гСправа № 358/1699/18 Провадження № 2/358/126/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

12 березня 2019 року м. Богуслав

Богуславський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кіхтенка С.О.,

за участю секретаря с/з Симоненко О.О.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Богуславі, без фіксування технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «АВТО - АКТИВ» про визнання попереднього договору купівлі - продажу транспортного засобу недійсним та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовними вимогами до ТОВ «АВТО-АКТИВ» та просить суд визнати недійсним попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу № 0165 від 21.08.2018 року, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «АВТО-АКТИВ».

Стягнути з ТОВ «АВТО-АКТИВ» () на її користь 27000 гривень в рахунок повернення коштів, сплачених за попереднім договором купівлі-продажу транспортного засобу № 0165 від 21.08.2018 року та понесені документально підтверджені судові витрати.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те, що 21.08.2018 року вона на підставі отриманого рахунку відповідно до попереднього договору купівлі-продажу сплатила 20777 грн. у відділенні ПАТ «ПУМБ», що підтверджується квитанцією від 21.08.2018 року № 17343007.

Після сплати вказаної суми позивачу від директора ТОВ "АВТО-АКТИВ" Чорним М.В. був наданий попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу № 0165 від 21.08.2018 року у двох примірниках, які позивач підписала.

До теперішнього часу договір купівлі-продажу транспортного засобу № 0165 від 21.08.2018 року так і не було укладено, у зв'язку із ухиленням відповідача від укладення такого договору.

Сплачені позивачкою грошові кошти у сумі 27000 грн. відповідачем повернені не були.

У судове засідання представник позивача ОСОБА_4, не з'явився, надав письмову заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.

У судове засідання представник відповідача ТОВ «АВТО-АКТИВ» не з'явився, повідомлявся про час та місце слухання справи належним чином шляхом направлення судової повістки.

Враховуючи дані обставини, а також позицію позивача, на підставі ст. ст. 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника позивача та відповідача в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.08.2018 року між ОСОБА_2 та ТОВ «АВТО-АКТИВ» був укладений попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу - автомобіля марки «Hyundai» модель «Solaris» рік випуску 2016 року від 21.08.2018 року № 0165.

Відповідно до п.1.1. попереднього договору купівлі-продажу сторони зобов'язуються у встановлений строк укласти договір купівлі-продажу транспортного засобу на умовах встановлених у попередньому договорі.

Відповідно до п.1.5 попереднього договору купівлі-продажу сторони зобов'язуються укласти основний договір 21.08.2018 року за умови повного виконання п. 2.1. попереднього договору, яким передбачено, що на підтвердження дійсних намірів сторін на укладення основного договору в момент укладення попереднього договору покупець перераховує на поточний рахунок продавця грошові кошти в розмірі 27000 грн., а продавець своїм підписом під цим попереднім договором підтверджує отримання таких коштів.

Якщо на зазначену вище дату майно не буде придбано продавцем з метою його відчуження покупцеві, то сторони визначили, що основний договір буде укладено на 5 день після придбання продавцем майна, про що останній зобов'язується повідомити покупця у письмовому вигляді із зазначенням конкретної календарної дати, часу і місця укладення основного договору. В такому випадку кінцевим терміном укладення основного договору сторони визначили 21.08.2018 року.

Пунктом 1.6 попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу передбачено істотні умови основного договору: продавець зобов'язується передати майно у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти майно та оплатити його вартість у сукупності 151500 грн. Право власності на майно переходить покупцю з моменту сплати повної вартості майна зазначеної вище, на підставі основного договору. Майно передається покупцю з моменту сплати повної вартості майна, зазначеної в цьому попередньому договорі, після укладення основного договору, якщо сторони не домовляться про інше при укладенні основного договору.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем були сплачені грошові кошти в розмірі 27000 грн. на рахунок відповідача ТОВ «АВТО-АКТИВ», на розрахунковий рахунок № 5855, відкритого на ім'я ТОВ "АВТО-АКТИВ" (, що підтверджується квитанцією від 21.08.2018 року № 17343007.

Після сплати вказаної суми позивачу від директора ТОВ «АВТО-АКТИВ» був наданий попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу № 0165 від 21.08.2018 року у двох примірниках, які позивач підписав. До теперішнього часу основний договір купівлі-продажу транспортного засобу так і не був укладений, у зв'язку із ухиленням відповідача від укладення такого договору. Сплачені позивачем грошові кошти у сумі 27000 грн. відповідачем повернені не були.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України передбачено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно та ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 17 ЗУ «Про захист прав споживачів» за всіма споживачами однаковою мірою визнається право на задоволення їх потреб у сфері торговельного та інших видів обслуговування.

Встановлення будь-яких переваг, застосування прямих або непрямих обмежень прав споживачів не допускається, крім випадків, передбачених нормативно-правовими актами.

Споживач має право на вільний вибір товарів і послуг у зручний для нього час та на вільне використання електронних платіжних засобів з урахуванням режиму роботи та обов'язкових для продавця (виконавця) форм (видів) розрахунків, установлених законодавством України. Продавець (виконавець) зобов'язаний всіляко сприяти споживачеві у вільному виборі продукції та форм її оплати.

Забороняється примушувати споживача придбавати продукцію неналежної якості або непотрібного йому асортименту, у будь-який спосіб обмежувати використання ним електронних платіжних засобів, якщо відповідно до законодавства продавець (виконавець) зобов'язаний приймати їх до сплати.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Відповідно до п. 2, 4, 11 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору.

Відповідно до ЗУ «Про захист прав споживачів» перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачяться на користь споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: 1) такі положення також підлягають зміні; або 2) договір може бути визнаним недійсним у цілому.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Так, наслідки недійсності правочину залежать від того, чи було його виконано. Якщо сторони не приступили до виконання правочину, то він не підлягає виконанню, тобто жодна із сторін не вправі вимагати його виконання. Якщо ж правочин виконано повністю або частково (передано майно, сплачені кошти), то наслідком має бути повернення кожною зі сторін недійсного правочину другій стороні в натурі всього, що вона одержала на його виконання.

Оскільки фактично до виконання договору приступив тільки позивач шляхом сплати грошових коштів, то відповідач зобов'язаний повернути позивачу всі одержані на виконання договору кошти в розмірі 27000 грн..

Верховний Суд України в постанові від 16.12.2015 року у справі № 6-2766цс15 висловив свою правову позицію, а саме: ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (ч. 6 ст. 18 Закону).

В частині другій ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» закріплено визначення поняття несправедливі умови договору згідно з яким, умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

З урахуванням викладеного, аналізуючи попередній договір можна дійти висновку, що ряд його умов є несправедливими, за вищевикладених підстав, що є порушенням ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», у зв'язку з чим є всі підстави для визнання даного договору недійсним.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, виходячи з наявних в матеріалах справи доказів, аналізуючи вимоги чинного законодавства, якими регламентовані спірні правовідносини сторін, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання недійсним попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу № 0165 від 21.08.2018 року, укладеного між позивачем та відповідачем та застосувати наслідки недійсності правочину шляхом стягнення сплаченої позивачем з відповідача суми у розмірі 27000 гривень.

Відповідно до ст. 216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Оскільки судом встановлено недійсність вказаного правочину, суд вважає за необхідне застосувати наслідки недійсності правочину шляхом стягнення з відповідача на користь позивача, сплаченої останнім суми у розмірі 27000 грн..

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 704,80 грн., та 6000 грн. витрат за надання правової допомоги.

На підставі вищевикладеного, керуючись, ст. ст. 3, 5, 6, 203, 215, 216, 220, 628, 638, 655 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1-12, 263 - 265, 280 - 282 ЦПК України,

суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ТОВ «АВТО - АКТИВ» про визнання попереднього договору купівлі - продажу транспортного засобу недійсним та стягнення коштів - задовольнити.

Визнати недійсним попередній договір купівлі - продажу транспортного засобу № 0165 від 21 серпня 2018 року (з усіма додатками до нього), укладений між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1, та товариством з обмеженою відповідальністю «АВТО-АКТИВ» (м. Дніпро, вул. Європейська, 5, офіс 504, індекс: 49000, ).

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО-АКТИВ» (м. Дніпро, вул. Європейська, 5, офіс 504, індекс: 49000, ) на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_1), паспорт серії НОМЕР_1, виданий Миронівським РВ ГУ МВС України в Київській області 08.12.2003 року, 27000 (двадцять сім тисяч) гривень 00 коп. в рахунок повернення коштів, сплачених за попереднім договором купівлі-продажу транспортного засобу № 0165 від 21.08.2018 року, 704 (сімсот чотири) гривні 80 коп. судового збору та 6000 (шість тисяч) гривень витрат за надання правової допомоги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем до апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем до апеляційної інстанції в загальному порядку.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий: суддя С. О. Кіхтенко