КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №361/5335/19 головуючий у суді І інстанції: Василишин В.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 жовтня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Сліпченка О.І., Гуля В.В.,

секретар судового засідання: Спеней О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Сіранчук Роза Василівна, приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Гукова Наталія Євгенівна про визнання договорів недійсними та застосування наслідків недійсності правочину,

ВСТАНОВИВ:

Улипні2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом про визнання договорів недійсними та застосування наслідків недійсності правочину.

Крім того, ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку, площею 0,229 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:025:0177. Заява мотивована тим, що позивач набув у власність вищевказану земельну ділянку та почав спорудження на ній відпочинкового комплексу ресторанного типу. У подальшому дізнався, що земельна ділянка без його відома відчужена на користь відповідача ОСОБА_1 . З огляду на протиправний характер заволодіння нерухомим майном, існує реальний ризик того, що відповідачі вчинять дії щодо відчуження земельної ділянки на користь інших осіб.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 липня 2019 року задоволено заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову. Вжито заходи забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Сіранчук Роза Василівна, приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Гукова Наталія Євгеніївна про визнання договорів недійсними та застосування наслідків недійсності правочину, - шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме земельну ділянку, площею 0,229 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:025:0177.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, а також не відповідність фактичним обставинам справи судом першої інстанції, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати. Вказує, що позивач приховує відомості щодо спільного придбання нерухомості, а саме 09 червня 2014 року відповідач спільно з ОСОБА_2 придбали зазначену в ухвалі нерухомість в рівних частках. Пізніше відповідачу стало відомо, що позивач 10.02.2017 року продав його частку невідомому громадянину ОСОБА_5 .. Після чого, ОСОБА_2 відчужив незаконним шляхом земельну ділянку, яка перебувала у власності позивача та відповідача.

ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін. Зазначає, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а її доводи безпідставними та не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що такий захід забезпечення позову обраний позивачем є співмірним із заявленими позовними вимогами, його невжиття може істотно ускладнити чи унеможливити ефективне поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Такі висновки судувідповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статі263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

При цьому відповідно до частин 1,2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до положень ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч.2 ст.150 ЦПК України суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України визначено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч.10 ст.150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Пункт 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» встановлює, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Судом встановлено, що відповідно до договорів купівлі-продажу земельної ділянки від 27 лютого 2017 року, посвідчених приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області, зареєстрованих у реєстрі за №288, №289, ОСОБА_2 набув право власності на Ѕ частку земельної ділянки, площею 0,04 га, та Ѕ частку земельної ділянки, площею 0,189 га. Згідно із витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку ОСОБА_2 на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок значився власником земельної ділянки, кадастровий номер: :01:025:0177, площею 0,2290 га, за адресою: АДРЕСА_1 а (а.с. 5-10).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав властивості на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 15 липня 2019 року власником земельної ділянки, площею 0,229 га, кадастровий номер: :01:025:0177, за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25 червня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гуковою Н.С., є ОСОБА_1 . (а.с. 12-20).

Проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази у сукупності із положеннями законодавства, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, і доходить висновку про співмірність заходу забезпечення позову (арешту) із заявленими позивачем вимогами.

Суд апеляційної інстанції вважає, що при вирішенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції, урахував ту обставину, що предметом оспорюваного договору є земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , і дотримався принципу співмірності.

Постановляючи ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції здійснив оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, з`ясував співмірність виду забезпечення позову, який просила застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Встановлено, що між сторонами дійсно існує спір, а тому невжиття заходу забезпечення позову може у подальшому утруднити чи унеможливити виконання можливого судового рішення.

Суд апеляційної інстанції вважає, що підставою для задоволення заяви про забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що дізнавшись про звернення до суду позивачем із указаним позовом, відповідачі можуть продати земельну ділянку, яка є предметом оспорюваних Договорів купівлі-продажу.

Крім того, забезпечення позову спрямоване насамперед проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може продати, знищити чи знецінити майно, тощо.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач приховує відомості щодо спільного придбання нерухомості, а саме 09 червня 2014 року відповідач спільно з ОСОБА_2 придбали зазначену в ухвалі нерухомість в рівних частках. Пізніше відповідачу стало відомо, що позивач 10.02.2017 року продав його частку невідомому громадянину ОСОБА_5 .. Після чого, ОСОБА_2 відчужив незаконним шляхом земельну ділянку, яка перебувала у власності позивача та відповідача, відхиляються судом апеляційної інстанції, оскільки вони є предметом розгляду справи по суті, а не в рамках розгляду заяви про забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції порушено вимоги частини дев`ятої статті 153 ЦПК України, оскільки заява про забезпечення позову не містила відомостей щодо ціни позову та пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення, є безпідставними, оскільки ціна позову у позовах немайнового характеру не зазначається. А положеннями ст. 154 ЦПК України визначено можливість окремого подання клопотання про зустрічне забезпечення позову, крім того, суд не встановив обов`язкових підстав для застосування зустрічного забезпечення позову визначених ч. 3 ст. 153.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, і не може бути скасована з підстав, викладених у апеляційній скарзі, відповідно до вимог статті 375 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «09» жовтня 2019 року.

Головуючий суддяЛ.П. Сушко
СуддіО.І. Сліпченко В.В. Гуль