Ухвала

27 травня 2019 року

м. Київ

справа № 428/8808/18

провадження № 61-9733ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Черняк Ю. В. розглянув касаційну скаргу Луганського обласного центру зайнятості на постанову Луганського апеляційного суду від 17 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Луганського обласного центру зайнятості, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Сєвєродонецький міський центр зайнятості, про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Луганського обласного центру зайнятості, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Сєвєродонецький міський центр зайнятості, про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

На обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що з 02 лютого 1998 року вона працювала в Сєвєродонецькому міському центрі зайнятості. Наказом Луганського обласного центру зайнятості від 25 червня 2018 року № 254-к ОСОБА_1 була звільнена з посади провідного фахівця з питань зайнятості відділу взаємовідносин з роботодавцями Сєвєродонецького міського центру зайнятості, відповідно до вимог пункту 1 статті 40 КЗпП України, у зв`язку із скороченням штату.

ОСОБА_1 вважає, що її звільнення здійснено з порушенням вимог КЗпП України, оскільки роботодавцем не було враховано її великий досвід та рівень кваліфікації, не було повідомлено про вакантні посади протягом двох місяців після попередження про звільнення.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила поновити її на посаді провідного фахівця з питань зайнятості відділу взаємовідносин з роботодавцями Сєвєродонецького міського центру зайнятості, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26 червня 2018 року до дня ухвалення судового рішення та витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 грн.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 18 січня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що ОСОБА_1 була своєчасно повідомлена про можливе звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва, їй було письмово запропоновано вакантні посади, від підпису та одержання зазначених повідомлень про наявність вільних посад ОСОБА_1 відмовилась. ОСОБА_1 не було доведено про неврахування роботодавцем під час звільнення її досвіду, кваліфікації та продуктивності праці. Луганським обласним центром зайнятості було дотримано всі вимоги щодо процедури звільнення ОСОБА_1 на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Постановою Луганського апеляційного суду від 17 квітня 2019 року рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 18 січня 2019 року скасовано, позов ОСОБА_1 задоволено.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді провідного фахівця з питань зайнятості відділу взаємодії з роботодавцями Сєвєродонецького міського центру зайнятості з 26 червня 2018 року.

Стягнуто з Луганського обласного центру зайнятості на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26 червня 2018 року до 17 квітня 2019 року у розмірі 80 395 грн 28 коп., обчислений без урахування податків й інших обов`язкових платежів.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов, виходив із того, що відповідачем при звільненні позивача було порушено вимоги статті 49-2, частини першої статті 42 КЗпП України, оскільки відповідач не довів про запропонування ОСОБА_1 всіх наявних вакансій та роботи з дня попередження її про наступне вивільнення і до дати її звільнення, які б остання могла виконувати за кваліфікаційним рівнем із врахуванням її досвіду та стажу роботи.

У травні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Луганського обласного центру зайнятості на постанову Луганського апеляційного суду від 17 квітня 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, заявник просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

За правилом пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2019 року - 1 921 грн.

Ціна позову у даній справі становить 80 395 грн 28 коп., яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921*100=192 100).

За правилом пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ураховуючи ціну, предмет позову та складність зазначеної справи, а також беручи до уваги, що касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, ураховуючи, що частина шостої статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються у тому числі і на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Додатково Верховним Судом враховано, що судове рішення судом апеляційної інстанції постановлено після набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», тобто після 15 грудня 2017 року.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження узгоджуються із положеннями Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з правовими позиціями, сформованими Європейським судом з прав людини у справах Levages Prestations Services v. France (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) та Brualla Gomez de la Torre v. Spain (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії), згідно з якими умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

З урахуванням викладеного, оскільки оскаржувана заявником постанова Луганського апеляційного суду від 17 квітня 2019 року ухвалена у малозначній справі, вона не підлягає касаційному оскарженню і у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Луганського обласного центру зайнятості на постанову Луганського апеляційного суду від 17 квітня 2019 року.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами повернути особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Ю. В. Черняк