинення ОСОБА_3 злочинних дій загинув її чоловік, чим їй спричинена майнова та моральна шкода. На час скоєння ДТП відповідальність ОСОБА_3 була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант» згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/1623487 зі строком дії з 28.12.2016 по 27.12.2017, страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого становить: за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю, - 200 000 грн, за шкоду заподіяну майну - 100 000 грн, розмір франшизи - 0.00 грн.

Заподіяна злочинними діями ОСОБА_3 майнова шкода складається з витрат на поховання загиблого чоловіка на загальну суму 23 357 грн, його поминки в сумі 7 299,50 грн та встановлення надгробного пам'ятника на могилі чоловіка в сумі 46 700 грн. Загалом витрати позивачки на поховання та встановлення надгробного пам'ятника становлять 77 356,50 грн, з яких ТДВ СК «Альфа-Гарант», відповідно до ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», має відшкодувати 38 400 грн, а ОСОБА_3, відповідно, має відшкодувати різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою в сумі 38 956,50 грн.

Спричинена позивачці злочинними діями ОСОБА_3 моральна шкода полягає в тому, що остання зазнала душевних страждань у зв'язку із загибеллю найближчої для її людини - чоловіка, з яким прожила тривалий час, якого кохала, і який в тяжкі хвилини підтримував її; від перенесених хвилювань та моральних страждань її здоров'я суттєво погіршилось, у зв'язку з чим вона вимушена звертатись за медичною допомогою до лікарів; позивачка втратила не тільки рідну людину, а й годувальника, який займався господарством та отримував пристойну пенсію. Заподіяну моральну шкоду оцінює в розмірі 500 000 грн, з яких ТДВ СК «Альфа-Гарант», відповідно до ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», має відшкодувати їй, як дружині загиблого, 38 400 грн, а ОСОБА_3, відповідно, має відшкодувати різницю між фактичним розміром моральної шкоди та страховою виплатою в сумі 461 600 грн.

До настання страхового випадку позивачка досягла пенсійного віку та була непрацездатною, отримувала лише пенсію в розмірі близько 2 320 грн щомісячно, проживала з чоловіком однією сім'єю в зареєстрованому шлюбі, чоловік отримував пенсію в розмірі 2 410 грн, а також заробітну плату близько 3 000 грн. Доходи чоловіка були для неї основним і постійним джерелом існування, після його смерті на пенсію по втраті годувальника не переходила. Вважає, що відповідно до ст. 1197, 1200 ЦК, ст. 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та згідно страхового полісу ТДВ СК «Альфа- Гарант» зобов'язане здійснити їй, як утриманцю, одноразову виплату страхового відшкодування у розмірі страхової суми 200 000 грн.

Також, посилаючись на норми КПК України, просила стягнути на її користь понесені процесуальні витрати, що підтверджені квитанціями.

Вироком Козелецького районного суду Чернігівської області від 24.05.2018 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.

На підставі п. «ґ» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_3 звільнено від відбування призначеного основного та додаткового покарань.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 100 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням (злочином).

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 18 362 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди завданої кримінальним правопорушенням (злочином).

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 6 000 грн процесуальних витрат на правову допомогу та 4 377 грн гривень процесуальних витрат пов'язаних із прибуттям до суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Позов в частині позовних вимог ОСОБА_2 до ТДВ СК «Альфа-Гарант» про стягнення шкоди заподіяної вчиненням кримінального правопорушення залишено без розгляду та роз'яснено, що в разі невідшкодування страховою компанією збитків, потерпіла має право звернутись до суду з позовною заявою в порядку цивільного судочинства (а.с. 71-77).

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 01.08.2018 вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 24.05.2018 щодо ОСОБА_3 в частині вирішення цивільного позову скасовано та призначено новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. В решті цей же вирок залишено без змін (а.с. 78-80).

При новому розгляді даного цивільного позову рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 14 листопада 2018 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 і ТДВ СК «Альфа-Гарант» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 200 000 грн моральної (немайнової) шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 23 362 грн майнової шкоди, як витрати, пов'язані із похованням і встановленням надгробного пам'ятника.

Стягнуто з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 38 400 грн моральної (немайнової) шкоди.

Стягнуто з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 23 362 грн майнової шкоди, як витрати, пов'язані із похованням і встановленням надгробного пам'ятника.

У решті позовних вимог позивача відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 і ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі по 3 000 грн судових витрат на правову допомогу і по 2 188,50 грн судових витрат, що пов'язані з явкою до суду.

Стягнуто з ОСОБА_3 і ТДВ СК «Альфа-Гарант» у дохід держави судовий збір у розмірі по 1 472 грн судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неналежне дослідження доказів, неповне та невсебічне з'ясування обставин, просить:

1) змінити рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру витрат на поховання її загиблого чоловіка, на встановлення надгробного пам'ятника та в частині стягнення завданої моральної шкоди на наступне:

- стягнути з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на її користь грошові кошти в розмірі 38 400 грн майнової шкоди як витрати, пов'язані з похованням і встановленням надгробного пам'ятника;

- стягнути з ОСОБА_3 на її користь грошові кошти в розмір 38 956,50 грн майнової шкоди як витрати, пов'язані з похованням і встановленням надгробного пам'ятника;

- стягнути з ОСОБА_3 грошові кошти на її користь в розмірі 461 600 грн моральної шкоди, завданої кримінальним злочином;

2) скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо зобов'язання ТДВ СК «Альфа-Гарант» здійснити їй, як непрацездатній особі - дружині загиблого, яка досягла пенсійного віку, одноразової виплати страхового відшкодування та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на її користь одноразову виплату страхового відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, в розмірі 200 000 грн;

У решті рішення суду першої інстанції просить залишити без змін та розподілити судові витрати, пов'язані з її явкою до суду.

Доводи апеляційної скарги зводяться до повторного викладу вимог позовної заяви та полягають в тому, що понесені позивачкою витрати на поховання загиблого чоловіка та на встановлення надгробного пам'ятника, визначені районним судом в сумі по 23 362 грн з кожного з відповідачів, не підтверджені належними розрахунками і з рішення суду не вбачається яким чином районний суд дійшов саме до цієї суми.

Заявниця зазначає, що районний суд законно та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність стягнення моральної шкоди зі страхової компанії в межах страхового ліміту, але невірно оцінив обсяг завданої шкоди, яку потрібно стягнути з ОСОБА_3, не врахувавши при цьому характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала позивачка, та того, що винуватець повністю визнав свою вину та готовий відшкодувати моральну шкоду в розмірі 461 600 грн.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні вимоги про відшкодування шкоди, як непрацездатній особі, яка перебувала на утриманні загиблого, у розмірі 200 000 грн, районний суд послався на вимоги ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», проте, вищевказаний закон не регулює відносини із відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю потерпілого, а також не регулює питання виплати страхового відшкодування за цивільно-правовою відповідальністю власників наземних транспортних засобів. Ця стаття не має відношення до питань, які зазначені в позовних вимогах і вимоги, які ставляться для призначення пенсій в солідарній системі не можуть бути поширені на умови у цивільно-правових відносинах сторін.

Факт перебування на утриманні померлого чоловіка підтверджується довідками органів місцевого самоврядування про реєстрацію місця проживання разом з годувальником за однією адресою.

Також заявниця вважає, що з відповідачів підлягають стягненню витрати, пов'язані з її явкою до суду, які додатково понесені нею після розгляду справи по суті, при апеляційному та повторному розгляді справи за період з 24.05.2018 до часу розгляду апеляційної скарги в сумі 1 920 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу ТДВ СК «Альфа-Гарант» просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення як безпідставну та необґрунтовану, а рішення суду першої інстанції змінити - скасувати його в частині стягнення зі страхової компанії 3 000 грн витрат на правову допомогу та 2 188,50 грн витрат, пов'язаних з явкою до суду, та ухвалити нове рішення, яким стягнути судові витрати понесені ОСОБА_2 в повному обсязі з ОСОБА_3

Страхова компанія зазначає, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодуванню підлягають виключно витрати на поховання та на спорудження пам'ятника, до яких не входять витрати на огорожі та лавки. При цьому, вказані витрати, визначені позивачкою в сумі 46 700 грн, заявник вважає необґрунтованими, оскільки послуги надавались особою, яка не займається відповідним видом господарської діяльності, а накладну від 29.09.2018 фіктивною, з огляду на те, що ні пам'ятник, ні огорожа, ні лавка не встановлені на місці поховання.

Вказує, що нормами зазначеного вище Закону не передбачено відшкодування страховиком витрат на поминальні обіди.

Наголошує, що заявлені позивачкою витрати у зв'язку з втратою годувальника є незаконними та необґрунтованими в повному обсязі, оскільки остання жодним чином не підтвердила, що перебувала на утриманні свого загиблого чоловіка і його заробітна плата була єдиним джерелом її існування. Крім того, на день своєї смерті ОСОБА_4 не працював у КУ «Сновський районний центр ПМСД» Сновської міської ради, як стверджувала позивачка, і наказ про його звільнення датовано 14.04.2017.

ТДВ СК «Альфа-Гарант» не заперечує проти виплати моральної шкоди в сумі 38 400 грн в межах ліміту, проте наполягає, що з наявних у матеріалах справи документів не можна встановити, який саме розмір моральної шкоди підлягає сплаті саме позивачці, оскільки під час розгляду справи остання підтвердила, що у загиблого чоловіка є двоє синів, які також мають право на отримання відшкодування моральної шкоди.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки, яка просила задовольнити апеляційну скаргу, відповідача ОСОБА_3, який не заперечував загалом проти відшкодування майнової та моральної шкоди, представника відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» Грідіна В.В., який підтримав доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду апеляційної скарги буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права

Згідно п. 2, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як зазначалось вище, вироком Козелецького районного суду Чернігівської області від 24.05.2018 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік. На підставі п. «ґ» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_3 звільнено від відбування призначеного основного та додаткового покарань. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 6 000 грн процесуальних витрат на правову допомогу та 4 377 грн гривень процесуальних витрат пов'язаних із прибуттям до суду. Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 01.08.2018 вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 24.05.2018 у зазначеній частині залишено без змін.

Вказаним вироком встановлено, що ОСОБА_3 17 червня 2017 року, приблизно о 5 годині, керуючи автомобілем ЗАЗ 210994-20, реєстраційний номер НОМЕР_2, рухаючись по автодорозі Київ - Вишгород - Десна - Чернігів у напрямку від м. Чернігів до м. Київ, проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, яка склалась, не вибрав безпечної швидкості руху, на заокругленій ділянці дороги перед зміною напрямку свого руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, внаслідок чого не впорався з керуванням автомобіля, виїхав за межі проїзної частини, та на 83 км + 308 м вказаної автодороги допустив перекидання керованого транспортного засобу.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у вигляді політравми: черепно-мозкової травми - забійно-рваних ран обличчя та волосистої частини голови, саден, синців обличчя, крововиливів в шкірні покриви з внутрішньої поверхні потиличної ділянки, лінійних переломів потиличної, лівої тім'яної, лівої скроневої та клиновидної кісток, масивних дифузних субарахноїдальних крововиливів по випуклим поверхням обох півкуль лобно-тім'яних часток з переходом на основу лобних, забитої кори лобних часток по базальній поверхні; закритої травми грудної клітки - прямого перелому грудини в 4-му міжребер'ї, множинних прямих переломів ребер справа по лопатковій та біляхребтовій лініям з крововиливами в м'які тканини навколо переломів, забоїв правої легені; закритої травми живота - гемоперитоніуму, розриву печінки, крововиливів в брижу тонкого кишечника та в клітковину підшлункової залози, множинних саден живота, обох верхніх та обох нижніх кінцівок, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Смерть ОСОБА_4 настала внаслідок набряку головного мозку, який виник внаслідок черепно-мозкової травми із субарахноїдальними крововиливами та переломами кісток склепіння та основи черепу, і має прямий причинний зв'язок із настанням смерті останнього.

В даній дорожній обстановці водій ОСОБА_3 порушив вимоги підпункту б пункту 2.3 б (для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі), пункту 10.1 (перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху), пункту 12.1 (під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету міністрів України № 1306 від 10.10.2001, що стало причиною та умовою виникнення і настання даної дорожньо-транспортної пригоди, і знаходиться в прямому причинному зв'язку з наслідками, які настали.

На момент ДТП транспортний засіб ВАЗ 210994-20, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_2, відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/1623487 від 28.12.2016, був застрахований у ТДВ СК «Альфа-Гарант», зі строком дії вказаного договору з 28.12.2016 до 27.12.2017, з лімітом за шкоду заподіяну життю і здоров'ю потерпілого 200 000 грн, за шкоду заподіяну майну потерпілого 100 000 грн (а.с. 9-10).

Позивачка ОСОБА_2 є дружиною загиблого ОСОБА_4, з яким перебувала у шлюбі з 07.11.1975 та проживала з ним до дня його смерті (а.с. 11, 113-115). Від шлюбу має двох синів - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 243-244, 246-248).

За життя ОСОБА_4 перебував на обліку в Корюківському об'єднаному управлінні ПФУ де отримував пенсію за віком в розмірі 2 410,72 грн (травень 2017) та згідно трудової книжки з 22.09.2016 по 15.04.2017 працював у КУ «Сновський районний центр ПМСД» (а.с. 21, 52, 101).

21.06.2017 ОСОБА_2 звернулася до ТДВ СК «Альфа-Гарант» із заявою про відшкодування шкоди, завданої здоров'ю та життю (страхове відшкодування) (а.с. 59). 29.05.2018 та повторно 09.10.2018 ОСОБА_2 звернулася до ТДВ СК «Альфа-Гарант» із заявою про страхове відшкодування шкоди, нанесеної життю та здоров'ю ОСОБА_4 - 200 000 грн, моральної шкоди - 38 400 грн та на встановлення пам'ятника - 38 400 грн (а.с. 249-258).

Листом від 03.07.2018 № 12/1861 ТДВ СК «Альфа-Гарант» повідомило ОСОБА_2 про відсутність правових підстав для виплати їй страхового відшкодування у зв'язку з відсутністю запитуваних документів та інформації (а.с. 259-260).

Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди судом визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

За положеннями ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон).

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності стаття 3 вказаного Закону визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 цього Закону).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 23 Закону встановлено, що шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, серед іншого, є шкода, пов'язана з лікуванням потерпілого; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; шкода, пов'язана із смертю потерпілого.

Пунктами 27.1, 27.3 ст. 27 Закону передбачено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Вирішуючи позовні вимоги про відшкодування ОСОБА_2 моральної шкоди, суд першої інстанції вірно вважав, що останній завдано смертю чоловіка моральної шкоди, що виразилася у порушенні звичайного способу життя, погіршенні стану здоров'я, душевних стражданнях та втраті душевного спокою.

Розмір моральної шкоди в сумі 38 400 грн, стягнутий судом з ТДВ СК «Альфа-Гарант» відповідає розміру страхового відшкодування, визначеного п. 27.3 ст. 27 Закону. При цьому страхова компанія не заперечує проти суми та обов'язку сплатити моральну шкоду при наявності письмових заяв від синів загиблого про перерахування цих коштів на рахунок ОСОБА_2 в повному обсязі, які були долучені останньою до матеріалів справи (а.с. 242-248).

Апеляційний суд погоджується із визначеним районним судом розміром відшкодування моральної шкоди у сумі 200 000 грн, що підлягає стягненню з ОСОБА_3, оскільки суд першої інстанції в повній мірі врахував характер правопорушення та ступінь вини ОСОБА_3, глибину, характер, тривалість фізичних і душевних страждань позивачки, та виходив із засад розумності, виваженості та справедливості. При цьому, посилання заявниці в апеляційній скарзі на повне визнання вини відповідачем ОСОБА_3 та його готовність відшкодувати моральну шкоду не може бути безумовною підставою для задоволення позову у заявленому позивачкою розмірі.

Пунктом 27.2. ст. 27 Закону встановлено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім'ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п'яти років після його смерті.

Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів.

Частинами 2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що непрацездатними членами сім'ї вважаються: 1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону; 2) діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років.

Діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, та діти-сироти - до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні; 3) чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років.

До членів сім'ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:

1) були на повному утриманні померлого годувальника;

2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім'ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв'язку з втратою годувальника.

В позовній заяві позивачка зазначає, що є пенсіонеркою та отримує пенсію близько 2 320 грн, на пенсію у зв'язку з втратою годувальника остання не переходила, інвалідності не має. При цьому питання про встановлення факту перебування ОСОБА_2 на повному утриманні померлого чоловіка чи отримання від нього допомоги, що була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування, не ставилось.

Жодних належних та допустимих доказів перебування на утриманні свого загиблого чоловіка на день смерті останнього позивачкою не надано.

Довідки органів місцевого самоврядування про реєстрацію місця проживання разом з померлим чоловіком за однією адресою, на які посилається позивачка, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказані довідки не є достовірними та достатніми доказами у розумінні ст. 79, 80 ЦПК України та не встановлюють і не підтверджують факту перебування позивачки на утриманні чоловіка.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для стягнення страхового відшкодування у розмірі 200 000 грн на підставі п. 27.2 ст. 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст. 1200 ЦК України, оскільки позивачем ОСОБА_2 не доведено, що дохід померлого ОСОБА_4 для неї був основним і постійним джерелом існування та факту перебування позивачки на утриманні ОСОБА_4

Таким чином, рішення районного суду в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди та відшкодування шкоди як непрацездатній особі, яка перебувала на утриманні загиблого чоловіка підлягає залишенню без змін як законне та обґрунтоване.

Однак в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ТДВ СК «Альфа-Гарант» про стягнення майнової шкоди у вигляді витрат на спорудження надгробного пам'ятника і на поховання рішення суду не відповідає критеріям законності та обґрунтованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати.

За п. 27.4, 27.5 ст. 27 Закону страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред'явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відшкодування шкоди, пов'язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Вирішуючи питання про стягнення на користь ОСОБА_2 понесених нею витрат на поховання загиблого чоловіка та на спорудження надгробного пам'ятника, районний суд дійшов висновку про стягнення з кожного з відповідачів по 23 362 грн, при цьому такий висновок суд жодним чином не обґрунтував, не навів відповідних розрахунків, не зазначив які саме витрати підлягають відшкодуванню.

На підтвердження понесених витрат на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника ОСОБА_2 надані наступні квитанції, накладні та розрахункові чеки (а.с. 12-20, 262, 270-278).

Згідно розрахункових квитанцій, виданих СПД-фізичною особою ОСОБА_10 за ритуальні товари і послуги, від 17.06.2017 на суму 6 459 грн, від 18.06.2017 на суму 3 737 грн та розрахункового чека від 17.06.2017 на суму 4 856 грн, виданого СПД-фізичною особою ОСОБА_11 за одяг, загальна сума витрат, здійснених позивачкою на поховання чоловіка, становить 15 052 грн (а.с. 12, 14-15, 270-275). Вказані витрати відповідачами не оспорені.

За організацію та проведення поминальних обідів за накладними від 18.06.2017 на суму 8 295 грн, 25.06.2017 на суму 3 623,50 грн та 26.07.2017 на суму 3 676 грн ОСОБА_2 загалом сплачено 15 594,50 грн (а.с. 16-20).

Згідно з розрахунковою квитанцією від 29.09.2017, накладною від 29.09.2017 та актом виконаних робіт (наданих послуг) від 15.10.2018, виданих СПД-фізичною особою ОСОБА_10, за виготовлення та спорудження надгробного пам'ятника ОСОБА_2 сплачено 46 700 грн, до витрат входять: пам'ятник гранітний - 23 300 грн, огорожа гранітна одномісна - 7 800 грн, стіл гранітний - 4 200 грн, лавка - 2100 грн, плитка гранітна - 2 200 грн, укладка плитки - 1 800 грн, установка пам'ятника, огорожі, столу, лавки, з цементом, щебенем, піском, арматурою - 4 500 грн, доставка - 300 грн, малюнок зі зворотної сторони - 500 грн (а.с. 13, 262, 276-278).

Згідно ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого - це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Ритуальними послугами є послуги, пов'язані з організацією поховання та облаштуванням місця поховання

Під комплексом заходів та обрядових дій розуміють, зокрема, організацію поховання померлого і проведення у зв'язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.

За роз'ясненнями п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» витрати на виготовлення пам'ятників і огорож визначаються виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам'ятників і огорож в даній місцевості.

Вимоги до намогильних споруд та склепів, виготовлених із природного каменю та залізобетону, призначених для встановлення в місцях поховань (місцях родинних поховань) на кладовищах (колумбаріях) та пам'ятних місцях встановлено Національним стандартом України ДСТУ Б В.2.2-35:2013 «Намогильні споруди та склепи. Загальні технічні умови», прийнятим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 17 від 22.01.2013.

Відповідно до вищевказаного Національного стандарту України ДСТУ Б В.2.2-35:2013 намогильні споруди складаються з пам'ятника, постаменту, намогильної плити. Пам'ятники, намогильні плити, постаменти виготовляють із природного каменю або залізобетону (п. 3.1 - 3.3, 5.2., 6.1.4).

Відповідно до п. 6.3.2 Національного стандарту України ДСТУ Б В.2.2-35:2013 намогильні споруди із природного каменю відповідно до 6.1.4 цього стандарту виготовляють, серед іншого, із вулканічних порід, зокрема, з граніту - Г.

З довідки від 04.03.2019, наданої ОСОБА_10 на запит суду (а.с. 240, 266), вбачається, що гранична вартість виготовлення та встановлення стандартного пам'ятника з граніту та огорожі у м. Сновськ Чернігівської обл., станом на 29.09.2017, становила:

гранична вартість виготовлення та встановлення стандартного пам'ятника з граніту - 32 000 грн (включає в себе виготовлення, встановлення та доставку пам'ятника та інших матеріалів для встановлення на кладовище);

гранична вартість огорожі - 15 000 грн (включає в себе виготовлення, встановлення та доставку огорожі на кладовище).

Верховний Суд України в ухвалі від 29 вересня 2010 року у справі № 6-35316св10 зазначив, що витрати, понесені на організацію поминального обіду, не відносяться до витрат з поховання. Тому колегія суддів не приймає до уваги наявні у матеріалах справи докази на підтвердження понесених позивачкою ОСОБА_2 витрат на організацію поминальних обідів, оскільки такі витрати не входять до майнової шкоди у вигляді витрат на поховання та, відповідно, не підлягають стягненню з відповідачів.

Отже, враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, встановлені обставини справи та надані на їх підтвердження докази, колегія суддів приходить до висновку, що на користь позивачки ОСОБА_2 у рахунок відшкодування майнової шкоди на поховання та спорудження надгробного пам'ятника підлягає стягненню 50 952 грн, а саме: витрати на поховання в сумі 15 052 грн (а.с. 12, 14-15, 270-275) та витрати на спорудження надгробного пам'ятника в сумі 35 900 грн (в межах граничної вартості), з яких: 23 300 грн - пам'ятник гранітний, огорожа гранітна одномісна - 7 800 грн, установка пам'ятника - 4 500 грн, доставка - 300 грн (а.с. 13, 262, 276-278). Вказані витрати підтверджені належними та допустимими доказами, наявними у матеріалах справи.

Посилання ТДВ СК «Альфа-Гарант» у своєму відзиві на апеляційну скаргу на те, що послуги на спорудження пам'ятника надавались особою, яка не займається відповідним видом господарської діяльності, а накладна від 29.09.2018 є фіктивною, з огляду на те, що ні пам'ятник, ні огорожа, ні лавка не встановлені на місці поховання, не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Витрати, понесені позивачкою на виготовлення та встановлення надгробного пам'ятника, підтверджені належними та допустимими доказами, зокрема розрахунковою квитанцією від 29.09.2017, накладною від 29.09.2017 та актом виконаних робіт (наданих послуг) від 15.10.2018, виданих СПД-фізичною особою ОСОБА_10, оригінали яких знаходяться в матеріалах справи (а.с. 276-278). Згідно наявного в матеріалах справи витягу з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань одними з видів діяльності ОСОБА_10 є виробництво інших виробів із бетону, гіпсу та цементу (23,69), різання, оброблення та оздоблення декоративного та будівельного каменю (23.70), виробництво інших готових металевих виробів, н.в.і.у. (25.99), організування поховань і надання суміжних послуг (96.03) (а.с. 50-51).

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ТДВ СК «Альфа-Гарант» про стягнення майнової шкоди у вигляді витрат на спорудження надгробного пам'ятника і на поховання підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову в цій частині, а саме зважаючи на положення п. 27.5 ст. 27 Закону з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню майнова шкода у вигляді витрат на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника у сумі 38 400 грн (12 х 3 200 грн мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на день настання страхового випадку), а відповідно до приписів ст. 1194 ЦК України з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 у відшкодування майнової шкоди у вигляді витрат на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) у сумі 12 552 грн (50 952 грн - 38 400 грн).

Районний суд припустився помилки вирішуючи питання про стягнення судових витрат з відповідачів, зважаючи на таке.

Стягнувши із відповідачів ОСОБА_3 і ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь позивачки ОСОБА_2 в порядку ст.ст. 137 і 138 ЦПК України понесені нею 6 000 грн судових витрат на правову допомогу (із кожного відповідача - по 3 000 грн) і 4 377 грн судових витрат, що пов'язані з її явкою до суду (із кожного відповідача - по 2 188, 50 грн), районний суд не звернув уваги, що вказані судові витрати вже стягнуті вироком Козелецького районного суду Чернігівської області від 24.05.2018 як процесуальні витрати в порядку КПК України, і в цій частині вирок не скасований та є чинним.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Статтею 138 ЦПК України передбачено, що витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.

Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати.

Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що пов'язані з явкою до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Стягнення на користь сторони транспортних витрат, пов'язаних із їх явкою чи явкою його представника до суду не передбачено положеннями ст. 138 ЦПК України.

Отже відсутні правові підстави для відшкодування позивачці витрат, пов'язаних з її явкою до суду, які додатково понесені нею після розгляду справи по суті, при апеляційному та повторному розгляді справи за період з 24.05.2018 до часу розгляду апеляційної скарги в сумі 1 920 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 6, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно висновку, викладеного у постанові Об'єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 23.01.2019 у кримінальній справі №187/291/17, при вирішенні у межах кримінального провадження цивільного позову стягнення судового збору з обвинуваченого (засудженого), який несе цивільну відповідальність, не допускається, адже таке стягнення суперечить закріпленим у статтях 2, 7, 9 КПК завданням кримінального провадження, засаді законності, не відповідає приписам ч. 5 ст. 128, статей 118, 119, 370 цього Кодексу та істотно порушує гарантоване особі право на розгляд справи щодо неї з додержанням вимог зазначеного провадження, передбачених указаним Кодексом.

Отже стягнення судового збору з ОСОБА_3 як із обвинуваченого при вирішенні цивільного позову не допускається, тому судовий збір за розгляд справи судом першої інстанції та за апеляційний розгляд справи підлягає стягненню лише з ТДВ СК «Альфа-Гарант».

Оскільки майнові позовні вимоги ОСОБА_2 в частині відшкодування їх з ТДВ СК «Альфа-Гарант» підлягають частковому задоволенню на суму 38 400 грн (що становить 16,11 % від 238 400 грн заявлених у позові), то відповідно відшкодуванню підлягає судовий збір за майнову вимогу в розмірі 384,06 грн ((238 400 грн х 1% відповідно до п/п 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у редакції чинній на час подання позову) х 16,11%).

За задоволення вимоги немайнового характеру про стягнення моральної шкоди ставка судового збору, що підлягає стягненню із страхової компанії у відповідності до п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» (у редакції чинній на час подання позову), становить 640 грн.

Всього із ТДВ СК «Альфа-Гарант» стягненню підлягає судовий збір за розгляд справи судом першої інстанції у розмірі 1 024,06 грн (384,06 грн + 640 грн).

У зв'язку з частковим задоволенням апеляційної скарги (38 400 грн - 23 362 грн = 15 038 грн - що становить 39,16% від оскаржуваної суми майнової шкоди) сума судового збору за апеляційний розгляд справи становить 375,94 грн (960 грн ставка судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до п/п 6 п. 1 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» х 39,16%).

Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 2, 6 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», то судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь держави за розгляд справи судом першої інстанції та за апеляційний розгляд справи всього у розмірі 1 400 грн (1 024,06 грн +375,94 грн).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ч.1 пп. 2, 4, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 14 листопада 2018 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення майнової шкоди у вигляді витрат на спорудження надгробного пам'ятника і на поховання та в частині стягнення із ОСОБА_3, Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_2 та держави судових витрат - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення майнової шкоди у вигляді витрат на спорудження надгробного пам'ятника і на поховання - задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» (місцезнаходження: м. Київ, б-р. Л.Українки, 26, ) на користь ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_3) 38 400 (тридцять вісім тисяч чотириста) грн майнової шкоди у вигляді витрат на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення майнової шкоди у вигляді витрат на спорудження надгробного пам'ятника та на поховання - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_4) на користь ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_3) 12 552 (дванадцять тисяч п'ятсот п'ятдесят дві) грн майнової шкоди у вигляді витрат на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника.

В іншій частині рішення суду - залишити без змін.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» (місцезнаходження: м. Київ, б-р. Л.Українки, 26, ) на користь держави 1 400 (одну тисячу чотириста) грн судових витрат по сплаті судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 березня 2019 року.

Головуючий Судді: