Постанова

Іменем України

27 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 752/9274/15-ц

провадження № 61-1328св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

представник позивача - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

представник відповідача - ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 лютого 2016 року в складі судді Шевченко Т. М. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 04 грудня 2017 року в складі колегії суддів: Поліщук Н. В., Саліхова В. В., Болотова Є. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів.

Позовна заява мотивована тим, що 05 липня 2013 року між сторонами укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_5 отримав у позику 287 625,00 грн, що еквівалентно 35 400,00 дол. США, та зобов'язався повернути гроші до 05 січня 2014 року у сумі, еквівалентній 35 400,00 дол. США.

У зв'язку із невиконанням грошового зобов'язання у строк, ОСОБА_3 звернулась до суду та 04 вересня 2014 року Голосіївським районним судом м. Києва ухвалено заочне рішення, яким стягнуто з ОСОБА_5 на її користь 425 968,20 грн заборгованості та 5 041,30 грн - 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України, розрахованих станом на 29 травня 2014 року.

ОСОБА_5 рішення суду тривалий строк не виконує, у зв'язку з чим сума позики, що підлягає стягненню за рішенням суду, зазнала впливу інфляційних процесів та на сьогодні не відповідає 35 400,00 дол. США.

За курсом валют Національного банку України станом на 28 травня 2015 року еквівалент 35 400,00 дол. США становить 744 861,49 грн, отже, за вирахуванням суми, що стягнута за рішенням суду, ОСОБА_3 просила стягнути різницю у розмірі 318 893,29 грн.

Також ОСОБА_3 просила стягнути 22 345,84 грн - 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України з 29 травня 2014 року до 28 травня 2015 року та 13 593 722,17 грн передбаченого договором штрафу (5 % від суми позики за кожен день прострочення).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 18 лютого 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 425 968,20 грн штрафу за прострочення повернення суми позики. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що вимоги ОСОБА_3 ґрунтуються на законі та положеннях договору, проте на підставі частини третьої статті 551 ЦК України суд дійшов висновку про зменшення розміру штрафу.

Короткий зміст рішення та ухвали суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 13 липня 2016 року за апеляційною скаргою ОСОБА_3 заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 лютого 2016 року в частині відмови у стягненні 3 % річних скасовано, стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 3 % річних з 29 травня 2014 року до 28 травня 2015 року у розмірі 22 345,84 грн. У частині відмови в позові про стягнення збитків у розмірі 318 893,29 грн заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 лютого 2016 року залишено без змін.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 04 грудня 2017 року за апеляційною скаргою ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 лютого 2016 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції в повному обсязі встановив права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін та надав їм належну правову оцінку.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права,просить зазначені судові рішення скасувати, справу передати на новий розгляд.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_5 не повідомлено належним чином про розгляд справи у суді першої інстанції, у зв'язку з чим він був позбавлений можливості надати заяву про застосування позовної давності; висновки судів попередніх інстанцій не ґрунтуються на нормах чинного законодавства та не відповідають обставинам справи.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Із матеріалів справи відомо, що заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 04 вересня 2014 року стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 425 968,20 грн заборгованості за договором позики від 05 липня 2013 року та 5 041,60 грн - 3 % річних за час прострочення грошового зобов'язання. Заборгованість стягнута станом на 29 травня 2014 року.

Заявляючи позов, ОСОБА_3 зазначала, що заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 04 вересня 2014 року ОСОБА_5 не виконав, отже, на час пред'явлення позову - 29 травня 2015 року, заборгованість становить 744 861,49 грн відповідно до курсу дол. США (станом на 28 травня 2015 року - 21,041285 грн за 1 дол. США. З урахуванням суми, стягнутої за рішенням суду, з ОСОБА_5 підлягає стягненню 318 893,29 грн (744 861,49 грн - 425 968,20 грн).

Також ОСОБА_3 вважала, що із всієї суми боргу (744 861,49 грн) ОСОБА_5 повинен сплатити 3 % річних - 22 345,84 грн, штраф у розмірі 5 % від усієї суми за кожен день прострочення та пеню з 29 травня 2014 року до 28 травня 2015 року у розмірі 13 593 722,17 грн. Загальна сума боргу становить 13 934 961,30 грн.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 18 лютого 2016 року стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 425 968,20 грн штрафу за прострочення повернення суми позики.

Задовольняючи позов у цій частині, суд першої інстанції зазначав, що нарахована позивачем пеня перевищує розмір основного зобов'язання за договором позики - 425 968,20 грн.

Відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За таких обставин суд першої інстанції зменшив розмір неустойки (пені) до суми основного зобов'язання - з 13 593 722,17 грн до 425 968,20 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції у частині відмови в позові, ОСОБА_3 у травні 2016 року оскаржила його в апеляційному порядку.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 13 липня 2016 року заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 лютого 2016 року в частині відмови у стягненні 3 % річних скасовано, стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 3 % річних з 29 травня 2014 року до 28 травня 2015 року у розмірі 22 345,84 грн. У частині відмови в позові про стягнення збитків у розмірі 318 893,29 грн заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 лютого 2016 року залишено без змін.

У квітні 2017 року ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 подала до суду заяву про перегляд заочного рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 лютого 2016 року, яку ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 05 липня 2017 року залишено без задоволення.

У вересні 2017 року ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 лютого 2016 року.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 04 грудня 2017 року заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 лютого 2016 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що рішення Апеляційного суду міста Києва від 13 липня 2016 року не є предметом цього апеляційного перегляду та може бути оскаржено у визначеному процесуальним законом порядку до суду касаційної інстанції.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала Апеляційного суду міста Києва від 04 грудня 2017 року не відповідає.

Відповідно до статті 318 ЦПК України 2004 року, якщо апеляційні скарги на рішення або ухвалу суду першої інстанції були подані в установлені цим Кодексом строки, але надійшли до суду після закінчення апеляційного розгляду справи або коли строки на подання апеляційної скарги у зв'язку з пропущенням їх з поважних причин були поновлені або продовжені і особа, яка подала апеляційну скаргу, не була присутня під час розгляду справи, апеляційний суд розглядає цю скаргу за правилами цієї глави.

Залежно від обґрунтованості скарги, зазначеної в частині першій цієї статті, суд ухвалює рішення або постановляє ухвалу відповідно до статті 307 цього Кодексу. При цьому за наявності підстав може бути скасовано рішення або ухвалу апеляційного суду.

Відповідно до частин першої - третьої статті 370 ЦПК України, якщо апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи, і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час апеляційного розгляду справи, суд розглядає відповідну скаргу за правилами цієї глави.

У випадку відкриття апеляційного провадження за такою скаргою суд апеляційної інстанції може зупинити дію раніше прийнятого ним судового рішення та рішення суду першої інстанції, що оскаржується.

За результатами розгляду апеляційної скарги суд приймає постанову відповідно до статті 382цього Кодексу. При цьому за наявності підстав може бути скасовано раніше прийняту постанову суду апеляційної інстанції.

У останній редакції касаційної скарги ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 просила скасувати заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 04 грудня 2017 року.

Механізм перегляду рішення Апеляційного суду міста Києва від 13 липня 2016 року визначено статтею 370 ЦПК України.

Отже, за результатами апеляційного перегляду у справі мають місце два протилежні судові рішення: 1) рішення Апеляційного суду міста Києва від 13 липня 2016 року, яким заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 лютого 2016 року в частині відмови у стягненні 3 % річних скасовано, стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 3 % річних з 29 травня 2014 року до 28 травня 2015 року у розмірі 22 345,84 грн та у решті залишено без змін; 2) ухвала Апеляційного суду міста Києва від 04 грудня 2017 року, якою заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 лютого 2016 року залишено без змін.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Оскільки суд апеляційної інстанції постановив ухвалу від 04 грудня 2017 року всупереч вимогам статті 318 ЦПК України 2004 року, зазначена ухвала підлягає скасуванню з переданням справи на новий апеляційний розгляд відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 04 грудня 2017 рокускасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько

С. Ю.Мартєв

В.М. Сімоненко

С.П. Штелик