Справа № 127/108/19
Провадження № 2-о/127/5/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2019 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Дернової В.В.,

присяжних: ОСОБА_1, ОСОБА_2

за участі секретаря Тронт М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за заявою ОСОБА_3, за участю заінтересованих осіб: Головного управління Державної фіскальної служби України у Вінницькій області, Вінницького районного відділення поліції ГУНП у Вінницькій області, про визнання особи безвісно відсутньою,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до суду з цією заявою та просила оголосити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, безвісно відсутнім з 01 січня 2013 року, оскільки останній зник у 2006-2007 роках, а з 2007 року перебуває у розшуку. Оголошення ОСОБА_4 безвісно відсутнім необхідно для визначення з його правовим статусом та отримання субсидії.

У судовому засіданні заявниця ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_5 підтримали заявлені вимоги та просили їх задовольнити.

Представники заінтересованих осіб - Головного управління Державної фіскальної служби України у Вінницькій області, Вінницького районного відділення поліції ГУНП у Вінницькій області у судове засідання не зявилися, будучи належним чином повідомленими про його дату, час та місце, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень № 254 та № 829.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 показали, що ОСОБА_4 відсутній за місцем постійного проживання з 2006-2007 років.

Свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у судове засідання не зявилися.

Вислухавши пояснення заявника та її представника, показання допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що заява частково обґрунтована та підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, є сином заявниці ОСОБА_3, що підтверджується Свідоцтвом про народження серії І-АВ № 013927 від 20.05.1969 року (а.с. 4).

Як вбачається з довідки Вінницького районного відділення поліції ГУНП у Вінницькій області від 26.11.2018 року № 12102/202-01-2018, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває в розшуку за підозрою у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, ЄРДР № 0000144 від 03.12.2012 року, ОРС «Розшук» № 35/16 від 21.05.2007 року (а.с.8).

Факт відсутності ОСОБА_4 за місцем постійного проживання з 2006-2007 років підтвердили допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

Заявниця ОСОБА_3 разом з сином ОСОБА_4 з 09.01.1991 року зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.5), внаслідок чого заявниця позбавлена можливості отримати субсидію на оплату житлово-комунальних послуг. При цьому, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Отже, визнання ОСОБА_4 безвісно відсутнім необхідно для визначення з його правовим статусом, зняття з реєстрації місця проживання та отримання заявником субсидії на оплату житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд доходить до висновку про наявність правових підстав для визнання ОСОБА_4 безвісно відсутнім.

При цьому, суд зауважує, що представником заявника невірно тлумачиться зміст ч. 2 ст. 43 ЦК України, згідно якої у разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року. Так, перше січня відповідного місяця чи року є початком безвісної відсутності особи, а не датою, з якою особа може бути визнана безвісно відсутньою. Крім того, з огляду на зміст ст. 43-45 ЦК України, фізична особа може бути визнана, а не оголошена безвісно відсутньою.

Враховуючи викладене, заява підлягає частковому задоволенню.

При цьому, суд розяснює, що відповідно до ст. 45 ЦК України, якщо фізична особа, яка була визнана безвісно відсутньою, з'явилася або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем її перебування або суд, що постановив рішення про визнання цієї особи безвісно відсутньою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою.

Керуючись ст. 308, 263-265 ЦПК України, на підставі ст. ст. 43-45 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, безвісно відсутнім.

В іншій частині вимог заяви - відмовити.

Судові витрати залишити за заявником.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 07.03.2019 року

Суддя:

Присяжні: