Постанова

Іменем України

27 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 219/3022/2014-ц

провадження № 61-20074св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Теплообмінник»

відповідач - ОСОБА_1,

треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 20 грудня 2016 року у складі судді

ОСОБА_5 та ухвалу Апеляційного суду Донецької області

від 01 березня 2017 року у складі колегії суддів: Тимченко О. О.,

Агєєва О. В., Дундар І. О.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «Теплообмінник» (далі - ТОВ «Теплообмінник») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання договору купівлі-продажу недійсним та застосування наслідків його недійсності.

Позовна заява мотивована тим, що 01 лютого 2013 року між

ТОВ «Теплообмінник» та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу автотранспортного засобу марки «КАМАЗ» та напівпричепа бортового марки «КАЗ» за 7 000,00 грн.

Зазначало, що дійсна вартість вказаного рухомого майна є значно вищою, тому вважало, що представник їх товариства - ОСОБА_8, мав

з відповідачем зловмисну домовленість і не діяв з метою отримання прибутку товариством.

Ураховуючи зазначене, ТОВ «Теплообмінник» просило суд визнати договір купівлі-продажу автотранспортного засобувід 01 лютого 2013 року, укладеного між ТОВ «Теплообмінник» та ОСОБА_1 недійсним; застосувати правові наслідки недійсності правочину, повернувши сторони за договором в первісний стан, шляхом вилучення з володіння ОСОБА_1 транспортного засобу марки «КАМАЗ», моделі 5410, тип - вантажний сідельний тягач, 1991 року випуску, зеленого кольору, шасі № НОМЕР_3 та транспортного засобу марки «КАЗ», моделі 9370, тип - напівпричіп бортовий тентований, 1991 року випуску, зеленого кольору, шасі № 266545, передавши їх ТОВ «Теплообмінник»; стягнути

з ТОВ «Теплообмінник» на користь ОСОБА_1 сплачені ним за спірним договором грошових кошти у сумі 7 000,00 грн.

Ухвалою Атртемівського міськрайонного суду Донецької області

від 23 травня 2016 року залучено до участі у цій справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_2.

Ухвалою Атртемівського міськрайонного суду Донецької області

від 04 серпня 2016 року залучено до участі у цій справі третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Справа судами розглядалася неодноразово.

Останнім рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 20 грудня 2016 року у задоволенні позову ТОВ «Теплообмінник» відмовлено.

Рішення районного суду мотивовано тим, що оскільки у діях представника ТОВ «Теплообмінник» - ОСОБА_8, та ОСОБА_1 умисна змова з метою отримання власної або спільної вигоди не доведена, то відсутні підстави для задоволення позовних вимог ТОВ «Теплообмінник».

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суд Донецької області від 01 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області

від 20 грудня 2016 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що відмовляючи у задоволені позовних вимог ТОВ «Теплообмінник» суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність у діях представника ТОВ «Теплообмінник» - ОСОБА_8 зловмисної домовленості з ОСОБА_1 на укладення оспорюваного договору купівлі-продажу від 01 лютого 2013 року спірного майна за нижчою від дійсної його вартості з метою отримання ними спільної вигоди та всупереч інтересам товариства.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційнійскарзі поданій у квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення, та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ТОВ «Теплообмінник».

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 січня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 219/3022/14-ц

з Артемівського міськрайонного суду Донецької області.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 грудня 2017 року справу вказану справу призначено до судового розгляду.

У пункті 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

08 травня 2018 року справа надійшла з Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Судами першої та апеляційної інстанцій не надана правова оцінка невідповідності здійснення продажу автотранспортних засобів юридичної особи встановленим правилам комісійної торгівлі, що визначені Порядком здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року за

№ 1200 (далі - Порядок) в редакції, що діяла на 01 лютого 2013 року.

Зазначав, що відповідно до абзацу першого пункту 43 зазначеного Порядку визначає, що на комісію приймаються транспортні засоби та їх складові частини, що мають ідентифікаційні номери, зняті з обліку відповідно в Державтоінспекції та інспекції державного технічного нагляду, або державній інспекції сільського господарства, для продажу на території України.

Згідно абзацу третього цього пункту, від суб'єктів господарювання у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу повинна бути проставлена відмітка про зняття з обліку у зв'язку з продажем, проте ця вимога не була виконана, і судом першої інстанції ця обставина не була досліджена.

Крім того, суд першої інстанції враховані лише пояснення відповідача, та показання свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9, та не прийняті до уваги надані позивачем документальні докази та показання свідків ОСОБА_10 і ОСОБА_11, які дали свідчення, що автотранспортні засоби були в робочому стані і не потребували ремонту для їх подальшої експлуатації, при ухвалені рішення дійшов висновку, що при продажі автотранспортні засоби знаходились в неробочому стані та мали безліч дефектів, які не давали можливості їх експлуатувати.

Також вважав, що судами першої та апеляційної інстанцій не надана оцінка

тій обставині, що датою укладення договору купівлі-продажу автотранспортного засобу за № 3/13, який був підписаний директором

ТОВ «Теплообмінник» - ОСОБА_8, зазначено 01 лютого 2012 року, який станом на цю дату не знаходився в трудових відносинах з

ТОВ «Теплообмінник» і не мав жодних повноважень на укладення цього договору від імені юридичної особи.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Згідно наказу директора ТОВ «Теплообмінник» від 01 лютого 2013 року № 14 з обліку для реалізації знято напівпричіп бортовий - Е КАЗ 9370, реєстраційний номер НОМЕР_1, та вантажний/сідловий тягач - «КАМАЗ» модель 5410, реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с. 4 т. 1).

Відповідно до наказу директора ТОВ «Теплообмінник» № 15 від 01 лютого 2013 року № 15, підписаного директором ОСОБА_8, надано згоду на продаж належного товариству на праві власності вантажного автомобілю «КАМАЗ» 5410, реєстраційний номер НОМЕР_2, разом із причепом «КАЗ» 9370 до нього, реєстраційний номер НОМЕР_1, залишковою вартістю - 6 698,16 грн за 7000,00 грн у зв'язку з виробничою необхідністю (а.с. 5 т. 1).

Довідкою про залишкову вартість майна № 30 від 01 лютого 2013 року, підтверджено, що станом на 01 лютого 2013 року згідно з даними бухгалтерського обліку, залишкова вартість автомобіля «КАМАЗ» 5410, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, разом із причепом «КАЗ» 9370 до нього, реєстраційний номер НОМЕР_1, становить разом із ПДВ та податком на прибуток - 6 698,16 грн.

Згідно договору купівлі-продажу автотранспортного засобу від 01 лютого 2013 року, ТОВ «Теплообмінник», від імені якого на підставі статуту діяв його директор ОСОБА_8, було продало, а ОСОБА_12 куплено автомобіль марки «КАМАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_2, разом з причепом марки «КАЗ» 9370, реєстраційний номер НОМЕР_1, 1991 року випуску. Ціна договору - 7 000,00 грн. Договір укладено на основі договорів комісії № 1232 та № 1233 від 01 лютого 2013 року.

Відповідно до звітів про оцінку колісного транспортного засобу

від 14 травня 2014 року, виконаними оцінювачем приватного підприємства «Фірма «Інженер», ринкова вартість вантажного сідлового тягача «КАМАЗ» 5410, 1991 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, як металобрухту, станом на 01 лютого 2013 року складає 13 852,00 грн; ринкова вартість напівпричепа бортового тентового «КАЗ» 9370, 1991 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, як металобрухту, станом на 01 лютого 2013 року складає 29 537,00 грн (а.с. 19 - 24 т. 1).

Згідно довідок Територіального сервісного центру 1442 регіонального сервісного центру МВС України в Донецькій області № 1807 від 16 червня 2016 року, станом на 16 червня 2016 року власником транспортного

засобу «КАМАЗ» 5410 10850, 1991 року випуску, зелений, шасі № НОМЕР_3 310 є ОСОБА_3 та № 1633 від 28 травня 20116 року власником «КАЗ» 9370, 1991 року випуску, зелений, шасі № 266545 станом на 28 травня 2016 року є ОСОБА_4 (а.с. 168, 173 т. 1).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У частині третій статті 400 ЦПК України визначено, що суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою

підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

Частиною першою статті 237 ЦК України передбачено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Згідно із частини третьої статті 238 ЦК України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

У пункті 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» надано роз'яснення про те, що для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 ЦК необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю.

Таким чином, необхідними ознаками правочину, вчиненого у результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою, є:

1) наявність умисної змови між представником потерпілої сторони правочину і другою стороною з метою отримання власної або спільної вигоди; 2) виникнення негативних наслідків для довірителя та незгода його з такими наслідками; 3) здійснення дій представника в межах наданих йому повноважень.

З огляду на викладене, для оцінки договору як такого, що укладений внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, однією з обставин, що підлягають доказуванню є наявність умисної змови представника, який здійснює укладення договору від імені довірителя - сторони цього договору, з іншою його стороною.

Відмовляючи у задоволенні позову ТОВ «Теплообмінник», суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, виходили із того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність у діях представника товариства - ОСОБА_8 зловмисної домовленості з ОСОБА_1 на укладення спірного договору купівлі-продажу

від 01 лютого 2013 року .

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції. При вирішенні вказаної справи судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.

Відповідно до частин першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області

від 20 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області

від 01 березня 2017 року без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта