ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2801/19 Справа № 211/4835/17 Суддя у 1-й інстанції - Ніколенко Д.М. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 року м.Кривий Ріг

Справа № 211/4835/17

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони:

позивач ОСОБА_1,

відповідач ОСОБА_1 ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 12 листопада 2018 року, яке ухвалено суддею Ніколенко Д.М. о 17 годині 45 хвилин у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 16 листопада 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу та поділ спільного, набутого в період громадянського шлюбу, майна подружжя.

Позов обґрунтовано тим, що позивач перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 16 червня 2017 року, однак до реєстрації шлюбу з 2002 року вони з відповідачем зустрічалися, а з 2005 року по вересень 2017 року проживали однією сімєю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство, мають дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають з нею та перебувають на її утриманні. З 2005 р. по 2013 р. вони разом з дітьми проживали однією сімєю в будинку відповідача, який він придбав в 2005 р. по вул. Луговій, 23 м. Кривого Рогу, який в подальшому ним був проданий. З 20.08.2013 р. після купівлі відповідачем за його особистим проханням у неї житлового будинку по вул. Янки Купали, 84 в м.Кривому Розі, який вона придбала 22.03.2013 р., вони стали всі разом проживати там до вересня 2017 року. Крім того, доказами спільного проживання є копії договорів добровільного страхування від нещасних випадків їх спільних дітей за 2015 р., довідка ПАТ «Криворіжгаз» про розрахунок платежів за їх адресою. В період цивільного шлюбу у 2007-2008 роках відповідачем було придбано в особисту приватну власність чотири нежитлових приміщення, які на даний момент здаються відповідачем в оренду: по вул. Промисловій, 4/112 магазин «Їжачок» (колишній магазин «Смак»), по вул. Віталія Матусевича, 53/44 магазин «Промінчик», по вул. Незалежності України, 9/56 магазин «Асорті» та по вул. Дніпровське шосе, 76/2 магазин «Абрикос». Доказом того, що вона, як дружина та партнер, приймала участь у веденні сумісної приватної підприємницької діяльності, повязана з придбаним нерухомим майном, є копія свідоцтва про державну реєстрацію її як фізичної особи-підприємця, копії квитанцій про здачу звітів до УПФУ за 2008-2009 р.р., копії договорів з продавцями за 2008 р., тощо.

Посилаючись на викладене, уточнивши позовні вимоги, позивач просила суд: визнати факт спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу в період з 2005 року до моменту реєстрації шлюбу 16.06.2017 р. ОСОБА_5 та ОСОБА_6, виділити у спільну часткову власність їй 2/3 частини: житлового будинку № 84 по вул. Янки Купали в м. Кривому Розі, нежитлового приміщення № 44 в будинку № 53 по вул. Віталія Матусевича м. Кривого Рогу, виділивши відповідачу по 1/3 частини вказаних обєктів нерухомого майна.

Рішенням рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 12 листопада 2018 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано факт спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_1 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП НОМЕР_2, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, в період з листопада 2014 року по момент реєстрації шлюбу у встановленому законом порядку- 16 червня 2017 року.

В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 Євгенівні- відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок.

Скасовано заходи забезпечення позову, встановлені ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 липня 2018 року по справі № 211/4835/17 щодо накладення арешту на нерухоме майно, а саме: домоволодіння, розташоване за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Янки Купали, буд.84 та нежитлове приміщення, розташоване за адресою: Дніпропетровська область, м.Кривий Ріг, вул. Віталія Матусевича, буд.53, прим. 44, що зареєстровані за ОСОБА_1 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, РНОКПП НОМЕР_2, місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи. Зокрема, на думку позивача, суд безпідставно не прийняв як докази спільного проживання у період з 2005 року по 2013 рік довідку голови квартального комітету, надавши перевагу показам свідків, які взагалі не були знайомі зі сторонами протягом усього спірного періоду. Позивач вважає, що суд дійшов помилкового висновку про наявність окремого бюджету у сторін, з посиланням на придбання 22 березня 2013 року будинку №84 по вулиці Янки Купали у місті Кривому Розі на імя позивача, оскільки цей будинок було придбано за спільні кошти. При цьому, зазначає, що в подальшому між нею та відповідачем ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу цього будинку, який вона підписала на прохання останнього та фактично такий договір не укладався. Позивач вважає також помилковим посилання суду на факт перебування відповідача у зареєстрованому шлюбі із іншою жінкою, оскільки предметом позову є встановлення факту спільного проживання після 22 серпня 2015 року, тобто вже після розірвання шлюбу. Вважає помилковим висновком суду щодо її проживання у Широківському районі, оскільки сам по собі факт її реєстрації за цією адресою не свідчить про її проживання, а докази проживання разом з відповідачем були надані суду, який їх не прийняв до уваги. Також, на думку позивача, судом безпідставно не було враховано того, що у сторін є двоє малолітніх дітей, що теж підтверджує факт їх спільного проживання у спірний період.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1, яка підтримала доводи апеляційної скарги та наполягала на її задоволенні, представника відповідача ОСОБА_6 ОСОБА_7, який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 16 червня 2017 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_6 ОСОБА_2 та ОСОБА_5. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_6 (а.с. 8).

Сторони у справі є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 10,11).

Згідно довідки голови квартального (вуличного) комітету № 30 Довгинцівського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області № 112 від 03.10.2017 року, ОСОБА_1 проживала з 2005 року по 2013 рік за адресою: вул. Лугова, 63 разом з ОСОБА_1, вони вели спільне господарство (а.с. 12 ).

Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку з господарчими спорудами та земельною ділянкою від 22 березня 2013 року, укладеного між ОСОБА_8, як продавцем, та ОСОБА_9, як покупцем, остання придбала житловий будинок з господарчими спорудами, який в цілому складається з житлового будинку А-1, загальною площею 72,4 кв.м., житловою площею 34,1 кв.м., літня кухня Б, сарай Г, вбиральня В, душ Д, водоколонка І, замощення ІІ, огорожа-1, калітка-2, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вулиця Янки Купали, будинок під номером 84, з земельною ділянкою, на якій він розташований (а.с.13-14,15)

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, станом на 20.10.2017 року право власності на домоволодіння з земельною ділянкою за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вулиця Янки Купали, буд. 84, зареєстровано за ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 23.07.2013 року (а.с.29-30 копія інформації).

Згідно договору купівлі-продажу від 23.07.2013 року, укладеного між ОСОБА_1Є, як продавцем, та ОСОБА_6, як покупцем, останній придбав у власність будинок за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вулиця Янки Купали, буд. 84, за 125098,00 грн. та згідно пункту 12 вказаного договору стверджував, що на день укладення цього договору він в шлюбі та у фактичних шлюбних стосунках не перебуває, грошові кошти, що витрачаються ним на придбання житлового будинку з господарчими спорудами та земельною ділянкою є особистими. Особи, які б могли поставити питання про визнання за ними права власності на грошові кошти (чи їх частку), витрачені на купівлю зазначеного нерухомого майна, у тому числі відповідно до ст. 65, 74 та 97 Сімейного кодексу України, відсутні (а.с. 70-72).

22 серпня 2005 року розірвано шлюб між ОСОБА_6 ОСОБА_2 та ОСОБА_6 ОСОБА_10 (а.с. 67) та в 2007 році в провадженні суду перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_6 ОСОБА_2 до ОСОБА_11 про вселення, встановлення порядку користування жилим приміщенням, зобовязання не чинити перешкоди в користуванні ним та відкриття окремого особистого рахунку (а.с. 77).

За повідомленням Новолатівської сільської ради від 15.03.2018 року (а.с.85) ОСОБА_5 була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_8 (колишня Терешкової), буд. 45, з 23.10.2006 року по 19.08.2013 року, 19.03.2013 року вона знялась з реєстрації в звязку з виїздом в м.Кривий Ріг, Довгинцівський район (з її слів).

Згідно ухвали Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 листопада 2014 року у кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_12 в скоєнні кримінального правопорушення за ч.3 ст. 185 КК України, потерпілий ОСОБА_6 просив закрити кримінальне провадження, відкрите за його заявою, у звязку з відмовою його від обвинувачення з посиланням на те, що ОСОБА_5 є членом його сім'ї (а.с. 75).

Відмовляючи в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 про визнання факту спільного проживання сторін однією сімєю без реєстрації шлюбу в період з 2005 року по жовтень 2014 року включно, та поділу житлового будинку № 84 по вулиці Янки Купали в місті Кривому Розі та нежитлового приміщення № 44 в будинку № 53 по вул. Віталія Матусевича м. Кривого Рогу, суд першої інстанції виходив з недоведеності та необгрунтованості цих позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, так як його суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За положеннями частин 1, 2 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка. зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сімєю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обовязків подружжя.

Відповідно до частини 1 ст.36 цього Кодексу, шлюб є підставою для виникнення прав та обовязків подружжя.

Разом з тим, відповідно до ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Тобто, при застосуванні ст.74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Крім того, для визначення осіб, як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст.74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого придбано спірне майно.

В контексті ст.74 СК України закладається як правовий наслідок виникнення майнових прав чоловіка та/або жінки на майно, яке вони спільно набули, проживаючи однією сімєю та не перебуваючи при цьому у шлюбі між собою або у будь-якому іншому.

Отже, проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них ряду прав та обовязків, а саме права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сімєю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обовязків.

Згідно із ч.4 ст. 368 ЦК України, майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сімї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Враховуючи викладене, особам, які проживають однією сімєю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Для вирішення питання щодо правового режиму такого майна, суду необхідно встановити факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обовязків, з'ясувати час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Тобто критеріями, за якими спірному набутому майну можна надати режим спільного майна, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя.

Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року)

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб'єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об'єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов'язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та не спростовано у суді апеляційної інстанції, згідно договору купівлі-продажу від 23.07.2013 року, укладеного між ОСОБА_1Є, як продавцем, та ОСОБА_6, як покупцем, останній придбав у власність будинок за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вулиця Янки Купали, буд. 84, за 125098,00 грн. та згідно пункту 12 вказаного договору стверджував, що на день укладення цього договору він в шлюбі та у фактичних шлюбних стосунках не перебуває, грошові кошти, що витрачаються ним на придбання житлового будинку з господарчими спорудами та земельною ділянкою є особистими. Особи, які б могли поставити питання про визнання за ними права власності на грошові кошти (чи їх частку), витрачені на купівлю зазначеного нерухомого майна, у тому числі відповідно до ст. 65, 74 та 97 Сімейного кодексу України, відсутні (а.с. 70-72).

Тобто, домоволодіння за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вулиця Янки Купали, буд. 84, придбано ОСОБА_6 у позивача ОСОБА_1, у звязку з чим, остання, будучи продавцем цього майна, не може ставити питання про визнання домоволодіння спільною сумісною власністю з ОСОБА_6, оскільки вона не приймала участі у придбанні цього майна, а навпаки була його відчужувачем.

Доводи апеляційної скарги про те, що фактично договір купівлі-продажу спірного домоволодіння від 23.07.2013 року між сторонами не укладався, спростовуються вищевикладеним.

Посилання ж позивача ОСОБА_1 на те, що вона підписала цей договір на прохання ОСОБА_6 колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки чинність цього договору не є предметом даного спору.

Не надано позивачем суду належних доказів щодо придбання нежитлового приміщення № 44 в будинку № 53 по вул. Віталія Матусевича м. Кривого Рогу за спільні кошти сторін у справі.

Так, право власності на нежитлового приміщення № 44 в будинку № 53 по вул. Віталія Матусевича м. Кривого Рогу зареєстровано за відповідачем ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 13 лютого 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_13 та зареєстрованого в реєстрі за №727 (а.с. 97).

Разом з тим, згідно відомостей Управління соціального захисту праці та населення Виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради ОСОБА_5 перебувала на обліку в Управлінні та одержувала на сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_9, відповідно до Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» допомогу на дітей одиноким матерям з 01.01.2007 року по 31.07.2010 року у розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років. З 01.08.2010 року виплату зазначеної допомоги було припинено у звязку з встановленням батьківства на дитину 15.07.2010 року (а.с. 112).

Крім того, судом першої інстанції надано належну оцінку доводам позивача щодо ведення нею підприємницької діяльності та наявних в матеріалах справи договорів між нею як приватним підприємцем та працівниками за 2008 року (а.с. 20-25), та вірно зазначено, що в копіях як цих договорів, так і в повідомленні про взяття на облік платника страхових внесків, тощо, зазначене місце проживання позивача - смт. Широке, с. Інгулець, вул. Терешкової, 45, а отже не може вважатися підтверджуючим фактом проживання в той період однією сімєю з ОСОБА_6. В договорі № 112 на технічне обслуговування РРО від 26.03.2008 р. взагалі відсутні дані позивача (а.с. 26-27), а постанова прокурора від 29 грудня 2008 р. (а.с. 28) не спростовує твердження відповідача про те, що він здавав в оренду ОСОБА_1 магазин «Смак», оскільки згідно вказаної постанови, звернення до правоохоронних органів було за заявою позивача, а грошові кошти були викрадені з кабінету завідуючої магазином.

Отже, докази у справі, у своїй сукупності, спростовують факт придбання нежитлового приміщення № 44 в будинку № 53 по вул. Віталія Матусевича м. Кривого Рогу ОСОБА_6 під час спільного проживання однією сімєю з позивачем справі та за їх спільні кошти.

При цьому, доводи позивача в апеляційній скарзі про те, що судом взагалі не було враховано наявність у сторін двох малолітніх дітей, колегією суддів відхиляються з огляду на те, що батьківство відповідача ОСОБА_6 щодо сина ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_9, було встановлено лише 15.07.2010 року та до 31.07.2010 року позивач отримувала допомогу на дітей одиноким матерям, а ОСОБА_4 народилася 22 червня 2010 року, тобто вже після придбання спірного нерухомого майна і ця обставина не має правового значення для вирішення даного спору.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно посилався на факт перебування відповідача у зареєстрованому шлюбі із іншою жінкою, оскільки предметом позову є встановлення факту спільного проживання після 22 серпня 2015 року, тобто вже після розірвання шлюбу, колегією суддів відхиляються, як такі, що вводять суд в оману, оскільки предметом позовних вимог ОСОБА_1, згідно її позовної заяви, є встановлення факту її спільного проживання з відповідачем з 2005 року, без зазначення місяця (а.с. 101).

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач не надала суду доказів того, що на момент придбання спірного нерухомого майна сторони перебували у відносинах, притаманних подружжю, чого вимагає ст. 74 СК України, а саме: мали єдиний бюджет, вели спільне господарство, планували своє спільне життя, обговорювали питання фінансового забезпечення, як не було надано нею доказів її особистої участі у придбанні цього майна.

Разом з тим, Європейський суд з прав людини не раз висловлювався, що право на суд не є абсолютним, а судового розгляду потребують ті справи, в яких є «спір» про «право», реальний і серйозний, який може стосуватися як самого існування права, так і сфери його дії (справа ОСОБА_12 проти Щвеції). Результат проваджень має бути значущим для відповідного права (наприклад, Ulyanov v. Ukraine (dec.) (Ул'янов проти України)).

Згідно ж аналізу статті ст.74 СК України проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них ряду прав та обовязків, а саме права спільної сумісної власності на майно, а тому, у випадку, якщо позивачем не заявлено вимог про визнання права власності на майно, відсутні правові підстави для вирішення питання про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, оскільки це не буде тягнути за собою жодних правових наслідків.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем ОСОБА_1 не ставиться питання про визнання спільною сумісною власністю та поділ майна, яке було придбане відповідачем у період з листопада 2014 року по 16 червня 2017 року, а тому визнання в судовому порядку факту спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_6 в цей період не тягне за собою жодного правового значення, у звязку з чим такі позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Зазначене залишилося поза увагою суду першої інстанції, що зобовязує суд апеляційної інстанції вийти за межі доводів апеляційної скарги у відповідності до вимог ч. 4 ст. 367 ЦПК України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин рішення суду першої інстанції, в зазначеній частині, не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що відповідно п.2 ч.1 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду в цій частині з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання факту спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_6 в період з листопада 2014 року по 16 червня 2017 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 12 листопада 2018 рокув частині визнання факту спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_1 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП НОМЕР_2, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, в період з листопада 2014 року по момент реєстрації шлюбу у встановленому законом порядку - 16 червня 2017 року, скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04 березня 2019 року.

Головуючий:

Судді: