Ухвала

Іменем України

26 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 643/599/17

провадження № 61-3354ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Погрібного С. О. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 21 вересня 2018 року, постановлену у складі судді Сиротникова Р. Є., та постанову Харківського апеляційного суду від 16 січня 2019 року, ухвалену у складі колегії суддів:

ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, у справі за заявою ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Московського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Московського районного у

м. Харкові Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, третя особа - ОСОБА_8, про анулювання актового запису про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог та ухвалених судових рішень

В січні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Московського районного у м. Харкові Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області (далі - Московський РВ ДРАЦС у м. Харкові ГТУЮ у Харківській області) про анулювання актового запису про розірвання шлюбу.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що між нею та ОСОБА_9 23 листопада 1979 року укладено шлюб, про що Комінтернівським відділом записів актів громадського стану м. Харкова вчинено актовий запис №1064. Через постійні конфлікти між ними, позивач зверталася до суду з позовом про розірвання шлюбу, але у зв'язку з тим, що відносини покращилися, у судові засіданні сторони не з'являлися. У липні 2014 року після смерті її чоловіка, вона дізналася, що згідно актового запису №1307 від 10 листопада 1998 року шлюб між ними розірвано, на підставі рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02 січня 1989 року у справі №2-366/1989 за позовом ОСОБА_4 до

ОСОБА_9 про розірвання шлюбу. Вважає, що зазначене рішення не могло бути підставою для державної реєстрації актового запису про розірвання шлюбу між ними, оскільки у 1998 році вже сплинув строк пред'явлення судового рішення до виконання, визначеного процесуальним законодавством у три роки з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Харківської області від

02 квітня 2018 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 про анулювання актового запису про розірвання шлюбу, відмовлено.

У липні 2018 року ОСОБА_4 звернулася до суду з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Московського районного суду

м. Харкова від 20 грудня 2017 року, посилаючись на те, що згідно довідки №27144 від 21 червня 2018 року, виданої Комінтернівським районним судом

м. Харкова, суддею Забарой І. В. 02 січня 1989 року розглядалася цивільна справа №2-366/1989 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_9 про розірвання шлюбу, який було залишено без розгляду. Рішення суду про розірвання шлюбу не ухвалювалося, а відтак не могло бути підставою для її звернення до суду з позовом про анулювання актового запису про розірвання шлюбу, а тому зазначені обставини є нововиявленими, оскільки не могли бути їй відомі під час розгляду справи.

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 21 вересня 2018 року, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного суду від 16 січня 2019 року, заяву ОСОБА_4 залишено без задоволення.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суди першої та апеляційної інстанцій, виходили з того, що заявник не навела доказів на підтвердження того, що вона не мала реальної можливості звернутися за отриманням необхідної інформації до закінчення розгляду справи по суті та, що зазначеною обставиною вона свій позов не обгрунтовувала.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У лютому 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_4, у якій заявник просила скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди безпідставно надали перевагу копії виписки з рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02 січня 1989 року, яка не є належним доказом, та незаконно відмовили у задоволенні заяви про перегляд рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від

20 грудня 2017 року за нововиявленими обставинами, всупереч наданій цим судом довідки про те, що її позов до ОСОБА_9 про розірвання шлюбу залишено без розгляду, а тому актовий запис про розірвання шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_9 вчинено неправомірно.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необгрунтованою.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необгрунтованою.

На підставі вимог частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необгрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Із касаційної скарги вбачається, що вона є необгрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до частин першої та другої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрало законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

ОСОБА_4 як на нововиявлену обставину для перегляду рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2017 року про анулювання актового запису про розірвання шлюбу, вказує на те, що у справі №2-366/1989 позов ОСОБА_4 до ОСОБА_9 про розірвання шлюбу було залишено без розгляду. Зазначена обставина не була підставою для її звернення з позовом про анулювання актового запису про розірвання шлюбу. Крім того, вона не була позбавлена можливості за належного користування своїми правами звернутися до суду із запитом про надання відомостей щодо наслідків розгляду її позову до ОСОБА_9 про розірвання шлюбу, на виконання якого було вчинено актовий запис. З урахуванням наведеного, вказані нею обставини не є нововиявленими в розумінні положень статті 423 ЦПК України.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених статтею 423 ЦПК України, є, те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини.

Обставини, що обгрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов'язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред'явлення нової вимоги.

Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи, порушення порядку дослідження доказів) не вважаються нововиявленими обставинами, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Неподання стороною або особою, яка бере участь у справі, доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду у прийнятті доказів не є підставою для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Відповідно до частини четвертої статті 423 ЦПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювались судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Відповідно до частини першої статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Одним з основоположних аспектів верховенства права є вимоги щодо юридичної визначеності, згідно з якою у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (Рішення Європейського суду з прав людини від

28 листопада 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania), п. 61). Юридична визначеність вимагає поваги до принципу res judicata, згідно з яким жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі; повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи (Рішення Європейського суду з прав людини від 03 грудня 2003 року у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykhv. Russia), пункт 52).

Ураховуючи викладене, суди попередніх інстанцій обгрунтовано виходили із того, що під час розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_4 до Московського РВ ДРАЦС у м. Харкові ГТУЮ у Харківській області про анулювання актового запису про розірвання шлюбу, ОСОБА_4 не була обмежена у праві подавати докази на спростування незаконності вчиненого актового запису, що було предметом доказування. Крім того, вона не обгрунтовувала позовні вимоги про анулювання актового запису про розірвання шлюбу посиланням на те, що її позов до ОСОБА_9 про розірвання шлюбу був залишений без розгляду.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Касаційна скарга не містить обгрунтованих посилань на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, а зводиться до незгоди заявника із ухваленими судовими рішеннями, законність та обгрунтованість яких доводами касаційної скарги не спростована.

Ураховуючи наведене, ухвала Московського районного суду м. Харкова від

21 вересня 2018 року та постанова Харківського апеляційного суду від 16 січня 2019 року, ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень.

Керуючись частиною другою статті 389, пунктом 5 частини другої, частинами четвертою і п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від

21 вересня 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 16 січня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Московського районного суду

м. Харкова від 20 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Московського районного у м. Харкові Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, третя особа - ОСОБА_8, про анулювання актового запису про розірвання шлюбу, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:Г. І. Усик В. О. Кузнєцов С. О. Погрібний