Постанова

Іменем України

27 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 333/5300/17-ц

провадження № 61-33500св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі: Комунальне підприємство «Титан»,

третя особа - директор Комунального підприємства «Титан» ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Комунального підприємства «Титан» на рішення Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 26 квітня 2017 року у складі судді Ярошенка А. Г. та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 08 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Дашковської А. В., Кримської О. М., Подліянова Г. С.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Титан» (далі - КП «Титан»), третя особа - директор КП «Титан» ОСОБА_2, про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі, компенсацію матеріальних збитків та відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що з 01 квітня 2015 року він працював на посаді сторожа у КП «Титан». Згідно з наказом від 05 вересня 2016 року № 184 позивача було звільнено з роботи у зв'язку зі скороченням штату працівників на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України. 13 вересня 2016 року ОСОБА_1 отримав трудову книжку та на його вимогу - копію наказу від 05 вересня 2016 року про звільнення.

Позивач вважає своє звільнення незаконним, оскільки роботодавець не звертався до профспілкового органу та вищої профспілки, членом якої він є, за попередньою згодою на його звільнення. Крім того, вільні вакантні місця на підприємстві позивачу не пропонувались, не розглядались і не надавалась можливість реалізувати переважне право залишення на роботі.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просив суд визнати звільнення незаконним та поновити його на посаді сторожа КП «Титан»; зобов'язати відповідача оплатити вимушений прогул; відшкодувати моральну шкоду у розмірі 50 000 грн та видати трудову книжку без запису про незаконне звільнення.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 26 квітня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано звільнення ОСОБА_1 згідно з наказом від 05 вересня 2016 року № 184 на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України незаконним.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді сторожа служби сторожів КП «Титан».

Стягнуто з КП «Титан» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 21 754,80 грн.

Стягнуто з КП «Титан» на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 700 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць в розмірі 3 200 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідачем під час звільнення позивача не дотримано вимог статей 43, 252 КЗпП України, а тому відповідно до статті 235 КЗпП України наявні правові підстави для поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 08 серпня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про те, що КП «Титан» при звільненні працівника порушив вимоги статей 43, 252 КЗпП України та статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», оскільки відповідач не надав доказів щодо звернення до первинної профспілкової організації Всеукраїнської професійної спілки «Захист справедливості» працівників КП «Титан» і до Всеукраїнської професійної спілки «Захист справедливості» та отримання відповідного висновку профспілки, щодо звільнення позивача, який був членом виборного органу профспілки.

При цьому апеляційним судом зазначено, що місцевий суду дійшов правильного висновку про дотримання підприємством при звільненні позивача вимог статті 42 КЗпП України щодо надання позивачу переважного права залишитися на роботі при вивільненні працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці та вимог, передбачених частиною третьою статті 49-2 КЗпП України, щодо пропонування працівникові іншої роботи на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, КП «Титан», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою КП «Титан» в указаній справі і витребувано цивільну справу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2019 року справу призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга КП «Титан» мотивована тим, що висновки судів є необґрунтованими, оскільки в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження того, що звільнення ОСОБА_1 здійснено з порушенням норм трудового законодавства.

При цьому, суди попередніх інстанцій не виконали вимоги частини дев'ятої статті 43 КЗпП України, якою передбачено: якщо розірвання трудового договору з працівником проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) і після її одержання або відмови виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) в дачі згоди на звільнення працівника (частина перша цієї статті) розглядає спір по суті. При цьому апеляційний суд, встановивши, що позивач є членом відповідної профспілкової організації, не вирішив питання про зупинення провадження у справі та не запитав такої згоди.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що з 01 квітня 2015 року ОСОБА_1 працював на посаді сторожа у КП «Титан». НаказомКП «Титан» від 05 вересня 2015 року № 36 його було призначено на посаду охоронника.

Відповідно до наказу КП «Титан» від 01 липня 2016 року № 117 до штатного розпису внесені наступні зміни - виведено із штатного розпису комунального підприємства посаду «Сторож» в кількості 15 одиниць та затверджено новий штатний розпис з 06 вересня 2016 року.

ОСОБА_1 05 липня 2016 року попереджений про майбутнє звільнення із займаної посади на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України у зв'язку з скороченням штату працівників.

Згідно з наказом КП «Титан» від 05 вересня 2016 року № 184 позивача було звільнено з роботи у зв'язку зі скороченням штату працівників на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Установлено, що відповідач при звільненні позивача дотримався положень статті 42 КЗпП України щодо надання йому переважного права залишитися на роботі при вивільненні працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці.

Також установлено, що 02 липня 2002 року відбулася реєстрація об'єднання громадян - Всеукраїнської професійної спілки «Захист справедливості», що підтверджується свідоцтвом. Статут Всеукраїнської професійної спілки «Захист справедливості» затверджений першим з'їздом ВПС «Захист справедливості» 25 січня 2002 року, яка легалізована Міністерством юстиції України 02 липня 2002 року.

Відповідно до протоколу установчих зборів первинної профспілкової організації Всеукраїнська професійна спілка «Захист справедливості» працівників КП «Титан» від 27 червня 2016 року на засіданні вирішувались питання: про створення первинної профспілкової організації, прийняття Статуту, вибори керівних органів, реєстрацію первинної профспілкової організації.

Протокол від 01 липня 2016 року Центральної ради Всеукраїнської професійної спілки «Захист справедливості» свідчить про визнання первинної профспілкової організації Всеукраїнської професійної спілки «Захист справедливості» організаційною ланкою ВПС «Захист справедливості».

Листом від 05 липня 2016 року повідомлено директора КП «Титан» ОСОБА_2 про створення у КП «Титан» первинної профспілкової організації Всеукраїнської професійної спілки «Захист справедливості», згідно з яким головою профспілкового комітету обрано ОСОБА_3, членами профспілкового комітету - ОСОБА_1 та ОСОБА_4

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 25 липня 2016 року було проведено державну реєстрацію первинної профспілкової організації Всеукраїнської професійної спілки «Захист справедливості» працівників КП «Титан», керівником якого є ОСОБА_3

Позивач є членом профспілкової організації, працював на посаді заступника керівника первинної профспілкової організації Всеукраїнської професійної спілки «Захист справедливості» працівників КП «Титан».

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення відповідають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з частиною першою статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Разом з тим згідно з частиною дев'ятою статті 43 КЗпП України, якщо розірвання трудового договору з працівником проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) і після її одержання або відмови виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) в дачі згоди на звільнення працівника (частина перша цієї статті) розглядає спір по суті.

Відповідно до частини сьомої статті 43 КЗпП України рішення виборного органу первинної профспілкової організації про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим, проте обговорення правомірності такого обґрунтування лежить поза межами компетенції власника або уповноваженого ним органу, а також суду. Власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди профспілкового комітету лише у разі, якщо в рішенні цього виборного органу немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, а не в разі незгоди з наведеним обґрунтуванням.

Згідно з частинами першою - третьою статті 252 КЗпП України працівникам підприємств, установ, організацій, обраним до складу виборних профспілкових органів, гарантуються можливості для здійснення їх повноважень. Зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного профспілкового органу, членами якого вони є. Звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об'єднання професійних спілок).

Крім того, згідно з частиною третьою статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган профспілки), крім додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї профспілки (об'єднання профспілок).

Отже, статтею 252 КЗпП України та статтею 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» встановлено додаткові, крім передбачених статтею 43 цього Кодексу, гарантії при звільненні з ініціативи роботодавця для працівників, яких обрано до профспілкових органів, і ця норма пов'язує можливість звільнення працівника-члена виборного профспілкового органу з ініціативи роботодавця лише із наявністю попередньої згоди на таке виборного органу, членом якого є вивільнюваний працівник.

Установлено, що позивач є членом та заступником керівника первинної профспілкової організації Всеукраїнської професійної спілки «Захист справедливості» працівників КП «Титан».

Таким чином, за змістом зазначених правових норм суди попередніх інстанцій дійшли правильного правового висновку, що звільнення членів виборного профспілкового органу, його керівників, крім додержання загального порядку, допускається відповідно до частини третьої статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», статті 252 КЗпП України за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї профспілки.

Отже, системний аналіз указаних норм закону дозволяє зробити висновок, що попередня згода чи незгода на звільнення працівника, який є членом профспілкової організації, з боку профспілкової організації є засобом захисту прав працівника, і це право на захист не може бути обмежено.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 01 жовтня 2013 року (справа № 21-319а13), від 25 березня 2014 року (справа № 21-44а14).

Установлено, що КП «Титан» не надано доказів щодо звернення до первинної профспілкової організації Всеукраїнської професійної спілки «Захист справедливості» працівників КП «Титан» і до Всеукраїнської професійної спілки «Захист справедливості» та отримання висновків профспілок.

На підставі викладеного суди, установивши, що звільнення позивача із займаної посади було проведено за відсутності згоди профспілки, членом і заступником керівника первинної профспілкової організації Всеукраїнської професійної спілки «Захист справедливості» працівників КП «Титан» якої є позивач, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про те, що звільнення позивача є незаконним, оскільки відбулося з порушенням вимог частини другої статті 43, статті 252 КЗпП України та частини другої статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Підсумовуючи викладене, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, оскільки, вирішуючи цей спір, суди правильно застосовали наведені вище норми матеріального права, надали належну оцінку правовим підставам заявленого позову та зібраним у справі доказам, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного процесу та засад змагальності сторін, у зв'язку з чим дійшли обґрунтованого висновку про наявність достатніх правових підстав для визнання незаконним звільнення позивача та поновлення його на роботі.

Доводи касаційної скарги КП «Титан» про те, що апеляційний суд не виконав вимог частини дев'ятої статті 43 КЗпП України, оскільки, встановивши, що позивач є членом відповідної профспілкової організації, не вирішив питання про зупинення провадження у справі та не запитав такої згоди, не є обґрунтованими, оскільки згідно з частиною дев'ятою статті 43 КЗпП України, якщо розірвання трудового договору з працівником проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації, суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду виборного органу первинної профспілкової організації, але судом встановлено, що ОСОБА_1 був членом виборного органу (заступником керівника первинної профспілкової організації), тому до нього застосовуються додаткові гарантії, встановленні статтею 252 КЗпП України та статтею 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», і ця норма пов'язує можливість звільнення працівника-члена виборного профспілкового органу з ініціативи роботодавця лише із наявністю попередньої згоди на таке профспілки, членом виборного органу якої є вивільнюваний працівник ОСОБА_1

Крім того, застосовуючи принцип диспозитивності, що закріплений у статті 11 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Отже, саме позивач як особа, що на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову.

Доводи касаційної скарги КП «Титан» про те, що на адресу адміністрації підприємства не направлялись докази на підтвердження створення первинної профспілкової організації Всеукраїнської професійної спілки «Захист справедливості» працівників КП «Титан» спростовуються належними та допустимими доказами, а саме: листом КП «Титан» від 23 серпня 2016 року, наданим суду саме відповідачем, з якого вбачається, що підприємство отримало: Свідоцтво про реєстрацію Всеукраїнської професійної спілки «Захист справедливості», Статут Всеукраїнської професійної спілки «Захист справедливості», Свідоцтво про реєстрацію первинної профспілкової організації Всеукраїнської професійної спілки «Захист справедливості» працівників КП «Титан».

Крім того, апеляційним судом правильно зауважено, що інформацію про державну реєстрацію первинної профспілкової організації, наявну в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб, із реєстру не виключено, вищезазначене свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи недійсним не визнавалось.

При цьому відповідач не звертався, під час розгляду справи до судів першої і апеляційної інстанцій з клопотанням про зупинення провадження у справі з метою запитування такої згоди згоди виборного органу первинної профспілкової організації та до вищого виборчого органу цієї профспілкової організації.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої і апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому ці судові рішення необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Комунального підприємства «Титан» залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 26 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 08 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

В. М. Сімоненко

І. М. Фаловська