ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«12» березня 2019 року

м. Харків

справа № 646/6703/18-ц

провадження № 22ц/818/1728/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Бровченка І.О., Колтунової А.І.,

за участю секретаря - Ігнатової Т.В.,

учасники справи:

позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1, представник позивача - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційну скаргуОСОБА_3 на ухвалу судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 січня 2019 року в складі судді Янцовської Т.М.

в с т а н о в и в:

У вересні 2018 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та просив стягнути з ОСОБА_3 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованість за орендну плату в сумі 15 300,00 грн.; вартість обладнання ( монолампа MATARI MGP30T-1) в сумі 17 858, 75 грн.; неустойку в розмірі подвійної орендної плати в сумі 30 600,00 грн., всього - 63 758,75 грн. та стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати зі сплати судового збору при подачі позову до суду.

Ухвалою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 січня 2019 року позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 прийнято до розгляду, відкрито провадження по даній справі та призначено судове засідання.

Не погоджуючись з ухвалою судді, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржувану ухвалу судді скасувати та передати справу для повторного вирішення питання про відкриття провадження за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми процесуального права.

Вважав, що суд невірно визначив його адресу реєстрації; не надав належної оцінки наявним у Єдиному демографічному реєстрі відомостям щодо його зареєстрованого місця проживання, позбавивши його можливості захищати свої права; що необхідність з'являтися на кожне судове засідання із м. Києва до м. Харкова вимагає значних фінансових витрат на дорогу та проживання; що невірне визначення його адреси реєстрації призвело до неналежного повідомлення його про судовий процес, неотримання судових повісток, позбавлення права надати відзив.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

12 березня 2019 року від представника ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке в судовому засіданні 12 березня 2019 року нею не підтримано.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_3 необхідно залишити без задоволення, ухвалу судді - залишити без змін.

Ухвала судді суду першої інстанції, з висновком якої погоджується судова колегія, мотивована тим, що справа підсудна Червонозаводському районному суду м. Харкова.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» у рішенні від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Системний аналіз статей 27, 184, 187 ЦПК України дає підстави для висновку, що підсудність справи визначається на момент пред'явлення позову шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції.

Відповідно до статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться у пункті 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» №3 від 01 березня 2013 року, якщо інше не встановлено ЦПК, позови пред'являються: до фізичної особи - до суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування; до юридичної особи - за її місцезнаходженням, яке стосовно фізичної особи визначається відповідно до положень статті 29 ЦК і статті 3 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", а щодо юридичної особи - за положеннями статті 93 ЦК.

Згідно з положеннями частин 6-8 статті 187 ЦПК України передбачено, що у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб'єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Інформація про місце проживання (перебування) фізичної особи має бути надана протягом п'яти днів з моменту отримання відповідним органом реєстрації місця проживання та перебування особи відповідного звернення суду.

Суддя суду першої інстанції з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру.

Матеріали справи свідчать про те, що 26 вересня 2018 року фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

01 жовтня 2018 року суддею суду першої інстанції на виконання частини 6 статті 187 ЦПК України направлено запит до адресно-довідкового підрозділу Головного управління Державної міграційної служби України у Харківській області щодо зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання ОСОБА_3

14 січня 2019 року на електронну пошту Головного управління Державної міграційної служби України у Харківській області повторно направлено запит щодо зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання ОСОБА_3

Як вбачається з довідки відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 14 грудня 2018 року та 16 січня 2019 року ОСОБА_3 з 20 липня 2005 року зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1

08 лютого 2019 року до суду першої інстанції від ОСОБА_3 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи з копією довідки про реєстрацію його проживання, де зазначено, що з 05 жовтня 2018 року він зареєстрований по АДРЕСА_2.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 пояснив, що реєстрація відбулася за новим паспортом, який він отримав в місті Києві 05 жовтня 2018 року. Паспорт старого зразка з реєстрацією він здав до відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом'янської РДА. Про те, що він змінив місце реєстрації, він суд першої інстанції не повідомляв.

Відкриваючи провадження у справі, суддя правильно керувався тим, що згідно відомостей, представлених Головним управлінням Державної міграційної служби України у Харківській області місцем проживання та реєстрації ОСОБА_3 визначено АДРЕСА_1. Доказів того, що його знято з реєстрації до постановлення оскаржуваної ухвали, матеріали справи не містять, тому дана справа підсудна Червонозаводському районному суду м. Харкова.

Аналізуючи наведені норми права та обставини справи, судова колегія вважає, що суд першої інстанції виконав усі необхідні процесуальні дії для визначення підсудності даного спору та, дотримуючись вимог частини 6 статті 187 ЦПК України, вірно вирішив питання про відкриття провадження у справі.

При цьому, судова колегія звертає увагу на положення частини 2 статті 31 ЦПК України, згідно яких справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа належить до виключної підсудності іншого суду.

Доводи ОСОБА_3, щодо того, що судом порушено норми процесуального права, у зв`язку з тим, що його зареєстроване місце проживання змінилося, виходячи з чого, територіальна підсудність Червонозаводського районного суду м. Харкова не поширюється на м. Київ, не можуть бути взяті до уваги апеляційним судом, як підстава для скасування ухвали суду першої інстанції, оскільки на момент відкриття провадження у даній справі, зазначена інформація не містилася в матеріалах справи і не була відома суду першої інстанції, як і не була повідомлена позивачу, якому відповідач, підписуючи договір оренди, надав відомості, що він проживає за адресою: АДРЕСА_1 та не повідомив його у подальшому про зміну місця проживання та реєстрації.

Посилання ОСОБА_3 на те, що відомості про його зареєстроване місце проживання в Єдиному демографічному реєстрі з 05 жовтня 2018 року були наявні не заслуговують на увагу, оскільки розпорядником Єдиного державного демографічного реєстру є Державна міграційна служба, до якої і звертався Червонозаводський районний суд м. Харкова при вирішенні питання щодо відкриття провадження у вказаній справі, тому вважати, що провадження по справі відкрито з порушенням правил підсудності, підстав не має.

На твердження ОСОБА_3 щодо того, що необхідність з'являтися на кожне судове засідання із міста Києва до міста Харкова вимагає значних фінансових витрат на дорогу та проживання колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 212 ЦПК України регулюється порядок участі учасників справи у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Зокрема, частиною 1 передбачено, що учасники справи мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за умови наявності у суді відповідної технічної можливості, про яку суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі, крім випадків, коли явка цього учасника справи в судове засідання визнана судом обов'язковою.

Тобто, ОСОБА_3 не позбавлений можливості звернутися до Червонозаводського районного суду м. Харкова із заявою про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Таким чином, доводи та вимоги, наведені ОСОБА_3 у апеляційній скарзі, не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, яке призвело до відкриття провадження у справі з порушенням правил підсудності, встановлених ЦПК України.

З урахування наведеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги ОСОБА_3 та скасування ухвали суду про відкриття провадження по справі, при прийнятті якої суддя суду першої інстанції не порушив норми процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст. 375, ст. ст. 381, 382, 383, 384 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Ухвалу судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 січня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В.Бурлака

Судді І.О.Бровченко

А.І. Колтунова

Повний текст постанови складено 13 березня 2019 року.