ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2019 року

м.Харків

Справа № 638/14280/15-ц

Провадження № 22-ц/818/965/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Овсяннікової А.І.

суддів - Коваленко І.П., Тичкової О.Ю.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

представник ОСОБА_2, ОСОБА_3

відповідач ОСОБА_4

представник ОСОБА_5

відповідач ОСОБА_6

розглянув у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 24 квітня 2018 року у складі судді Грищенко І.О. по справі № 638/14280/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 та ОСОБА_6 про усунення перешкод у здійсненні права користування своїм майном шляхом виселення,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_6 про усунення перешкод у здійсненні права користування своїм майном шляхом виселення.

В обґрунтування позову зазначила, що 02 березня 2015 року за договором купівлі продажу вона придбала квартиру АДРЕСА_1 у ОСОБА_7

З часу придбання квартири вона не може користуватися та розпоряджатися своїм майном, оскільки в квартирі зареєстровані та проживають ОСОБА_4 та ОСОБА_6, які не допускають її до квартири та не бажають знятись з реєстрації за даною адресою.

З урахуванням уточнень просить визнати ОСОБА_4 та ОСОБА_6 такими, що втратили право на користування квартирою АДРЕСА_1, усунути перешкоди в здійсненні права користування та розпорядження квартирою шляхом виселення відповідачів, стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 судові витрати.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилась.

Відповідач ОСОБА_6 позовні вимоги не визнала. Пояснила, що в липні та в вересні 2014 року уклала два кредитні договори з кредитною спілкою "Соколов" з метою отримання кредиту. На виконання умов кредитного договору їй , як позичальнику, було передано грошові кошти. Вона та її мати- ОСОБА_4 уклали з ФОП ОСОБА_8 нотаріально посвідчені договори управління майном. Після чого на підставі нотаріально посвідчених заяв разом з другим відповідачем надали ОСОБА_8 згоду на відчуження належних кожній з них 1/2 частин квартири АДРЕСА_1. Вважає, що спірною квартирою заволоділи шахраї. В грудні 2015 року вона звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_1 про витребування майна- вказаної квартири з чужого незаконного володіння, який залишено без розгляду. Її мати ОСОБА_4 в квітні 2017 року зверталась до Шевченківського ВП ГУ НП в Харківській області з заявою про злочин за фактом шахрайських дій відносно належного їй нерухомого майна. На підставі ухвали слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова за скаргою матері було зобов'язано уповноважених осіб Шевченківського ВП ГУ НП в Харківській області внести до ЄРДР відомості про злочин. Про стан досудового розслідування по вказаній вище заяві про злочин інформації не має.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 24 квітня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Усунуто перешкоди ОСОБА_1 в здійсненні права користування та розпорядження квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_4 та ОСОБА_6 з вказаного приміщення без надання іншого житлового приміщення; вирішено питання про судові виртати.

Рішення мотивовано тим, що ОСОБА_1 на законних підставах володіє спірною квартирою, але позбавлена можливості реалізації права володіння, користування, розпорядження, тому її право власності підлягає захисту, а позов -задоволенню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Зазначає, що вона виступала поручителем доньки за кредитним договором № 889 від 24 вересня 2014 року з Кредитною спілкою «Соколов» та за численними вимогами ОСОБА_8, який пояснював це необхідністю ведення обліку та іншими незрозумілими обставинами, які як він запевняв є цілком формальними, уклала такий самий договір на управління майном як уклала донька.

Вона не була повідомлена про продаж квартири, знала, що дочка продовжувала вносити грошові кошти до КС «Соколов».

02 березня 2015 року ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_7 спірну квартиру, жодного разу в неї не була та навітьїї не бачила.

А ні ОСОБА_7, а ні ОСОБА_1 здійснюючи правочини не бажали реального придбання майна, а діяли за сумісним умислом щодо виведення майна з її володіння та створювали додаткові перешкоди у поверненні майна з незаконного володіння.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Зазначає, що 14 липня 2014 року вона уклала кредитний договір № 884 з Кредитною спілкою «Соколов» та за вимогою керівника кредитної спілки ОСОБА_8 нею 16 серпня 2014 року укладено договір управління майном. При оформлені документів ОСОБА_8 запевнив, що оформлення даних документів є суто формальними та нададуть можливість отримання більш вигідних умов кредитування.

Про продаж квартири вона повідомлена не була, оскільки продовжувала вносити кошти.

Вважає, що позивачка не мала намір реального придбання майна, а наявні шахрайські дії відносно її родини.

Відзив на апеляційні скарги подано не було.

Колегія суддів, вислухав суддю - доповідача, дослідив матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг вважає, що скарги не підлягають задоволенню.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи 02 березня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 укладено договір купівлі - продажу квартири, згідно якого ОСОБА_1 набула у власність квартиру АДРЕСА_1 вартістю 410500 грн. Договір посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бідонько Л.Л. та зареєстрований в реєстрі за № 205.

З наданої довідки від 12 серпня 2015 року про склад сім'ї і прописку вбачається, що в спірній квартирі зареєстровані ОСОБА_4 та ОСОБА_6 Факт проживання у спірній квартирі відповідачами не заперечується.

Статтею 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

За змістом статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною першою статті 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК Української РСР до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16 і від 15 травня 2017 року у справі № 6-2931цс16.

Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

ОСОБА_1 є власником спірного майна, про що зроблено відповідний запис у державному реєстрі. Договір купівлі-продажу квартири недійсним не визнано, право власності не скасовано.

ОСОБА_4 та ОСОБА_6 не є членами родини ОСОБА_1, речових прав відносно квартири, які надавали б правову підставу для проживання у квартирі, не встановлено. ОСОБА_1 як власник майна, категорично заперечує щодо проживання відповідачів у квартирі.

Посилання відповідачів, що квартира вибула з їх власності внаслідок вчинення шахрайський дій, оскільки договір управління майном, на підставі якого продано квартиру, укладено внаслідок омани не є підставою для відмови у задоволенні позову.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Беззаперечних доказів щодо наявності шахрайських дій -вироку суду з зазначенням винних осіб, тощо ОСОБА_4 та ОСОБА_6 не надано.

Факт звернення до поліції та наявності кримінального провадження не є беззаперечним доказом вважати неправомірним набуття права власності на квартиру ОСОБА_1

З огляду на те, що власником спірної квартири є ОСОБА_1, а ОСОБА_4 та ОСОБА_6 не маючи права власності, володіння та користування спірним житлом чинять власнику перешкоди та обмеження щодо здійснення права власності, суд першої інстанції прийшов обґрунтованого висновку, що порушене право позивачки підлягає судовому захисту.

За таких обставин підстав для скасування судового рішення не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384 ЦПК України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 24 квітня 2018 року - залишити без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 березня 2019 року.

Головуючий - А.І. Овсяннікова

Судді: І.П. Коваленко

О.Ю. Тичкова