Єдиний унікальний номер 225/22/19 Номер провадження 22-ц/804/2262/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2019 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

Головуючого судді Будулуци М.С.

суддів: Канурної О.Д., Біляєвої О.М.

за участю секретаря судового засідання Сергєєвої К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 26 червня 2019 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (справа № 225/22/19, суддя Нємиш Н.В., заочне рішення ухвалено в м. Торецьк Донецької області ),-

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк», Банк) звернулося до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи тим, що 17 жовтня 2014 року, ОСОБА_1 , з метою отримання банківських послуг, підписав заяву № б/н, згідно якої отримав у АТ КБ «Приватбанк» кредит у розмірі 5 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Він підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на офіційному сайті банку, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивач свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме, - надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором.

Внаслідок невиконання зобов`язання за вказаним договором, станом на 18 грудня 2018 року у ОСОБА_1 виникла заборгованість в розмірі 80 924,55 грн., яка складається з наступного: 9 830,59 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 9 041,59 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 57 722,63 грн. - заборгованість за пенею, а також штрафи, відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 3 829,74 грн. - штраф (процентна складова). Враховуючи те, що відповідач своїх зобов`язань не виконує, позивач просив стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 80 924,55 грн. та судові витрати.

Заочним рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 26 червня 2019 року в задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Із вказаним рішенням суду не погодилось Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» та подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги позивача повністю.

В обґрунтування доводів скарги позивач зазначив, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність вимог Банку щодо стягнення заборгованості, оскільки позивач надав суду належні і допустимі докази укладення 17 жовтня 2014 року договору банківських послуг між Банком та відповідачем ОСОБА_1 . На підтвердження заявлених позовних вимог позивачем надано суду анкету - заяву позичальника, з якої чітко вбачається інформація: про його персональні дані, адресу проживання, інша додаткова інформація для отримання картки. Позичальник висловив свою згоду про укладення договору та особистим підписом засвідчив, що ця заява, разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, складають укладений між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Крім того, Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях Банку та на офіційному сайті Банку. Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає й погоджується із запропонованими кредиторами умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Відповідачу було відкрито картковий рахунок, видано кредитну картку «Універсальна» та встановлено початковий ліміт, який змінювався неодноразово. Даний факт відображено у виписці по рахунку відповідача, який користувався карткою та отримував кредитні кошти з власної ініціативи, що свідчить про укладення договору на визначених умовах про надання та обслуговування платіжних карток.

Доказів оскарження відповідачем укладеного договору матеріали справи не містять.

Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі кредитної картки відповідача

Суд не перевірив розрахунок заборгованості та доводи Банку про те, що позичальник користувався грошовими коштам, виконував умови кредитного договору на протязі 2014 - 2018 років, частково сплативши заборгованість за договором, у тому числі відсотки, пеню та комісію, а отже визнав свої зобов`язання за угодою та розмірі встановлених обов`язкових платежів (а.с. 103 - 107, 108 - 110).

Відзив на апеляційну скаргу відповідач не надіслав.

Сторони в судове засідання апеляційного суду не з`явились, але про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, через отримання судових повісток (а.с. 133, 134, 135, 136).

Апеляційний суд вважав можливим розглянути справу за відсутністю позивача та представників відповідачів, оскільки, відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга АТ КБ «Приватбанк» підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - залишенню без змін, виходячи з наступного.

Згідно вимог ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини.

Позивач звернувся з позовом до суду, в якому зазначав, що заява, яку 17 жовтня 2014 року підписав ОСОБА_1 , разом з «Тарифами банку», «Умовами та Правилами надання банківських послуг», які викладені на офіційному сайті банку, складає укладений між ним та банком договір банківських послуг. Копію анкети - заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг Приватбанку, витяги з «Тарифів Банку» «Умов та Правил надання банківських послуг» та позивач додав до позовної заяви. На підтвердження виниклого станом на 18 грудня 2018 року боргу, позивач посилався на розрахунок заборгованості за договором б/н від 17 жовтня 2014 року

Однак, з наданої позивачем анкети-заяви від 17 жовтня 2014 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг не вбачається, який саме вид банківської платіжної карти отримав відповідач після підписання цієї анкети-заяви, та у якому розмірі було встановлено кредитний ліміт на карті (а.с. 15).

У наданій позивачем анкеті-заяві не вказаний номер картки, яку отримав відповідач, а також умови надання кредиту. Заява клієнта та інші матеріали, надані банком, не містять доказів того, що відповідач отримав платіжну картку та ПІН-код.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості за договором б/н від 17 жовтня 2014 не містить даних про те, за якою карткою зроблено цей розрахунок (а.с. 13-14).

Також на підставі наданих позивачем документів суд не може визначити суму заборгованості на день звернення з позовом, оскільки відсутні жодні відомості про встановлений розмір процентів за користування кредитом, розмір комісії за користування кредитом та розмір пені, оскільки позивачем не надано відповідних та допустимих доказів.

Наданий банком Витяг з Тарифів з обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а. с. 16) містить лише перелік «Універсальних карт», їх характеристику та значення, та не вказує на вид кредитної картки, отриманої відповідачем.

Крім того, Витяг з Тарифів з обслуговування кредитних карт «Універсальна», Умов та Правил надання банківських послуг не містить підпису позичальника, а тому не може вважатися доказом на підтвердження умов надання кредиту та того, що під час підписання заяви відповідач був ознайомлений саме з цими Умовами та правилами надання банківських послуг.

Умови і правила надання банківських послуг, на які посилається позивач, як на складову договору банківських послуг, укладеного 17.10.2014 року із відповідачем стосуються всього спектру фінансових послуг, що надавалися банком, у тому числі платіжних карт, вкладних операцій, кредитних карт, але не мають підпису позичальника, його реквізитів, відсутня дата їх складання або підпису сторонами, а також жодної ідентифікуючої ознаки на предмет їх невід`ємності саме від заяви позичальника.

З урахуванням викладеного, надані банком Умови та Правила надання банківських послуг, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність заявлених вимог Банку про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором б/н від 17 жовтня 2014 року в розмірі 80 924,55 грн., а тому відмовив в задоволенні позову.

При вирішенні справи суд посилався на вимоги ст.ст. 526, 638, 1049, 1054, 1055 ЦК України, що регулюють правовідносини з укладання договору, належного виконання умов за договором, зобов`язань сторін за кредитним договором, положення ст.ст. 12, 81 - 83 ЦПК України щодо обов`язку доказування і подання доказів кожної із сторін т а порядок подання доказів у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, суд правильно встановив правовідносини, які виникли між сторонами, дав їм належну оцінку і обґрунтовано відмовив позивачу в задоволенні позову.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк». слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з огляду на наступне.

За приписами ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України).

Таким вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі.

Всупереч тверджень апелянта про помилковість висновків суду про відмову в задоволенні позову Банку про стягнення заборгованості за недоведеністю вимог, суд першої інстанції, при вирішенні справи належно оцінив докази, надані сторонами, з урахуванням вимог закону щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, правильно встановив фактичні обставини справи, виниклим правовідносинам дав вірну правову оцінку і обґрунтовано відмовив позивачу в задоволенні позову за недоведеністю вимог. Правові висновки суд повно виклав у рішенні та належно їх мотивував.

Як правильно зазначив суд, що й підтверджується матеріалами справи, в Анкеті - заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також що він ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення і згоден з його умовами. Екземпляр договору про надання банківських послуг згоден отримати шляхом роздруківки з офіційного сайту www.pb.ua. (а.с. 15)

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms/. (а.с. 16, 17 - 50)

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 18 грудня 2018 року становить 80 924,55 грн і складається із: заборгованості за тілом кредиту - 9830,59 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом - 9 041,59 грн, нараховано пені - 57 722,63 грн, а також 500 грн - штраф (фіксована частина), та 3829,74 грн. - штраф (процентна складова).(а.с. 13 - 14)

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору, проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 17 жовтня 2014 року процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 17 жовтня 2014 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17 (провадження № 14-131 цс19) вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, якщо Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду позовом, оскільки кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду в наведеній цивільній справі вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в Анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що наявність в указаних справах неоднакових редакцій та положень умов і правил банківських послуг, не мають правового значення, оскільки в обох випадках вид банківського кредиту, з огляду на їхній характер, цільове спрямування та об`єкт кредитування є тотожним - споживче кредитування, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що у наданій позивачем Анкеті - заяві не вказаний номер картки, яку отримав відповідач, а також не зазначено умови надання кредиту. Заява клієнта та інші матеріали, надані Банком, не містять доказів того, що відповідач отримав платіжну карту та ПІН-код.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості за договором б/н від 17 жовтня 2014 (а.с. 13-14) не містить даних про те, за якою карткою зроблено цей розрахунок. З нього не можливо визначити тілу кредиту на заявлену суму в 9 830,59 грн., водночас, як ліміт за позовною заявою встановлено на значно меншу суму - у розмірі 5 000 грн.

Також, на підставі наданих позивачем документів, суд не може визначити суму заборгованості на день звернення з позовом, оскільки відсутні жодні відомості про встановлений розмір процентів за користування кредитом, розмір комісії за користування кредитом та розмір пені, оскільки позивачем не надано відповідних та допустимих доказів.

Наданий банком Витяг з Тарифів з обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а. с. 16) містить лише перелік «Універсальних карт», їх характеристику та значення, та не вказує на вид кредитної картки, отриманої відповідачем.

Крім того, Витяг з Тарифів з обслуговування кредитних карт «Універсальна», Умов та Правил надання банківських послуг не містить підпису позичальника, а тому не може вважатися доказом на підтвердження умов надання кредиту та того, що під час підписання заяви відповідач був ознайомлений саме з цими Умовами та правилами надання банківських послуг.

Умови і Правила надання банківських послуг, на які посилається позивач, як на складову договору банківських послуг, укладеного 17 жовтня 2014 року із відповідачем, стосуються всього спектру фінансових послуг, що надавалися банком, у тому числі платіжних карт, вкладних операцій, кредитних карт, але не мають підпису позичальника, його реквізитів, відсутня дата їх складання або підпису сторонами, а також жодної ідентифікуючої ознаки на предмет їх невід`ємності саме від заяви позичальника.

З урахуванням викладеного, надані Банком Умови та Правила надання банківських послуг, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме додані до позову Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника.

Що ж стосується наданої апелянтом виписки основної картки: НОМЕР_1 за період з 01 січня 1999 року по 15 липня 2019 року (а.с. 108 - 110), то апеляційний суд її до розгляду не приймає, оскільки за вимогами ч. 3 ст. 367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Однак позивач, подавши зазначену виписку до апеляційного суду, не обґрунтував неможливість її подання до суду першої інстанції, у встановлений строк.

При цьому, апеляційний суд виходе з того, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Водночас, належних і допустимих доказів виниклої у ОСОБА_1 заборгованості за договором банківських послуг б/н від 17 жовтня 2014 року, позивачем суду не надано.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що оскаржуване рішення ухвалено з дотриманням норм процесуального і матеріального права, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПО СТ А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 26 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а - г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді:

Повний текст постанови складений 08 жовтня 2019 року.

Суддя Донецького апеляційного суду Будулуца М.С.