ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2019 року

м.Суми

Справа №585/2728/18

Номер провадження 22-ц/816/1305/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенко В. І. , Левченко Т. А.

сторони:

позивач ОСОБА_1,

відповідач ОСОБА_2,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 17 грудня 2018 року в складі судді Машини І.М., ухвалене у м. Ромни, повний текст якого складений 26 грудня 2018 року,

в с т а н о в и в:

13 липня 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення 35000 грн заборгованості за проживання у житловому будинку, 4476,30 грн пені, 1518,39 грн 3% річних та 6243 грн інфляційних збитків.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 12 квітня 2012 року з відповідачем був укладений договір найму житлового будинку з надвірними будівлями по вул. Харченка, 25А в м. Ромни, строк дії якого продовжено до 12 квітня 2019 року. Оскільки відповідач добровільно не сплачує орендну плату за проживання у сумі 1000 грн щомісячно, тому за період з 01 липня 2015 року по 31 травня 2018 року утворився борг, суму якого просив стягнути на свою користь. Крім того, у звязку з простроченням виконання грошового зобовязання відповідач на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України зобовязана сплатити йому суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми, а на підставі п. 5.1 договору за порушення строків перерахування плати за користування житлом відповідач зобовязана сплатити йому пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожний день прострочення.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 17 грудня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за проживання у житловому будинку в сумі 35000 грн згідно договору найму житлового будинку з надвірними будівлями № 1 від 12 квітня 2012 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за невиконання договірних зобовязань по договору найму житлового будинку з надвірними будівлями № 1 від 12 квітня 2012 року пеню в сумі 4476,30 грн, 3% річних в сумі 1518,39 грн, інфляційні збитки в сумі 6243 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 704,80 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на необґрунтованість рішення, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову.

При цьому зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 28 березня 2013 року, в якому вказано, що договір найму житлового будинку діє до 12 квітня 2016 року і продовжується у випадку, якщо за три місяці наймодавець запропонує укласти договір на таких же умовах. Проте, пропозицій від позивача продовжити дію договору не надходило, тому договір найму житла припинений. Крім того, договір найму житла не був нотаріально посвідчений, тобто є нікчемним. Зазначає, що суд обмежив відповідача у праві виступу в дебатах, оскільки не задовольнив клопотання про відкладення судового розгляду справи.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін. Вказує, що оскільки відповідач не звільнила приміщення будинку після 12 квітня 2016 року і продовжує у ньому проживати, тому дія договору продовжена на таких же умовах до 12 квітня 2019 року. Стосовно доводів апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції вимог процесуального закону, вказує, що 17 грудня 2018 року справа була розглянута за участю представника відповідача, ОСОБА_2 була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, проте без поважних причин у судове засідання не зявилась.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: м. Ромни, вул. Харченка, 25 А (а. с. 28-29).

12 квітня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір № 1 найму вказаного житлового будинку з надвірними будівлями строком до 12 квітня 2016 року. Згідно з умовами договору розмір плати за користування будинком становить 1000 грн на місяць (п. 2.1 договору), яка повинна вноситись наймачем у готівковій формі щомісячно до 20 числа (п. 2.2 договору). За порушення строку перерахування плати за користування майном наймач зобовязалась сплатити наймодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожний день прострочення (п. 5.1 договору) (а. с. 14-15).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 А (а. с. 40). Постійне місце проживання за цією адресою відповідач не заперечує.

Питання неналежного виконання зобовязань ОСОБА_2 за договором найму належного ОСОБА_1 житлового будинку вже були предметом судового розгляду.

Так, рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 28 березня 2013 року було визнано укладеним з 11 травня 2012 року договір № 1 від 12 квітня 2012 року найму житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: вул. Харченка, 25 А, м. Ромни. Цим рішенням було внесено зміни до п.10.1, а саме: договір набуває юридичної сили з 28 березня 2013 року і діє до 12 квітня 2016 року. Не пізніше ніж за три місяці до спливу строку договору наймодавець пропонує наймачу укласти договір на таких самих або інших умовах (а.с. 12-13).

Заочним рішенням Роменського міськрайонного суду від 14 травня 2015 року із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за проживання у житловому будинку за договором найму житлового будинку з надвірними будівлями № 1 від 12 квітня 2012 року в сумі 21129,03 грн за період з 28 березня 2013 року по 31 грудня 2014 року (а.с. 16-18).

Заочним рішенням Роменського міськрайонного суду від 04 серпня 2015 року із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за проживання у житловому будинку за договором найму житлового будинку з надвірними будівлями № 1 від 12 квітня 2012 року за період з 01 січня 2015 року по 30 квітня 2015 року в сумі 4000 грн; заборгованість по пені за період з 21 березня 2014 року по 08 червня 2015 року в сумі 6944,81 грн; 3 % річних за період з 28 березня 2013 року по 30 квітня 2015 року в сумі 816,80 грн; інфляційні збитки за період з 01 жовтня 2013 року по 30 квітня 2015 року в сумі 11803,60 грн (а. с. 19-20).

Вирішуючи спір у даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами склались зобовязальні правовідносини найму житлового будинку з надвірними будівлями. Встановивши обставини укладення договору найму, строк його дії та факт наявності заборгованості зі сплати орендної плати, суд взяв до уваги розрахунки позивача та задовольнив позовні вимоги у повному обсязі.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такий висновок суду першої інстанції узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.

Відповідно до ст. 815 та ст. 820 ЦК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов'язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. Розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла і вона повинна вноситись наймачем у строк, встановлений у цьому договорі.

Зобовязання в частині щомісячної сплати оренди у сумі 1000 грн за період з 01 липня 2015 року по 31 травня 2018 року, які встановлені за договором найму житлового будинку з надвірними будівлями по вул. Харченка, 25А в м. Ромни від 12 квітня 2012 року, відповідач ОСОБА_2 не визнала, тобто не сплачувала за цей період орендну плату. Водночас, відповідач визнала, що вона сплачує комунальні платежі.

Отже, як правильно встановив суд першої інстанції, відповідач порушила взяті на себе зобов'язання з своєчасного внесення плати за користування житлом.

Колегія суддів погоджується з розрахунком заборгованості позивача з орендної плати за найм житла за період з 01 липня 2015 року по 31 травня 2018 року на загальну суму 35000 грн, який відповідач не спростувала і свого розрахунку суду не надала.

Доказів, які б свідчили про повну чи часткову сплату боргу матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розрахунок інфляційних втрат на загальну суму 6243 грн, а також трьох процентів річних від простроченої суми у сумі 1518,39 грн відповідач також не спростувала, контррозрахунку суду не надала.

На підставі п. 5.1 договору найму житлового будинку з надвірними будівлями сторони дійшли згоди, що за несвоєчасне внесення орендної плати за житло наймач виплачує наймодавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

За цих обставин та в силу ст. ст. 546-550 ЦК України вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача пені є обґрунтованими. З розрахунком пені у сумі 4476,30 грн за період прострочення виконання зобовязання колегія суддів також погоджується.

Доводи апеляційної скарги з приводу того, що договір найму житлового будинку з надвірними будівлями нотаріально не посвідчений, а тому є нікчемним, не ґрунтуються на нормах права.

Так, ст. 811 ЦК України встановлює, що договір найму житла укладається у письмовій формі. Жодних інших застережень щодо форми договору чи порядку його реєстрації цивільне законодавство не передбачає.

Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЖК України договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов'язки наймодавця і наймача та інші умови найму.

Згідно з ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадку, встановленому законом. Про це йдеться як у ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якої обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що розміщено на території України зокрема, право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами (до яких житло не відноситься), так і у п. 5 Тимчасового порядку державної реєстрації правочинів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 року № 671, де, крім цього, зазначено, що державній реєстрації підлягають інші правочини, реєстрація яких передбачена законом.

Водночас, у главі 59 розділу III ЦК України «Найм (оренда) житла» спеціальна вказівка про державну реєстрацію такого виду правочину відсутня.

Аналіз положень ст. 158 ЖК України у співвідношенні з нормами ст. ст. 203, 204, 205, 207, 208, 210, 215, 640, 810, 811 - 813, 820 ЦК України не дає підстав для висновку про те, що передбачена ч. 2 ст. 158 ЖК України реєстрація договору найму є державною реєстрацією правочину в розумінні ст. 210 ЦК України, з якою відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України закон пов'язує визначення моменту укладення договору, а відтак і набуття сторонами прав і обов'язків за договором оренди житла.

Крім того, спеціальним законом, який визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових прав та інших прав на нерухоме майно є Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», прийнятий 20 січня 2005 року, а відтак цей Закон має пріоритет над ч. 2 ст. 158 ЖК України стосовно положень про реєстрацію договору найму житла.

Таким чином, недотримання умови ч. 2 ст. 158 ЖК України щодо реєстрації договору найму жилого приміщення у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється при відсутності у ст. 810 ЦК України та ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вказівки на необхідність державної реєстрації договорів найму (оренди) житла не тягне за собою недійсність такого договору.

Доводи відповідача з приводу відсутності у неї зобовязань зі сплати орендної плати з тих підстав, що жодним судовим рішенням не підтверджено продовження дії договору найму житла після 12 квітня 2016 року, а також відсутності пропозицій позивача продовжити строк дії договору, є безпідставними.

Як зазначалось вище, судовими рішеннями, які набрали законної сили, встановлено обставини існування між сторонами договірних відносини найму житлового будинку з надвірними будівлями, строк дії яких сплив 12 квітня 2016 року. Ці фактичні обставини в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 821 ЦК України договір найму житла укладається на строк, встановлений договором. Якщо у договорі строк не встановлений, договір вважається укладеним на п'ять років.

Відповідно до частини третьої статті 810 ЦК України до договору найму житла застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 764 ЦК України встановлено, що якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Таким чином, оскільки відповідач з будинку не виїхала і після 12 квітня 2016 року продовжує у ньому проживати, тому, як правильно встановив суд першої інстанції, строк дії договору найму житла вважається продовженим на тих же умовах ще на три роки, тобто до 12 квітня 2019 року.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції були правильно застосовані норми матеріального та додержані норми процесуального права.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду слід залишити без змін.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367 - 369, п.1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 17 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: О.Ю. Кононенко

ОСОБА_3

ОСОБА_4