Провадження № 2/344/1996/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Шамотайла О.В.,

секретаря Устинської Н.С.,

з участю представника позивача ОСОБА_1 .

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, звернувся в суд із позовною заявою про визнання ОСОБА_3 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, зокрема квартирою АДРЕСА_1 . Свої вимоги позивач мотивував тим, що саме позивач є власником квартири АДРЕСА_1 . Крім позивача у вказаному будинку зареєстрований також і відповідач. Відповідно до тверджень позивача, у вказаному будинку відповідач не проживає тривалий час, однак реєстрація місця проживання залишається за даною адресою.

Як вбачається із поданої до суду позовної заяви, на думку позивача, відповідач втратив інтерес до даного житлового приміщення як до свого постійного проживання. Крім того, його реєстрація у даному будинку тягне за собою понаднормові витрати по оплаті житлово-комунальних послуг, які ж відповідач не оплачує.

Враховуючи те, що позивач не має можливості належним чином здійснювати своє право власності та користування будинком у зв`язку із реєстрацією в ньому відповідача, він звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. а саме: квартирою АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні представник позивача просив позовні вимоги задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином.

Заслухавши свідків, представника позивача, вивчивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що спірним жилим приміщенням є квартира АДРЕСА_1 .

Відповідно до відомостей з державного реєстру прав на нерухоме майно (а.с. 6-7) власником квартири АДРЕСА_1 є позивач.

В спірному будинку, окрім позивача на даний час зареєстрований відповідач, що підтверджується копією будинкової книги (а.с. 4-5) та запитом суду (а.с.16).

У своїх позовних вимогах позивач вказує про те, що відповідач у будинку не проживає, обов`язків по оплаті комунальних послуг жодних не здійснює, у зв`язку з чим просить усунути їй перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження будинком шляхом визнання відповідача такими, що втратив право користування жилим приміщенням.

В судовому засіданні по розгляду даної справи, в якості свідка була допитана ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Так, свідок пояснив суду, що знає і позивача і відповідача, свідку відомо, що відповідач протягом тривалого часу не проживає за адресою місця реєстрації, більше 10 років він відповідача не бачив, буває в гостях у позивача з періодичністю близько один раз на місяць, речей його в спірній квартирі не бачив.

Також в судовому засіданні по розгляду даної справи, в якості свідка судом був допитаний ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_3 . Так, свідок пояснив суду, що позивача знає, це його цивільна дружина. Знає свідок і її батька, який є відповідачем, однак біля 5 останніх років відповідача за адресою реєстрації не бачив, він там не проживає.

Згідно із ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Власникові, відповідно до ст.317 ЦК України, належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Як визначено нормами ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Крім того, відповідно до вимог ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Як визначено ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України свідчить, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Виходячи з наведених вище норм діючого законодавства, право власності позивача на спірний будинок, що в свою чергу включає право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд, виникло після реєстрації цього права у встановленому законом порядку і порушується на даний час.

Факт не проживання відповідача в спірній квартирі понад 1 рік підтверджується безпосередньо показаннями свідків, відповідно до якої відповідач вже значний період часу не проживає у вказаному будинку, а також той факт, що відповідач не бере участі у оплаті комунальних послуг та веденні господарства, в той же час факт реєстрації місця проживання відповідача за вказаною вище адресою несе додаткові витрати для позивача по оплаті житлово-комунальних послуг.

Крім того, судом встановлено, що будь-яких перешкод позивач у користуванні спірним будинком відповідачу не створює.

Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності, передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням є підставними, обґрунтованими і такими, що підлягає задоволенню.

В зв`язку з задоволенням позову, судові витрати покладаються на відповідача, згідно до ст. 141 ЦПК України .

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст.10, 12, 19, 81, 141, 263-265 ЦПК України, ст.ст.317,319,321,391, 405 ЦК України суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) таким, що втратив право користування житловим приміщенням, зокрема квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) на користь ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 - 704,80 грн. витрат по оплаті судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.В. Шамотайло