КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 761/7165/17 Головуючий у 1-й інстанції суддя: Макаренко І.О.

08 жовтня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

судді-доповідача - Саліхова В.В.

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.,

секретаря судового засідання: Дячук І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 квітня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної виконавчої служби України, Ладижинського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, третя особа: Державне казначейство України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним позовом та з урахуванням збільшених позовних вимог просив стягнути за рахунок державного бюджету України матеріальну шкоду в розмірі 327 087,68 грн. та моральну шкоду в розмірі 90 000 грн., заподіяну неправомірними діями посадових осіб Ладижинського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17 квітня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції. Зазначає, що суд не взяв до уваги доводи викладені в позовній заяві та додані до неї матеріали. Вказує, що через умисну бездіяльність чи дії державних виконавців створювалися обставини, які ускладнювали виконання рішення, які не виконали жодного виконавчого листа протягом 8 років. Зазначає, що тривале невиконання рішення суду завдало позивачу моральної шкоди.

У судовому засіданні представник Департаменту ДВС Міністерства юстиції України - Пархоменко М.В . заперечувала проти апеляційної скарги просила останню залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/11112/2019
Інші учасники процесу в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомило.

У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 № 3236/03, § 41«Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

На підставі викладеного, та враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності інших учасників процесу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що остання підлягає частковому задоволенню.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що у зв`язку з невиконанням рішення суду він не отримав вигоду. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, то позивач також не довів, що саме діями/бездіяльністю відповідачів йому було завдано моральну шкоду, а також не доведено причинно-наслідкового зв`язку між діями та/або бездіяльністю відповідачів та завданою моральною шкодою, яка полягає у фізичних та душевних стражданнях позивача.

Також позивачем не заявлялося клопотання про залучення у справі Державну казначейську службу України як співвідповідача у справі, а відповідно до норм цивільного процесуального законодавства суд позбавлений права з власної ініціативи вирішувати питання про залучення у справі співвідповідача.

З таким висновком суду не може погодитись колегія суддів, враховуючи наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, що 12 липня 2011 року колегією суддів Апеляційного суду Вінницької області було частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 , скасовано рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 30 грудня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості з орендної плати, комунальних послугах, пені, інфляційних втрат, штрафу та моральної шкоди, ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість з орендної плати з урахуванням індексу інфляції в сумі 17 332, 26 грн., пеню за несвоєчасне внесення орендної плати в сумі 5 302,00 грн., заборгованість з оплати комунальних послуг в сумі 6 589,56 грн., а також витрати по оплаті збору за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанції у розмірі в сумі 240,00 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

На підставі рішення суду апеляційної інстанції та з метою його примусового виконання Ладижинським міським судом Вінницької області 30.12.2010 видано виконавчий лист № 2 - 476/2010.

Ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 25.11.2016 визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця відділу державної виконавчої служби Ладижинського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Шарана Р.С. щодо не направлення на адресу стягувача постанови про відкриття виконавчого провадження щодо виконання виконавчого листа №2-476/2010 від 03.12.2013.

Зобов`язано державного виконавця направити на адресу стягувача ОСОБА_1 зазначену постанову про відкриття виконавчого провадження та забезпечити проведення всіх необхідних виконавчих дій визначених Законом України «Про виконавче провадження» для своєчасного та повного виконання рішення суду (а. с. 23).

Ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 07.11.2017 у справі №135/113/16-ц зобов`язали начальника Ладижинського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області розглянути скаргу ОСОБА_1 від 04.09.2017 по суті (а. с. 187-188).

Ухвала не виконана.

Ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 03.01.2018 у справі №135/113/16-ц визнано неправомірною бездіяльність Ладижинського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, умисного невиконання обов`язків по вжиттю передбачених законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії по виконанню рішень та ухвал Ладижинського міського суду Вінницької області по справам №2-476/2010 від 30.12.2010, №211/28/12 від 07.12.2012, №135/1078/14-ц від 02.09.2014, №135/1719/14-ц від 17.02.2015, №135/113/16-ц від 10.03.2016, №135/1672/16-д від 25.11.2016, №135/1078/14-ц від 20.12.2016, №135/113/16-ц від 16.03.2017, №135/113/16-ц від 07.11.2017.

Зобов`язано державного виконавця Масняк М.С. вжити передбачені законом заходи щодо примусового виконання рішення, неупереджено, ефективно, своєчасно, в повному обсязі вчинити виконавчі дії по виконанню постанови від 17.11.2016 БЛ№52428981 (по справі №2-476/2010 від 30.12.2010); ввести дані до Автоматизованої системи виконавчого провадження за реєстраційним номером ВП №52428981; винести постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника ОСОБА_3 па 1/4 частину квартири АДРЕСА_2 та майна за встановленим виконавцем місцем проживання боржника в м. Одеса; вжити передбачені законом заходи щодо примусового виконання рішення, неупереджено, ефективно, своєчасно в повному обсязі вчинити виконавчі дії по ВП №53395103 (по справі №135/113/16-ц від 10.03.2016). Зобов`язано начальника Ладижинського міського відділу державної виконавче служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ввести даниі до Автоматизованої системи виконавчого провадження та надати інформацію (реєстраційний номер виконавчого провадження, ідентифікатор доступу) по кожному невиконаному виконавчому провадженні по справам №211/28/12 від 07.12.2012, №135/1078/14-ц від 02.09.2014, №135/1719/14-ц від 17.02.2015, №135/1672/16-ц від 25.11.2016, №135/1078/14-ц від 20.12.2016, № 135/113/16-ц від 16.03.2017, № 135/113/16- ц від 07.11.2017 (а. с. 189-90).

Жодний пункт ухвали від 03.01.2018р. не виконаний.

Ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 13.11.2018 у справі №135/113/16-ц визнано неправомірною бездіяльність начальника Ладижинського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області щодо умисного невиконання обов`язків по вжиттю передбачених законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії по виконанню рішень та ухвал Ладижинського міського суду Вінницької області справам №2-476/2010 від 30.12.2010, №211/28/12 від 07.12.2012, №135/1078/14-ц від 02.09.2014, №135/1719/14-ц від 17.02.2015, №135/113/16-ц від 10.03.2016, №135/1б72/16-ц від 25.11.2016, № 135/1078/14-ц від 20.12.2016, №135/113/16-ц від 16.03.2017, № 135/113/16-ц від 07.11.2017, № 135/113/16-ц від 03.01.2018. Зобов`язано начальника Ладижинського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області виконати ухвалу Ладижинського міського суду Вінницької області від 16.03.2017 по справі №135/113/16-ц (провадження у справі № 4-с/135/2/17), виконати ухвалу Ладижинського міського суду Вінницької області від 07.11.2017 по справі №135/113/16-ц (провадження № 4-е/135/7/17), виконати ухвалу Ладижинського міського суду Вінницької області від 03.01.2018 по справі № 135/113/16-ц (провадження у справі №4-с/135/1/18) та надіслати позивачу інформацію про стан примусового виконання по справам №2-476/2010 від 30.12.2010, №211/28/12 від 07.12.2012, №135/1078/14-ц від 02.09.2014, №135/1719/14-ц від 17.02.2015, №135/1672/16-ц від 25.11.2016, №135/1078/14-ц від 20.12.2016, № 135/113/16-ц від 16.03.2017, № 135/113/16- ц від 07.11.2017, № 135/113/16-ц від 03.01.2018. Зобов`язано начальника Ладижинського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області внести данні до Автоматизованої системи виконавчого провадження та надати інформацію (реєстраційний номер виконавчого провадження, ідентифікатор доступу) по кожному невиконаному виконавчому провадженні по справам №211/28/12 від 07.12.2012, №135/1078/14-ц від 02.09.2014, №135/1719/14-ц від 17.02.2015, №135/1672/16-ц від 25.11.2016, №135/1078/14-ц від 20.12.2016, № 135/113/16-ц від 16.03.2017, № 135/113/16-ц від 07.11.2017, № 135/113/16-ц від 03.01.2018 (а. с. 191-193).

Зазначена ухвала суду невиконана.

Згідно інформації від 26.10.2017 №4309 начальника Ладижинського МВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області - при виконанні ухвали Ладижинського міського суду по справі: №2-476/2010 від 30.12.2010, державним виконавцем відділу при перевірці майнового стану боржника за адресою вказаною у виконавчому листі, майна та коштів належних боржнику на які можливо звернути стягнення не виявлено. Згідно пояснень, сусідів та матері боржника, залучених для перевірки майнового стану боржника встановлено, що боржник останні шістнадцять років за вищевказаною адресою не проживає, виїхав до АДРЕСА_4 де постійно проживає та отримує дохід.

Після отримання відповідей на запити від Держгеокадастру та Держпродспоживслужби, у разі відсутності рухомого та нерухомого майна, належного боржнику буде вирішуватись питання про передачу виконавчого провадження за належністю по місцю фактичного проживання боржника, встановленого при перевірці майнового стану боржника за місцем реєстрації та підтвердженого поясненнями матері та сусідів. Про подальший хід виконання ухвал Ладижинського міського суду сторони буде повідомлено додатково (а. с. 93-94).

Виконавчий документ перебував на виконанні у ВДВС по м. Ладижин Тростянецького МРУЮ з 2011 року та на день розгляду даної справи відсутні достовірні відомості щодо його виконання.

Позивач зазначає, що через свою бездіяльність ВДВС не виконав покладених обов`язків щодо виконання судового рішення. ВДВС по місту Ладижин Тростянецького МРУЮ, його посадові особи є винними у спричинення позивачу шкоди.

Відповідно до ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Суб`єктами завдання шкоди є органи державної влади, яка відповідно до ст. 6 Конституції України здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову; органи влади Автономної республіки Крим та органи місцевого самоврядування, а також їх посадові чи службові особи.

Частина друга статті 19 Конституції України Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Частиною 5 ст. 55 Конституції України передбачено, що кожен має право після використання всіх національних засобів юридичного захисту звертатися за захистом своїх прав і свобод до відповідних міжнародних судових установ чи до відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з частиною другою статті 23 ЦК України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 цієї статті передбачає наявність інших випадків, передбачених законом.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (ст. 1173 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (ст. 1174 ЦК України).

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання;4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом;5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки. Цією ж нормою передбачені і права державного виконавця під час вчинення виконавчих дій.

Відповідно до ч. 8 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

У пункті 1 ст. 1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» зазначено, що «Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обов`язковою, і без укладання спеціальної угоди, юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції».

Статтями 13, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права та змінюють практику застосування національного закону відповідно до Рішення цього Суду.

Пунктом 101 Постанови Пленум Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4 роз`яснено, що судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави.

Пленум Верховного Суду України у п. 16 Постанови «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01.11.1996 року № 9 роз`яснив, що суди мають суворо додержувати передбаченого ст. 56 Конституції права особи на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що моральна шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень гарантує громадянам право на її відшкодування за рахунок держави.

Відповідно до чіткої й усталеної практики ЄСПЛ право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», п. 40). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення у справі «Immobiliare Saffi» проти Італії», заява № 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V).

В одній з перших справ проти України, в якій ЄСПЛ розглядав питання наявності ефективних засобів юридичного захисту щодо скарг на тривале невиконання судових рішень, Суд нагадав свою практику, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого ст. 1 Протоколу № 1 (п. 53 рішення ЄСПЛ у справі «Войтенко проти України» від 29 червня 2004 року № 18966/02).

Забезпечення адекватного та достатнього відшкодування за невиконання або несвоєчасне виконання рішень національних судів є прямим обов`язковим держави. При цьому, держава, запровадивши компенсаторний засіб юридичного захисту, має подбати про те, щоб такий засіб не вважався неефективним.

У справі «Скордіно проти Італії» Європейського Суду з прав людини (далі -ЄСПЛ) визначив ключові критерії для перевірки ефективності компенсаторного засобу юридичного захисту щодо надмірно тривалих судових проваджень.

Встановлено, що 12 липня 2011 року колегією суддів Апеляційного суду Вінницької області було частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 , скасовано рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 30 грудня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості з орендної плати, комунальних послугах, пені, інфляційних втрат, штрафу та моральної шкоди, ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість з орендної плати з урахуванням індексу інфляції в сумі 17 332, 26 грн., пеню за несвоєчасне внесення орендної плати в сумі 5 302,00 грн., заборгованість з оплати комунальних послуг в сумі 6 589,56 грн., а також витрати по оплаті збору за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанції у розмірі в сумі 240,00 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

З моменту прийняття судом відповідного рішення на користь ОСОБА_1 пройшло майже 9 років, що є надмірним строком по невиконанню рішення суду.

Таке невиконання рішення суду є наслідком бездіяльності органу державної виконавчої служби в частині належного та ефективного виконання.

Крім вищезазначеного Ладижинським міським судом Вінницької області у справах № 135/1672/16-ц, № 135/113/16-ц, 135/1078/14-ц, №135/1719/14-ц визнавались неправомірними дії та бездіяльність державних виконавців Ладижинського міського ВДВС ГТУЮ у Вінницькій області при проведенні виконавчих дій та останніх було зобов`язано вчинити дії на відновлення порушених прав заявника (а. с. 8, 23-31).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, матеріали справи свідчать, шо права позивача фізичної особи порушені протиправною бездіяльністю Ладижинського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області.

Суд першої інстанції на вищевикладене уваги не звернув, не в повному обсязі з`ясував обставини справи, у зв`язку з чим дійшов невірних висновків щодо відсутності завданої матеріальної та моральної шкоди позивачу.

Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (ст. 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (ч. 1 ст. 55).

Відповідно до ч. 1-4 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Враховуючи вищевикладене, належним відповідачем у даних правовідносинах є Державна казначейська служба України, яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

Суд першої інстанції не в повному обсязі з`ясував обставини справи, не визначився із колом сторін у справі, не залучив до участі у справі Державну казначейську службу України.

При розгляді справи в суді апеляційної інстанції позивач заявив клопотання про залучення у справі співвідповідача, однак зазначене клопотання відхилено колегією суддів за відсутності на це правових підстав відповідно до вимог ЦПК України.

За наведеного, враховуючи відсутність правових підстав у суду апеляційної інстанції для залучення до участі у справі належного відповідача, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідно до ч. 2, 3 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову з інших правових підстав.

Таким чином, доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374, 376, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 квітня 2019 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної виконавчої служби України, Ладижинського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, третя особа: Державне казначейство України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити з інших правових підстав.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 09.10.2019.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: І.М. Вербова

О.В. Шахова