Номер провадження: 22-ц/813/4029/19
Номер справи місцевого суду: 500/1491/17
Головуючий у першій інстанції Жигулін С. М.
Доповідач Черевко П. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Черевка П.М..,

суддів - Дрішлюка А.І., Драгомерецького М.М.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20 грудня 2018 року по цивільній справі за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Вереск» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

У березні 2017 року голова ОСББ «Вереск» звернувся до суду з позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Вереск» існує на підставі статуту та обслуговує житлові будинки, в одному з яких за АДРЕСА_2 проживає відповідач, який є власником вказаної квартири. За період з 2014 року проведені роботи, але відповідач не сплачує заборгованість 8217,01 грн., інфляційні знецінення 3367,98 грн., у зв`язку із чим позивач просив стягнути вказані суми, а також судовий збір 1600 грн. та витрати на копіювання документів за клопотанням відповідача на суму 1140,19 грн., що в цілому складає 14325,18 грн.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20 грудня 2018 року позовні вимоги задоволенні.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20 грудня 2018 року та прийняте нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було враховано, що ОСББ «Вереск» у цій справі є неналежний балансоутримувач, а тому не має прав, передбачених ч.1 ст.24 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги». Також не визначено, які саме обов`язки повинно виконувати ОСББ «Вереск».

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 13 березня 2018 року за позовом ОСОБА_1 до ОСББ «Вереск» про захист прав споживачів та стягнення моральної шкоди з урахуванням постанови колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Одеської області від 10 липня 2018 року підтверджені повноваження об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Вереск» на ведення діяльності у відповідності до вимог Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» та статуту, який зареєстрований за рішенням Ізмаїльського міськвиконкому №905 від 03 жовтня 1997 року та в новій редакції зареєстрований за номером реєстраційної дії 2000608 від 14 лютого 2017 року.

Вказана обставина відповідно до вимог ст.82 ч.4 ЦПК України є такою, що не підлягає додатковому доказуванню та у свою чергу спростовує пояснення відповідача щодо неправомірності діяльності об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Вереск» на ведення діяльності в будинку за АДРЕСА_2 проживає відповідач, який є власником вказаної квартири.

Задовольняючи позов Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Вереск» про стягнення заборгованості, суд виходив з наступного.

Вимогами ст.4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» визначено, що об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів,передбачених законодавством та статутними документами.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що об`єднання створюється як непідприємницьке товариство для здійснення функцій, визначених законом. Порядок надходження і використання коштів об`єднання визначається цим Законом та іншими законами України.

В одному багатоквартирному будинку може бути створено тільки одне об`єднання. Власники квартир та нежитлових приміщень у двох і більше багатоквартирних будинках, об`єднаних спільною прибудинковою територією, елементами благоустрою, обладнанням, інженерною інфраструктурою, можуть створити одне об`єднання.

Основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх

зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.

Господарче забезпечення діяльності об`єднання може здійснюватися власними силами об`єднання (шляхом самозабезпечення) або шляхом залучення на договірних засадах суб`єктів господарювання.

Об`єднання є юридичною особою, що створюється відповідно до закону.

Об`єднання є неприбутковою організацією і не має на меті одержання прибутку для його розподілу між співвласниками.

Об`єднання відповідає за своїми зобов`язаннями коштами і майном об`єднання, від свого імені набуває майнові і немайнові права та обов`язки, виступає позивачем та відповідачем у суді.

Об`єднання не несе відповідальності за зобов`язаннями співвласників.

Майно об`єднання утворюється з:

майна, переданого йому співвласниками у власність;

одержаних доходів;

іншого майна, набутого на підставах, не заборонених законом.

Майно, придбане об`єднанням за рахунок внесків та платежів співвласників, є їхньою спільною власністю.

Вимогами ст.13 вказаного Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» визначено, що якщо функції з управління багатоквартирним будинком за рішенням загальних зборів об`єднання передано управителю, відносини з управління регулюються договором, укладеним між об`єднанням і управителем, умови якого повинні відповідати умовам типового договору, затвердженого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної житлової політики і політики у сфері житлово-комунального господарства.

Спори щодо змісту конкретного договору вирішуються за згодою сторін або у судовому порядку.

У разі відмови співвласника сплачувати внески і платежі на утримання та проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна об`єднання або за його дорученням управитель має право звернутися до суду.

Права та обов`язки співвласника, яким на час розгляду справи по суті спору є відповідач, передбачають у відповідності до вимог ст.ст.14, 15 вказаного Закону України обов`язок своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і

платежі, відшкодовувати збитки, заподіяні майну інших співвласників та не визнають можливість звільнення від виконання своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі через укладення додаткових договорів, що у свою чергу є підставою для визнання необґрунтованим посилання відповідача на звільнення від обов`язку по сплаті належних внесків та платежів у зв`язку з укладенням договорів з іншими особами.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що якщо боржник, прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що судом першої інстанції не було враховано, що ОСББ «Вереск» у цій справі є неналежний балансоутримувач, а тому не має прав, передбачених ч.1 ст.24 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» та те, що не визначено які саме обов`язки повинно виконувати ОСББ «Вереск» колегія суддів вважає безпідставними, оскільки статут ОСББ «Вереск», зареєстрований рішенням міськвиконкому №0905 від 03.10.1997 року, перереєстрація статуту пройшла 14.02.2017 року. У своїй діяльності ОСББ «Вереск» керується ЗУ «Про ОСББ», «Про особливості здійснення права власності в багатоквартирних будинках» та іншими законами, нормативно правовими актами, що відповідають Статуту ОСББ.

Крім цього, доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства та на законність судового рішення.

Також суд зазначає, що суд першої інстанції у рішенні суду повно відобразив обставини, які мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судових засіданнях першої та апеляційної інстанцій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів, розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянуті судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення немає.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права в зв`язку з чим, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін.

Керуючись ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08.10.2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду П.М. Черевко

А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький