Справа № 644/9481/18
н/п 2/644/323/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2019 року м. Харків

Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Сітало А.К.,

за участю:

секретаря судового засідання Трач М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовомОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельний Альянс «МОНОЛІТ» про визнання умов договору частково несправедливими та недійсними, визнання одностороннього розірвання договору незаконним, -

в с т а н о в и в:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , через представника ОСОБА_3 , звернулись до суду з позовом до ТОВ «Будівельний Альянс «МОНОЛІТ», та просили: визнати несправедливими та недійсними всі умови п. 6.2 договору про участь в будівництві № 9/неж. від 12.01.2006 р., укладеного між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ТОВ «МОНОЛІТ» БУДІВЕЛЬНИЙ АЛЬЯНС», правонаступником якого є ТОВ «БУДІВЕЛЬНИЙ АЛЬЯНС «МОНОЛІТ»; визнати односторонню відмову ТОВ «БУДІВЕЛЬНИЙ АЛЬЯНС «МОНОЛІТ» від договору про участь в будівництві № 9/неж. від 12.01.2006 р. незаконною та визнати розірвання договору про участь в будівництві № 9/неж. від 12.01.2006 р. незаконним; визнати договір про участь в будівництві № 9/неж. від 12.01.2006 р., укладений між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ТОВ «МОНОЛІТ» БУДІВЕЛЬНИЙ АЛЬЯНС», за виключенням всіх умов та приписів п. 6.2, з усіма додатковими угодами до нього, чинним.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 12 січня 2006 р. між позивачами, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з одного боку (надалі за текстом Інвестори) та ТОВ «МОНОЛІТ» БУДІВЕЛЬНИЙ АЛЬЯНС», (надалі за текстом Забудовник) з іншого боку було укладено Договір № 9/неж. про участь в будівництві (надалі за текстом Договір).

Згідно п. 1.1 Договору, Забудовник залучає Інвестора для будівництва об`єкта нерухомості на земельній ділянці площею 0,64 га, розташованої по АДРЕСА_1 . АДРЕСА_2 , відведеної Забудовнику рішенням Харківської міської ради № № 66/04 від 28.04.2004 р.

Пунктом 1.4. Договору передбачено, що після прийняття об`єкта в експлуатацію, при умові виконання Інвестором своїх зобов`язань за договором, Забудовник передає їм частину об`єкта в натурі (нежитлове приміщення), в рівних частках кожному, яку на будівельному плані позначено під № 9, розташоване на другому поверсі, загальною будівельною площею 129,87 м. кв.

Відповідно п. 1.7. Договору, строк здачі об`єкта в експлуатацію 4 й квартал 2008 року.

Протягом дії Договору укладались наступні додаткові угоди: 1) додаткова угода № 1 від 31.03.2008 р. до Договору про участь у будівництві № 9/неж. (щодо зміни банківського рахунку забудовника); 2) додаткова угода № 2 від 08.04.2008 р. до Договору № 9/неж. від 12.01.2006 р. (щодо зміни терміну здавання об`єкта в експлуатацію, дата перенесена на 3-й квартал 2009 р. та зміни графіка сплати платежів за договором); 3) додаткова угода № 3 від 15.01.2013 р. до Договору № 9/неж. від 12.01.2006 р., про те, що ТОВ «Будівельний Альянс «МОНОЛІТ» є правонаступником ТОВ «МОНОЛІТ» БУДІВЕЛЬНИЙ АЛЬЯНС» в частині зобов`язань за договором № 9/неж. від 12.01.2006 р. у повному обсязі. Строк здачі об`єкта в експлуатацію 3 квартал 2013 року. В іншій частині Договір № 9/неж. від 12.01.2006 р. залишено без змін.

На час підписання додаткової угоди № 3 до договору, в частині продовження строку здачі об`єкта в експлуатацію Забудовник вже порушив умови договору, а саме: п. 1.7. договору з урахуванням додаткової угоди № 2, відповідно до яких здача об`єкта в експлуатацію повинна була відбутись у 3-му кварталі 2009 р., а додаткова угода № 3 до договору укладена лише 15 січня 2013 р. Розділом 4 договору (з урахуванням додаткових угод № 1 та № 2 до договору) передбачено порядок розрахунків, а саме: банківський рахунок Забудовника, сума договору та графік оплати.

На виконання умов розділу 4 договору на теперішній час позивачами вже сплачено на користь Забудовника 746 384 грн. 70 коп. Відповідач, в свою чергу, жодних строків введення об`єкта в експлуатацію не дотримується, після укладення додаткової угоди № 3 до договору жодних додаткових угод до договору про продовження строку між його сторонами не було укладено.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 поштою отримали від відповідача листи (вих. № 26-5/03/18 від 26.03.2018 р. та вих. № 26-1/03/18 від 26.03.2018 р. ), в яких зазначається про розірвання договору в односторонньому порядку за ініціативи відповідача. Відповідач у якості підстави розірвання договору посилався на п. 6.2. Договору, у якому зазначено, що у разі несвоєчасного проведення з вини Інвестора розрахунку за договором строком більше 20 календарних днів Забудовник має право відмовитися від договору. Грошові кошти, надані йому Інвестором, повертаються з утриманням штрафу в розмірі 15 % від суми, яку необхідно повернути , і пені за прострочення. Повернення здійснюється з коштів, внесених новим Інвестором в якості внеску пайовиків з метою отримання частини об`єкта, визначеної в п. 1.4 договору. Строк повернення на протязі 10 днів після повної сплати новим інвестором внеску.

Позивачі вважають, що умови, викладені у п. 6.2 Договору є несправедливими, дискримінаційними та такими, що порушують принцип рівності сторін. Позивачі призупинили виплату грошових коштів за Договором у зв`язку із систематичним невиконанням відповідачем своїх обов`язків, а саме: багаторічним тривалим недотриманням строків введення (здачі) об`єкта в експлуатацію. На теперішній час сума заборгованості складає 40 627 грн. 50 коп., спору щодо розміру цієї заборгованості із відповідачем не має. П. 5.4. Договору передбачає , що у разі порушення строку виконання зобов`язань, передбачених розділом 4 Договору, Забудовник має право відкласти виконання прийнятих на себе зобов`язань на період прострочення Інвестора. Відповідно до ч. 4 ст. 612 Цивільного кодексу України прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора. Позивачами на користь Забудовника та його правонаступника відповідача, в залежності від періоду оплати, було сплачено грошові кошти у розмірі 746 384 грн. 70 коп., які сплачувалися ними за офіційним курсом гривні відносно долара США від 5,00 грн. до 10,00 грн. за 1 долар США. Натомість відповідач у своїх листах на адреси позивачів вказує на нібито можливість повернення сплачених грошових коштів за Договором, з вирахуванням пені у розмірі 85626 грн. 18 коп., за умови що станом на 06.12.2018 р. офіційний курс долара США до гривні дорівнює 27, 88 грн. за 1 долар США. Згідно п. 5.3 Договору, у якому зазначено, що у разі порушення строків і розмірів внесення грошових коштів передбачених розділом 4 Договору, Інвестор сплачує Забудовнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення від невнесеної суми. Натомість п. 5.2. Договору передбачено, що у разі порушення з вини Забудовника п. 1.7. на строк більше 6-ти місяців, Забудовник сплачує Інвестору пеню в розмірі 0,01 % від внесеної суми за кожний день прострочення. На теперішній час відповідач так само порушив свої зобов`язання за Договором, однак санкції відносно себе взагалі не взяв до уваги під час розрахунку пені у відношенні позивачів. Також позивачі вважають, що відповідальність за невиконання обов`язків за Договором нерівна, несправедлива, а також дуже жорстка по відношенню до позивачів як інвесторів.

Пункт 6.2 Договору не визначає точних строків повернення позивачам сплачених ними грошових коштів, а встановлює лише посилання на те, що грошові кошти будуть повернуті лише після того, як відповідач у повному обсязі отримає їх від «нового інвестора», а коли це буде, позивачі жодним чином не мають об`єктивної можливості перевірити чи проконтролювати. Також позивачі зазначають, що репутація відповідача, як забудовника, на сьогоднішній день на ринку є дуже суперечливою, і не має жодної гарантії того, що новий інвестор з`явиться швидко та взагалі не має впевненості, що він з`явиться.

За умовами п. 6.2 Договору Забудовник має право в односторонньому порядку розірвати Договір в разі невиконання позивачами своїх зобов`язань за цим Договором, однак позивачі таких прав за умовами Договору не мають, що вони вважають дискримінацією, а такі умови позивачі вважають несправедливими.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16.01.2019 року провадження у зазначеній справі було відкрито, та справу призначено до підготовчого судового засідання.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 19.02.2019 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23.04.2019 року було закрите підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду.

Через канцелярію суду 13.02.2019 р. за підписом директора відповідача був наданий відзив, у якому відповідач заперечує проти позовних вимог, вважає позов необґрунтованим. Також відповідач зазначає, що Договір № 9/неж. про участь у будівництві від 12 січня 2006 року відповідно до чинного законодавства є розірваним. Відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Відповідач у своєму відзиві також надає розрахунок заборгованості позивачів за договором та розрахунок пені за прострочення виконання умов договору позивачами. Відповідач зазначає, що не вбачає жодних порушень законодавства у формулюванні п. 6.2 Договору № 9/неж. про участь у будівництві від 12 січня 2006 року та вважає однобічну відмову відповідача від виконання договору законною.

Позивачі та їх представник, відповідач будучі повідомленими про час, дату та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не подавали.

Представник позивачів надав заяву про розгляд справи за його відсутності у якій також просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

12 січня 2006 року між позивачами з одного боку та ТОВ «МОНОЛІТ» БУДІВЕЛЬНИЙ АЛЬЯНС», з іншого боку було укладено Договір № 9/неж. про участь в будівництві.

Згідно п. 1.1 Договору, Забудовник залучає Інвестора для будівництва об`єкта нерухомості на земельній ділянці площею 0,64 га, розташованої по пр. Перемоги АДРЕСА_2 , відведеної Забудовнику рішенням Харківської міської ради № № 66/04 від 28.04.2004 р.

Пунктом 1.4. Договору передбачено, що після прийняття об`єкта в експлуатацію, при умові виконання Інвестором своїх зобов`язань за договором, Забудовник передає їм частину об`єкта в натурі (нежитлове приміщення), в рівних частках кожному, яку на будівельному плані позначено під № 9, розташоване на другому поверсі, загальною будівельною площею 129,87 м. кв.

Відповідно п. 1.7. Договору, строк здачі об`єкта в експлуатацію 4 й квартал 2008 року.

Протягом дії Договору укладались наступні додаткові угоди до цього договору: 1) додаткова угода № 1 від 31.03.2008 р. до Договору про участь у будівництві № 9/неж. (щодо зміни банківського рахунку забудовника); 2) додаткова угода № 2 від 08.04.2008 р. до Договору № 9/неж. від 12.01.2006 р. (щодо зміни терміну здавання об`єкта в експлуатацію, дата перенесена на 3-й квартал 2009 р. та зміни графіка сплати платежів за договором); 3) додаткова угода № 3 від 15.01.2013 р. до Договору № 9/неж. від 12.01.2006 р., про те, що ТОВ «Будівельний Альянс «МОНОЛІТ» є правонаступником ТОВ «МОНОЛІТ» БУДІВЕЛЬНИЙ АЛЬЯНС» в частині зобов`язань за договором № 9/неж. від 12.01.2006 г. у повному обсязі та сторони досягли згоди з приводу заміни сторони за Договором № 9/неж. від 12.01.2006 р. з ТОВ «МОНОЛІТ» БУДІВЕЛЬНИЙ АЛЬЯНС» на ТОВ «Будівельний Альянс «МОНОЛІТ» з часу підписання даної угоди. Строк здачі об`єкта в експлуатацію 3 квартал 2013 року. В іншій частині Договір № 9/неж. від 12.01.2006 р. залишено без змін.

На час підписання додаткової угоди № 3 до Договору, в частині продовження строку здачі об`єкта в експлуатацію Забудовник вже порушив умови договору, а саме: п. 1.7. Договору з урахуванням додаткової угоди № 2, відповідно до яких здача об`єкта в експлуатацію повинна була відбутись у 3-му кварталі 2009 р., а додаткова угода № 3 до Договору укладена лише 15 січня 2013 р. Розділом 4 Договору (з урахуванням додаткових угод № 1 та № 2 до договору) передбачено порядок розрахунків, а саме: банківський рахунок Забудовника, сума договору та графік оплати.

На виконання умов розділу 4 Договору на теперішній час позивачами вже сплачено на користь Забудовника 746 384 грн. 70 коп. Відповідач, в свою чергу, жодних строків введення об`єкта в експлуатацію не дотримується, після укладення додаткової угоди № 3 до Договору жодних додаткових угод до Договору про продовження строку між його сторонами не було укладено.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 поштою отримали від відповідача листи (вих. № 26-5/03/18 від 26.03.2018 р. та вих. № 26-1/03/18 від 26.03.2018 р. ), в яких зазначається про розірвання договору в односторонньому порядку за ініціативи відповідача. Відповідач у якості підстави розірвання договору посилався на п. 6.2. Договору, у якому зазначено, що у разі несвоєчасного проведення з вини Інвестора розрахунку за договором строком більше 20 календарних днів Забудовник має право відмовитися від договору. Грошові кошти, надані йому Інвестором, повертаються з утриманням штрафу в розмірі 15 % від суми, яку необхідно повернути , і пені за прострочення. Повернення здійснюється з коштів, внесених новим Інвестором в якості внеску пайовиків з метою отримання частини об`єкта, визначеної в п. 1.4 Договору. Строк повернення на протязі 10 днів після повної сплати новим інвестором внеску.

Позивачі призупинили виплату грошових коштів за Договором у зв`язку із систематичним невиконанням відповідачем своїх обов`язків, а саме: багаторічним тривалим недотриманням строків введення (здачі) об`єкта в експлуатацію. На теперішній час сума заборгованості складає 40 627 грн. 50 коп., спору щодо розміру цієї заборгованості із відповідачем не має. П. 5.4. Договору передбачає , що у разі порушення строку виконання зобов`язань, передбачених розділом 4 Договору, Забудовник має право відкласти виконання прийнятих на себе зобов`язань на період прострочення Інвестора. Відповідно до ч. 4 ст. 612 Цивільного кодексу України прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора. Позивачами на користь Забудовника та його правонаступника відповідача, в залежності від періоду оплати, було сплачено грошові кошти у розмірі 746 384 грн. 70 коп., які сплачувалися ними за офіційним курсом гривні відносно долара США від 5,00 грн. до 10,00 грн. за 1 долар США. Натомість відповідач у своїх листах на адреси позивачів (вих. № 26-5/03/18 від 26.03.2018 р. та вих. № 26-1/03/18 від 26.03.2018 р.) вказує на нібито можливість повернення сплачених грошових коштів за Договором, з вирахуванням пені у розмірі 85626 грн. 18 коп., за умови що станом на 06.12.2018 р. офіційний курс долара США до гривні дорівнює 27, 88 грн. за 1 долар США. Згідно п. 5.3 Договору, у якому зазначено, що у разі порушення строків і розмірів внесення грошових коштів передбачених розділом 4 Договору, Інвестор сплачує Забудовнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення від невнесеної суми. Натомість п. 5.2. Договору передбачено, що у разі порушення з вини Забудовника п. 1.7. на строк більше 6-ти місяців, Забудовник сплачує Інвестору пеню в розмірі 0,01 % від внесеної суми за кожний день прострочення. Відповідач так само порушив свої зобов`язання за Договором, однак санкції відносно себе взагалі не узяв до уваги під час розрахунку пені у відношенні позивачів. Тобто відповідальність за не виконання обов`язків за Договором не рівна, не справедлива, а також дуже жорстка по відношенню до позивачів як інвесторів.

Судом встановлено, що відповідач так само порушив свої зобов`язання за Договором, однак санкції відносно себе взагалі не взяв до уваги під час розрахунку пені у відношенні позивачів (розрахунок наданий у відзиві відповідача). Суд вважає, що відповідальність за невиконання обов`язків за Договором нерівна, несправедлива, а також дуже жорстка по відношенню до позивачів як інвесторів.

Пунктом 6.2 Договору не визначає точних строків повернення позивачам грошових коштів, а встановлює лише посилання на те, що грошові кошти будуть їм повернуті лише після того, як відповідач у повному обсязі отримає їх від «нового інвестора», при чому відсутні будь-які терміни повернення сплачених позивачами коштів, відповідальність за їх неповернення, необхідність ознайомити позивачів про появу такого «нового інвестора», позивачі жодним чином не мають об`єктивної можливості перевірити дії відповідача.

За умовами п. 6.2 Договору Забудовник має право в односторонньому порядку розірвати Договір в разі невиконання позивачами своїх зобов`язань за цим Договором, однак позивачі таких прав за умовами Договору не мають, що є дискримінаційною та несправедливою умовою Договору. Отже, мається істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачів.

Суд не погоджується із аргументами відповідача, викладеними у його відзиві, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та не відповідають приписам законодавства. Судом встановлено, що прострочення сплати внесків позивачами на рахунок відповідача відбулось, в тому числі, і у зв`язку із тривалим невиконанням відповідачем своїх обов`язків за Договором. Термін здачі Об`єкту, тобто закінчення будівництва, згідно приписів додаткової угоди № 3 до Договору 3-й квартал 2013 року, однак будинок недобудований на час ухвалення рішення суду, що грубо порушує права позивачів як споживачів.

Факт тривалого виконання Договору з боку позивачів не може свідчити про їх добровільну згоду на застосування до них дискримінаційних положень п. 6.2 Договору, оскільки відповідачем деякий час дійсно здійснювалось будівництво спірного об`єкту, отже у позивачів було створено враження про можливість виконання відповідачем взятих на себе обов`язків по здачі об`єкту до експлуатації. В даному випадку положення п. 6.2 спірного Договору суперечать положенням п. 5.4 вказаного Договору, за яким діяли позивачі, та внаслідок чого за ними утворилась заборгованість, що не свідчить про односторонню відмову з боку позивачів від виконання зобов`язань.

Відповідно до ч. 2 ст. 627 ЦК України у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Відповідно до п. п. 6, 16 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про: надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; встановлення обов`язку споживача виконати всі зобов`язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх.

Відповідно до ч. 4 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.09.2011 р. Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, згідно зі статтею 217 ЦК України, правочин не може бути визнаний недійсним у цілому, якщо закону не відповідають лише його окремі частини й обставини справи свідчать про те, що він був би вчинений і без включення недійсної частини. У цьому разі відповідно до статті 217 ЦК України суд може визнати недійсною частину правочину, з`ясувавши думку сторін правочину. Якщо у недійсній частині правочин був виконаний однією зі сторін, суд визначає наслідки його недійсності залежно від підстав, з яких він визнаний недійсним.

Пунктом 8.2 Договору передбачено, що сторона , яка має намір змінити або розірвати договір , надсилає пропозицію про це другій стороні Договору. Сторона, яка отримала таку пропозицію, повинна надати відповідь на неї не пізніше 20 календарних днів після її отримання, якщо сторони не дійшли згоди відносно зміни або розірвання Договору, а також у разі неотримання відповіді у встановлений строк, зацікавлена сторона має право передати спір на розгляд суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Господарського кодексу України учасниками відносин у сфері господарювання є суб`єкти господарювання, споживачі…

Згідно ч. 1-4 ст. 188 Господарського кодексу України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України, розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 3 даної статті у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов`язання припиняється з моменту досягнення домовленості про розірвання договору, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 654 ЦК України розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір , що розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Одностороннє розірвання договору без отримання згоди другої сторони не передбачено його умовами та відсутні для цього і передбачені законом підстави.

Згідно п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути : визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення.

Оцінивши в сукупності зібрані та досліджені по справі матеріали, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судом встановлено, що викладені у п. 6.2 Договору про участь в будівництві № 9/неж. від 12.01.2006 р. приписи є несправедливими (дискримінаційними) та такими, що порушують принцип рівності сторін, а однобічне розірвання Договору про участь в будівництві № 9/неж. від 12.01.2006 р. є незаконним і такими, що порушують права позивачів. Наслідком застосування п. 6.2 Договору є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на користь відповідача та на шкоду споживачів. Також суд зазначає, що Договір про участь в будівництві № 9/неж. від 12.01.2006 р. з усіма додатковими угодами до нього, слід визнати чинним, за виключенням всіх умов та приписів п. 6.2, які є незаконними та дискримінаційними.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України встановлено, що у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.

Позивач ОСОБА_1 , з метою звернення до суду, фактично сплатила судові витрати у загальній сумі 6061 (шість тисяч шістдесят одна) грн. 67 коп., а саме: оплата юридичних послуг (правової допомоги) за договором про надання юридичних послуг (правової допомоги) № 09/11/2018/1 від 09.11.2018 р. - 5578 (п`ять тисяч п`ятсот сімдесят вісім) грн. 00 коп.; комісія банку за прийом вищевказаного платежу 83 (вісімдесят три) грн. 67 коп.; оплата нотаріальних послуг, які полягали у посвідченні довіреності на представника та посвідченні копії довіреності 366 (триста шістдесят шість) грн. 00 коп.; оплата за реєстрацію довіреності в Єдиному реєстрі довіреностей 34 (тридцять чотири) грн. 00 коп.

Позивач ОСОБА_2 з метою звернення до суду, фактично сплатив судові витрати у загальній сумі 5978 (п`ять тисяч дев`ятсот сімдесят вісім) грн. 00 коп., а саме: оплата юридичних послуг (правової допомоги) за договором про надання юридичних послуг (правової допомоги) № 09/11/2018/2 від 09.11.2018 р. - 5578 (п`ять тисяч п`ятсот сімдесят вісім) грн. 00 коп.; оплата нотаріальних послуг, які полягали у посвідченні довіреності на представника та посвідченні копії довіреності 366 (триста шістдесят шість) грн. 00 коп.; оплата за реєстрацію довіреності в Єдиному реєстрі довіреностей 34 (тридцять чотири) грн. 00 коп.

Позивачами надані до суду разом із позовом оригінали документів, які підтверджують фактичну сплату вищевказаних витрат. Отже, зазначені вище суми суд стягує з відповідача на користь позивачів.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Частиною 6 ст.141 ЦПК України, передбачено якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У зв`язку із задоволенням позову, на підставі вимог ст. 141 ЦПК України, статті 4 Закону України «Про судовий збір», з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за кожну позовну вимогу немайнового характеру у розмірі 768,40 грн., а всього 2305,20 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 12, 78, 80, 81, 82, 83, 95, 141, 263-265, 280-284 ЦПК, ст.ст. 16, 217, 612, 627 ЦК України, ст.ст. 18, 21, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», суд,-

в и р и ш і в:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельний Альянс «МОНОЛІТ» про визнання умов договору частково несправедливими та недійсними, визнання одностороннього розірвання договору незаконним - задовольнити.

Визнати несправедливими та недійсними всі умови п. 6.2 Договору про участь в будівництві № 9/неж. від 12.01.2006 р. між ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) та ТОВ «МОНОЛІТ» БУДІВЕЛЬНИЙ АЛЬЯНС», правонаступником якого є ТОВ «БУДІВЕЛЬНИЙ АЛЬЯНС «МОНОЛІТ» ().

Визнати односторонню відмову ТОВ «БУДІВЕЛЬНИЙ АЛЬЯНС «МОНОЛІТ» () від Договору про участь в будівництві № 9/неж. від 12.01.2006 р. незаконною та визнати розірвання Договору про участь в будівництві № 9/неж. від 12.01.2006 р. - незаконним.

Визнати Договір про участь в будівництві № 9/неж. від 12.01.2006 р., укладений між ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) та ТОВ «МОНОЛІТ» БУДІВЕЛЬНИЙ АЛЬЯНС» (код ЄДРПОУ 32436574 правонаступником якого є ТОВ «БУДІВЕЛЬНИЙ АЛЬЯНС «МОНОЛІТ» (), за виключенням всіх умов та приписів п. 6.2., з усіма додатковими угодами до нього, чинним.

Стягнути з ТОВ «Будівельний Альянс «МОНОЛІТ» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати в сумі 6061 грн. 67 коп.

Стягнути з ТОВ «Будівельний Альянс «МОНОЛІТ» () на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати в сумі 5978 грн. 00 коп.

Стягнути з ТОВ «Будівельний Альянс «Моноліт» () судовий збір в дохід держави у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. за кожну позовну вимогу немайнового характеру, а всього 2305,20 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга, згідно до перехідних положень, подається до суду апеляційної інстанції через Орджонікідзевський районний суд м. Харкова.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 04.10.2019 р.

Суддя: А. К. Сітало