ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 638/1489/19

Провадження № 22-ц/818/4434/19

02 жовтня 2019 року

м.Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Овсяннікової А.І.

суддів - Коваленко І.П., Сащенко І.С.

за участю секретаря Чабан А.В.

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 04 червня 2019 року у складі судді Хайкіна В.М. по справі №638/1489/19 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначає, що 14 березня 2007 року ОСОБА_1 звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н, згідно якої отримав кредит у розмірі 2080 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором у відповідача станом на 13 січня 2019 року наявна заборгованість у розмірі 110270,55 грн., яка складається з: 35343, 12 грн. тіло кредиту; 40409, 80 грн. відсотки за користуванням кредитом; 28790, 46 грн. пеня; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 5227, 17 грн. - штраф (процентна складова).

Просить стягнути заборгованість за кредитним договором №б/н від 14 березня 2007 року у сумі 110270,55 грн. та судові витрати.

Відповідач ОСОБА_1 просив відмовити у задоволенні позову. Копія анкети позичальника не може підтверджувати існування боргу, а є лише пропозицією укласти договір. В анкеті-заяві відсутні будь-які умови, які є істотними для кредитного зобов`язання, проте міститься умова про надання строкового кредиту у сумі 1634, 12 грн. на 24 місяці з 14 березня 2007 року по 13 березня 2009 року включно, за умови сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 0,42 % на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту. З розрахунку заборгованості за договором б/н від 31 травня 2015 року не вбачається надання кредиту 14 березня 2007 року в розмірі 1634, 12 грн. З розрахунку вбачається перше нарахування банком «сальдо, на яке в цьому періоді проценти не нараховуються» 06 травня 2007 року у сумі 412, 00 грн., а 06 червня 2007 року позивачем визначено «сальдо поточної заборгованості за кредитом», на яке нараховувались проценти за ставкою 36 %, в той час коли в анкеті зазначено процентну 0,42 % на місяць. Крім цього, розрахунок заборгованості не є первинним обліковим бухгалтерським документом, та не може підтверджувати існування тих чи інших фінансових операцій. Позивачем не надано доказів, що відповідна картка, передбачена умовами заяви, була видана йому, не надано відомості про строк картки, доказів зарахування коштів на картку, доказів відкриття на ім`я відповідача рахунку та виписки по рахунку. В анкеті-заяві від 14 березня 2007 року відрізняється сума кредитного ліміту, яку зазначає позивач в позові (в анкеті 0, 00 грн., а в позові 2080, 00 грн.), відсутні будь-які посилання на картку, з якої він міг отримувати грошові кошти, відсутня умова про отримання цієї картки. Вважає, що кредитний ліміт не надавався взагалі. Позивачем не доведено, що він має заборгованість по поверненню кредитних коштів.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 04 червня 2019 року у задоволенні АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що АТ КБ «ПриватБанк» не надано доказів, що позичальник отримав кредитні кошти саме у розмірі 2080 грн. та наявності заборгованості, а тому позов задоволенню не підлягає.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Згідно заяви позичальника від 14 березня 2007 року між сторонами укладено кредитно-заставний договір, що підтверджується фактом заповнення та підписання Відповідачем частини заяви позичальника, в якій він висловив своє бажання отримати строковий кредит у сумі 1634,12 грн. на строк 24 місяців з 14.03.2007 по 13.03.2009 включно з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 0,42% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 49,02 грн , а також договір про надання банківських послуг шляхом заповнення Відповідачем частини заяви Позичальника, що передбачає надання кредитної картки Універсальна.

ОСОБА_1 своїм підписом підтвердив факт отримання ним кредитної картки № НОМЕР_1 та пін-коду до неї. Також, приєднання до угоди підтверджується фактом користування Відповідачем картковим рахунком та використання кредитних коштів. ОСОБА_1 активно користувався кредитною платіжною карткою, зокрема, знімав кошти з банкоматів, частково погашав заборгованість, що неможливо без отримання картки.

Початковий кредитний ліміт на кредитну картку Відповідача було встановлено 14 березня 2007 на рівні 0,00 гри. Однак кредитний ліміт в подальшому неодноразово змінювався станом на 27 листопада 2010 року складав 2080,00 грн.

На підставі укладеного договору отримав кредитну картку № НОМЕР_1 зі строком дії до 01.2009 року, яка в подальшому неодноразово перевипускалась на вимогу клієнта. Востаннє карта була перевипущена за номером НОМЕР_2 зі строком дії до 03/2022 та отримана клієнтом 21 травня 2018 року.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу відхилити та рішення суду залишити без змін.

Зазначає, що в анкеті заяві від 14 березня 2007 року відсутні істотні умови, які зазначає Банк у позові, а саме відрізняється сума кредитного ліміту. В заяві визначено суму кредитного ліміту у розмірі 0 грн., а в позові АТ КБ «ПриватБанк» зазначено 2800 грн. Також відсутні будь-які посилання на картку, з якої позичальник міг отримати кошти, відсутня умова про отримання цієї картки.

Зазначення суми «кредитного ліміту» у розмірі 0,00 грн. свідчить, що згідно договору від 14 березня 2007 року кредитний ліміт йому не надавався взагалі.

Надані позивачем Умови та Правила отримання банківських послуг не містять відомостей про дату їх прийняття та затвердження, а також його підпису . АТ КБ «Приватбанк» не надано доказів того, що саме з цими Тарифами і Умовами та правилом надання банківських послуг він ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про отримання картки, а також те, що вказані документи на момент отримання кредитних коштів за строковим кредитом взагалі містили умови, зокрема, щодо збільшення кредитного ліміту, сплати процентів за користування кредитними коштами та сплати неустойки (пені, штрафів), у розмірах і порядках нарахування, зазначених в документах, що додані банком до позовної заяви.

Його фотозображення з карткою є недопустимим доказом, оскільки з цього знімку не зрозуміло, яку картку та коли він отримував, за умовами якого договору.

Колегія суддів, вислухав суддю доповідача, пояснення з`явившихся осіб, дослідив матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга підлягає задоволенню .

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, 14 березня 2007 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву позичальника №HAXRFB16100033.

Станом на 13 січня 2019 року ОСОБА_1 нарахована заборгованість у розмірі 110270,55 грн., яка складається з: 35343, 12 грн. тіло кредиту; 40409, 80 грн. відсотки за користуванням кредитом; 28790, 46 грн. пеня; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 5227, 17 грн. - штраф (процентна складова).

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» суд першої інстанції виходив з тих обставин, що підстав для стягнення заборгованості не вбачається; факт отримання кредиту нічим не підтверджено.

Повністю погодитись з таким висновком суду не можна.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до положень статей 610, 611, 625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник не звільняється від відповідальності у разі неможливості виконання ним грошових зобов`язань.

Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Обґрунтовуючи позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що згідно заяви від 14 березня 2007 року визначено суму кредитного ліміту 0 грн., а тому відсутні підстави вважати щодо отримання ним 2080 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Зазначає, що додатна Банком заява позичальника від 14.03.2007 року містить інформацію, щодо надання строкового кредит у сумі 1634,12 грн. з 14 березня 2007 року по 13 березня 2009 року включно за умови сплати за користування Кредитом відсотків у розмірі 0,42% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту.

Як пояснив в суді апеляційної інстанції представник АТ КБ «ПриватБанк» 14 березня 2007 року ОСОБА_1 надано два види банківського продукту, що не суперечить вимогам чинного законодавства щодо надання банківських послуг: розстрочка «Стандарт» та кредитна карта. За час користування послугами Банку кредитний ліміт неодноразово збільшувався та останнє його збільшення мало місце у 2017 році до 36000 грн. Зазначає, що продовж 10 років ОСОБА_1 активно використовував кредитну карту, погашав заборгованість та навіть вносив кошти у більшому розмірі, мав залишок коштів на рахунку. Останній платіж по картці ним здійснено 27 грудня 2018 року.

З заяви позичальника вбачається, що 14 березня 2007 року ОСОБА_1 надано кредитну картку «Кредитка «Універсальна» 30 днів пільгового періоду, базова ставка за кредитом 2% на місяць на залишок заборгованості, щомісячна комісія- 1%.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача не заперечувала, що ОСОБА_1 використовувались кредитні ліміти, він отримував кошти, однак ці кошти надавались за іншими договорами, аніж від 14 березня 2007 року. За спірним договором кредитний ліміт складав 0 грн. та його збільшення згідно Умов та правил надання банківських послуг, які відповідач не підписував, не відповідає вимогам закону.

Представник АТ КБ «ПриватБанк» категорично заперечувала щодо наявності інших кредитних договорів, що укладені між Банком та ОСОБА_1 , аніж 14 березня 2007 року. Зазначала, що ОСОБА_1 вносились значні кошти у рахунок погашення заборгованості 10000 грн., 28000 грн., що свідчить про усвідомлення ним наявності такого ліміту та умов договору.

Дані обставини щодо використання кредитних коштів відповідачем у відповідності до ст. 81 ЦПК України не спростовано.

Доказів щодо оскарження дій Банку по збільшенню кредитного ліміту відповідачем не надано.

Враховуючи, що фактично кредитні кошти згідно збільшеного кредитного ліміту відповідачем отримано, що свідчить про погодження відповідачем дій Банку щодо умов кредитування, суд не вбачає підстав для відмови у стягненні тіла кредиту у сумі 35343, 12 грн.

Щодо стягнення відсотків, то суд виходить за наступного.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Умови надання споживчого кредиту фізичним особам з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені у заяві позичальника, яка безпосередньо підписана ним і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Вказаний висновок щодо застосування норм викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Заперечуючи проти стягнення відсотків відповідач зазначає, що долучені Умови та Правила отримання банківських послуг не містять його підпису . АТ «КБ «Приватбанк» не надано доказів того, що саме з цими Тарифами і Умовами та правил надання банківських послуг він ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про отримання картки, а також те, що вказані документи на момент отримання кредитних коштів за строковим кредитом взагалі містили умови, зокрема, щодо збільшення кредитного ліміту, сплати процентів за користування кредитними коштами та сплати неустойки (пені, штрафів), у розмірах і порядках нарахування, зазначених в документах, що додані банком до позовної заяви.

Разом з тим, згідно заяви позичальника від 14 березня 2007 року, яка підписана ОСОБА_1 , визначено базову ставку за кредитом 2% на місяць на залишок заборгованості, щомісячна комісія- 1%. Тобто, розмір відсоткової ставки чітко зазначено саме в заяві позичальника, а не в Умовах та правилах наданням банківських послуг.

В суді апеляційної інстанції представником Банку зроблено уточнений розрахунок заборгованості з урахуванням відсоткової ставки, зазначеній у заяві позичальника від 14 березня 2007 року.

Як зазначає АТ КБ «ПриватБанк» розмір заборгованості з відсотків становить 34636,97 грн. відсотки за користуванням кредитом, 1200 грн. пеня.

Даний розмір заборгованості відповідачем відповідно до ст. 81 ЦПК України не спростовано.

Що стосується інших сум, то вони стягненню не підлягають, оскільки не зазначені в анкеті- заяві на отримання банківських послуг.

За таких обставин стягненню з ОСОБА_1 підлягає тіло кредиту 35343, 12 грн. , відсотки за користуванням кредитом - 34636,97 грн та 1200 грн.пені, а всього 71180 грн. 09 коп.

Рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову.

Судові витрати підлягають перерозподілу згідно ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2,376, 381-384 ЦПК України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 04 червня 2019 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_3 , виданий РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 27 лютого 1998 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»( (01001, м.Київ, вул. Грушевського, будинок 1Д, ) заборгованість за кредитним договором у сумі: 35343, 12 грн. тіло кредиту, 34636,97 грн. відсотки за користуванням кредитом, 1200 грн. пеня, а всього 71180 грн. 09 коп.( сімдесят одна тисяча сто вісімдесят гривень дев`ять копійок)

Стягнути з до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_3 , виданий РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 27 лютого 1998 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у сумі 2250( дві тисячі двісті п`ятдесят) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 жовтня 2019 року.

Головуючий А.І. Овсяннікова

Судді: І.П. Коваленко

І.С. Сащенко