Постанова

Іменем України

20 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 263/16118/16-ц

провадження № 61-27694св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), ПогрібногоС. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: Приватне підприємство «Приазовавто-1», Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Український страховий стандарт»,

третя особа - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполь Донецької області від 26 травня 2017 року у складі судді Кияна Д. В. та рішення Апеляційного суду Донецької області від 21 липня 2017 року у складі колегії суддів: Баркова В. М., Мальцевої Є. Є., Биліни Т. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до Приватного підприємства «Приазовавто-1» (далі - ПП «Приазовавто-1»), Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» (далі - ПрАТ «СК «Український страховий стандарт»), третя особа - ОСОБА_5, про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП).

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 09 березня 2016 року ОСОБА_5, який перебував у трудових відносинах із ПП «Приазовавто-1», керуючи автобусом Богдан А09201, державний номерний знак НОМЕР_1, по проспекту Миру у м. Маріуполі, діючи необережно, із порушенням вимог пунктів 10.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, допустив зіткнення із тролейбусом «Skoda 14-ТR» № 1441, під керуванням водія-стажера.

Власником автобуса Богдан А09201, державний номерний знак НОМЕР_1, є ПП «Приазовавто-1».

На час вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність ПП «Приазовавто-1» застрахована у ПрАТ «СК «Український страховий стандарт».

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 06 грудня 2016 року ОСОБА_5 визнаний винним у вчиненні злочину та звільнений від кримінальної відповідальності за частиною першою статті 286 Кримінального кодексу України у зв'язку з передачею на поруки трудовому колективу.

Внаслідок ДТП їй як пасажиру автобусу «Богдан А09201» заподіяні тілесні ушкодження, у вигляді вивиху середньої фаланги 4-го пальця лівої кисті, які призвели до тривалого лікування. Розмір витрат на лікування склав 2 062,25 грн. Крім того, вона змушена звертатися за юридичною допомогою у кримінальній та цивільній справах, витративши на таку допомогу 7 000,00 грн. Також через протиправні дії відповідача їй заподіяна моральна шкода, розмір відшкодування якої складає 50 000,00 грн.

Із урахування наведених обставин, позивач просила суд стягнути із ПП «Приазовавто-1» на її користь 50 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, 500,00 грн на відшкодування майнової шкоди, витрати на правову допомогу у цивільній та кримінальній справах у розмірі 7 000,00 грн, стягнути із ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» на її користь 1 562,25 грн на відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполь Донецької області від 26 травня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто із ПП «Приазовавто-1» на користь ОСОБА_4 4 896,89 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, 500,00 грн на відшкодування майнової шкоди у вигляді франшизи, витрати на правову допомогу у розмірі 314,72 грн, а всього стягнуто 5 711,61 грн. Стягнуто із ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» на користь ОСОБА_4 1 562,25 грн на відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, судові витрати за правову допомогу у розмірі 983,08 грн, а всього стягнуто 2 545,33 грн. У задоволенні іншої частини позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що майнова шкода, завдана позивачу, відшкодовується за рахунок страхової компанії, ПП «Приазовавто-1» зобов'язане відшкодувати різницю між розміром заподіяної майнової шкоди та страховою виплатою. Внаслідок протиправних дій працівника ПП «Приазовавто-1» сталася ДТП, сам факт якої підтверджує наявність у позивача моральної шкоди, розмір відшкодування якої складає 5 000,00 грн, які стягуються із ПП «Приазовавто-1» із урахування 5 % страхової виплати. Позивач підтвердила належними доказами розмір понесених нею витрат на правову допомогу, а тому такі підлягають стягненню пропорційно задоволенню позовних вимог. Витрати на правову допомогу, понесенні позивачем при розгляді кримінальної справи, не можуть бути компенсовані у межах цивільного судочинства.

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 21 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 травня 2017 року у частині відшкодування моральної шкоди та судових витрат на правову допомогу змінено. Стягнуто із ПП «Приазовавто-1» на користь ОСОБА_4 5 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої ДТП, франшизу у розмірі 500,00 грн та судові витрати на оплату правової допомоги у розмірі 875,00 грн, а разом 6 375,00 грн. Стягнуто із ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» на користь ОСОБА_4 1 562,25 грн на відшкодування майнової шкоди, завданої ДТП та судові витрати на оплату правової допомоги у розмірі 875,00 грн, а разом 2 437,25 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Стягнуто із ПП «Приазовавто-1» на користь ОСОБА_4 судові витрати на правову допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 1 250,00 грн.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що моральна шкода відшкодовується лише за рахунок ПП «Приазовавто-1» у визначеному судом розмірі, оскільки позивач не пред'являв такої вимоги до страхової компанії. Оскільки позов задоволено частково та вимогу пропорційності розподілу судових витрат точно визначити неможливо, то понесені позивачем витрати на правову допомогу необхідно розподілити між сторонами порівно.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги

У серпні 2017 року ОСОБА_4 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполь Донецької області від 26 травня 2017 року та рішення Апеляційного суду Донецької області від 21 липня 2017 року, в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила суд скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди незаконно відмовили у стягнені витрат на правову допомогу у кримінальному провадженні. Визначений судами розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 5 000,00 грн не відповідає фактичним обставинам справи.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі, витребувано цивільну справу та надано строк на подання заперечень на касаційну скаргу.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_4 не підлягає задоволенню із таких підстав.

Судами встановлено, що ПП «Приазовавто-1» є власником автобуса Богдан А09201, державний номерний знак НОМЕР_1.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06 грудня 2016 року встановлено, що 29 березня 2016 року ОСОБА_5, який перебував у трудових відносинах із ПП «Приазовавто-1», керуючи автобусом Богдан А09201, державний номерний знак НОМЕР_1, по проспекту Миру у м. Маріуполі, діючи необережно, із порушенням вимог пунктів 10.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, допустив зіткнення із тролейбусом «Skoda14-ТR» № 1441, під керуванням водія-стажера. Внаслідок вказаної ДТП пасажиру автобусу Богдан А09201 ОСОБА_4 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді вивиху середньої фаланги 4-го пальця лівої кисті, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, як таким, що потягнули тривалий строк лікування (понад 21 день).

На час вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність ПП «Приазовавто-1» застрахована у ПрАТ «СК «Український страховий стандарт».

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 06 грудня 2016 року ОСОБА_5 визнаний винним у вчиненні злочину та звільнений від кримінальної відповідальності за частиною першою статті 286 Кримінального кодексу України у зв'язку із передачею на поруки трудового колективу.

Нормативно-правове обґрунтування

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до частини першої статті 1167 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Положеннями статті 1187 ЦК України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 5 000,00 грн, судами попередніх інстанцій правильно враховано характер протиправних дій відповідача, глибину і тривалість страждань, яких зазнала позивач, істотність вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках. Визначений судами розмір відшкодування моральної шкоди відповідає засадам розумності та справедливості.

Доводи касаційної скарги про те, що визначений судами розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 5 000,00 грн не відповідає фактичним обставинам справи, не заслуговують на увагу, оскільки вони по своїй суті зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу

Відповідно до положень статті 79 ЦПК України 2004 року судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

За змістом частин першої, другої статті 84 ЦПК України 2004 року витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України 2004 року присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві ? пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Судами встановлено, що позивач надала належні докази на підтвердження понесених нею витрат на правову допомогу, а саме договір про надання правової допомоги від 10 грудня 2016 року, квитанцію про сплату за надання правових послуг на суму 3 500,00 грн, акт-приймання-передачі виконаних робіт № б/н, що підтверджують понесенні витрати у судів першої інстанції, та договір про надання правової допомоги від 15 червня 2017 року, квитанцію про сплату за надання правових послуг на суму 2 500,00 грн, акт приймання-передачі виконаних робіт № б/н, що підтверджують понесенні витрати у суді апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив із того, що оскільки позов задоволено частково та вимогу пропорційності розподілу судових витрат точно визначити неможливо, то понесені позивачем витрати на правову допомогу необхідно розподілити між сторонами порівно.

Доводи касаційної скарги про те, що суди незаконно відмовили у стягнені витрат на правову допомогу у кримінальному провадженні, є безпідставними, оскільки такі витрати понесені позивачем в якості оплати послуг на правову допомогу при розгляді кримінальної справи, тоді як питання про відшкодування судових витрат не може вирішуватись іншим судом або шляхом пред'явлення позову в іншій справі.Судові витрати не є збитками у розумінні статті 22 ЦК України, не входять до складу ціни позову і не можуть підлягати до стягнення як збитки.

Рішення судів у частині відшкодування майнової шкоди сторонами не оскаржуються, тому суд касаційної інстанції не переглядає рішення у цій частині.

Таким чином, касаційна скарга не містить доводів на спростування висновків судів попередніх інстанцій, які є обґрунтованими та узгоджуються із матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судами не було порушено норм процесуального законодавства та правильно застосовано норми матеріального права.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції у незмінній частині та рішення суду апеляційної інстанції ? без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 травня 2017 року у незмінній частині та рішення Апеляційного суду Донецької області від 21 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак

С. О. Погрібний

Г. І. Усик