ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

28 лютого 2019 року

м. Харків

справа № 640/11772/16-ц

провадження № 22ц/818/121/19

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів - Кругової С.С. Колтунової А.І.

за участю секретаря - Плахотнікової І.О.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

представник позивача: ОСОБА_2

відповідач: ОСОБА_3

треті особи: Головне територіальне управління юстиції у Харківській області, відділ приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи: Головне територіальне управління юстиції у Харківській області, відділ приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради, ОСОБА_4 про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності, скасування рішення про державну реєстрацію, з апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 26 липня 2018 року, у складі судді Губською Я.В., в залі суду в м. Харків,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5, треті особи: відділ приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради, Департамент реєстрації Харківської міської ради про визнання недійсним свідоцтва про право власності, скасування рішення про державну реєстрацію.

В обґрунтування своїх позовних вимог, які в подальшому уточнив, ОСОБА_1 зазначив, що його батьками є відповідач ОСОБА_3 та ОСОБА_4, шлюб між якими було розірвано 25.03.1997 року. Між батьками були неприязні стосунки після розірвання шлюбу, що стало підставою для звернення матері до суду. Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 13.03.1996 року його матері ОСОБА_4 було поновлено порушене право на користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1, шляхом вселення в неї. 16.10.1996 року рішенням Київського районного суду м. Харкова зобов'язано Харківський Центр приватизації державного житлового фонду оформити приватизацію вказаної квартири, передавши її у власність ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 Однак, дане рішення не виконане.

З 1994 року позивач місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1, - не змінював, однак його право користування зазначеною вище квартирою обмежено з боку відповідачів шляхом порушення його права на проживання та проведення приватизації без його участі та отримання свідоцтва про право власності № 2-15-319391-Ц2 від 31.08.2015 на вказану квартиру та проведенням державної реєстрації права власності на неї за ОСОБА_3, ОСОБА_5

Вважає, що свідоцтво про право власності на квартиру є недійсним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки було порушене його право на приватизацію в цій квартирі відповідно до ст.ст. 16, 345 ЦК України і ст.ст. 2, 5, 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», ст.ст. 61, 65-1 ЖК України.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 26 липня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені. Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності № 2-15-319391-Ц2 від 31.08.2015 року, видане відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради щодо реєстрації права приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 та ОСОБА_3, як спільна сумісна. Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 24342182 від 11.09.2015 року 11:27:03, прийняте державним реєстратором реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області Гвоздович А.І. Стягнуто з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у розмірі 826,80 грн.

03.09.2018 ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт вказує на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права. Зазначає, що позивачу було достовірно відомо про наявність рішення суду від 1996 року, на яке він послався в своїй позовній заяві, однак після набуття ним цивільної правоздатності він не звертався на протязі трьох років із заявою щодо приватизації спірної квартири. Скасуванням свідоцтва будуть порушені права відповідача ОСОБА_5 на частку у спірній квартирі оскільки останній а життя мав право на приватизацію спірної квартири. Вважає, що вимоги щодо скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняте державним реєстратором реєстраційної служби ХМУЮ Харківської області, повинні розглядатись в порядку адміністративного судочинства із залученням у якості співвідповідача державний орган, що здійсним реєстрацію. Вказує на сплив позовної давності про що було заявлено у суді першої інстанції. Звертає увагу на те, що розпорядження, на підставі якого видано оскаржуване свідоцтво, недійсним не визнано та не скасовано.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 був зареєстрований в АДРЕСА_1 з 19.07.1994 року за місцем проживання батька ОСОБА_3.

Відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради на ім'я ОСОБА_3 та ОСОБА_5 видано свідоцтво про право власності № 2-15-319391-Ц2 від 31.08.2015 року на квартиру АДРЕСА_1.

На підставі зазначеного свідоцтва 07.09.2015 року державним реєстратором реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Гвоздович А.І. проведено державну реєстрацію права власності на зазначену квартиру за ОСОБА_3 та ОСОБА_5

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав право власності на квартиру № АДРЕСА_1 в м. Харкові зареєстровано 07.09.2015 року за ОСОБА_3 та ОСОБА_5, як спільна сумісна власність на підставі свідоцтва про право власності № 2-15-319391-Ц2 від 31.08.2015, виданого відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації.

Рішенням Київського районного суду м Харкова від 13.03 1996 року було поновлено порушене право матері позивача - ОСОБА_4 на користування квартирою за адресою АДРЕСА_1 шляхом вселення в квартиру. Дане рішення набуло чинності, однак за матеріалами справи та поясненнями сторін не виконане в частині вселення, оскільки були перешкоди про що свідчать висновки поліції за місцем мешкання (а с. 18-22 т.1).

Також, 16.10.1996 року рішенням Київського районного суду міста Харкова було поновлено право ОСОБА_4 на користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 та зобов'язано Харківський Центр приватизації державного житлового фонду оформити приватизацію квартири АДРЕСА_1, передавши її у власність ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_1, 1994 року народження, (а.с. 11-12 т.1). В даному рішення встановлено судом, що син ОСОБА_3. - малолітній на той час ОСОБА_1 повинен бути включений у число власників при приватизації квартири, оскільки його право похідне від прав батьків, в даному випадку батька.

Вказане судове рішення від 16.10.1996 року набуло чинності 26.11.1996 року, однак не було звернуто до виконання.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 21.04.2015 року позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_7, третя особа: Київський районний відділ Державного департаменту у справах Громадянства іміграції та реєстрації фізичних осіб про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації задоволено.

Визнано ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_7 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1. Зобов'язано сектор Київського районного відділу у м. Харкові Головного управління ДМС України у Харківській області зняти відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_7 з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1.

Між тим, таке судове рішення було скасовано ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 20 липня 2017 року та призначено розгляд справи у загальному порядку. Розгляд справи триває.

Задовольняючи позов в частині визнання недійсним свідоцтва про право власності, суд першої інстанції виходив з того, що право позивача на участь у приватизації квартири було порушено.

Між тим, колегія суддів вважає, що висновку про навність підстав для визнання недійсним свідоцтва про право власності суд першої інстанції дійшов передчасно, при неповному з*ясуванні обставин, що мають значення для справи.

Так, із змісту свідоцтва про право власності № 2-15-319391-Ц2 від 31.08.2015 року вбачається, що воно видане на підставі розпорядження відділу приватизації житлового фонду управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради № 659-Ц2 від 31 серпня 2015 року.

Колегія суддів вважає обгрунтованими доводи відповідача, про те, що розпорядження відділу приватизації житлового фонду управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради № 659-Ц2 від 31 серпня 2015 року, на підставі якого видано оскаржуване свідоцтво - не скасовано, незаконним не визнано.

У спорах, пов'язаних із правом на приватизацію житлового фонду, недійсними можуть визнаватись як розпорядження, на підставі яких видані відповідні свідоцтва про право власності, так і самі свідоцтва про право власності.

Однак, визнання недійсними тільки свідоцтв про право власності може мати місце у разі їх видання з порушенням вимог закону усупереч відповідним розпорядженням або за відсутності таких розпоряджень. У цьому разі таке визнання є належним та самостійним способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Представник позивача в суді апеляційної інстанції не заперечував, що свідоцтво про право власності було видане у відповідності до розпорядження відділу приватизації житлового фонду управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради № 659-Ц2 від 31 серпня 2015 року, яке не скасовано, незаконним не визнано.

Незаконність розпорядження відділу приватизації житлового фонду управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради № 659-Ц2 від 31 серпня 2015 року, на підставі якого видано оскаржуване свідоцтво про право власності - не є підставою та предметом цього позову.

На зазначені обставини суд першої інстанції уваги не звернув, дійшов передчасного висновку про обгрунтованість як вимог позивача про визнання недійсним Свідоцтва про право власності, так і про обгрунтованість похідних вимог про скасування державної реєстрації права власності.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, у задоволенні позову необхідно відмовити із наведених вище підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 371, 374, п. 4 ч. 3 ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Апеляційний суд Харківської області, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 26 липня 2018 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи: Головне територіальне управління юстиції у Харківській області, відділ приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради, ОСОБА_4 про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності, скасування рішення про державну реєстрацію - відмовити.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - С.С. Кругова

А.І. Колтунова