Справа № 222/2210/18
Провадження № 2/222/126/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2019 року Володарський районний суд Донецької області у складі

головуючого - судді Подліпенця Є.О.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний

Банк «Приватбанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

представники учасників справи:

представники позивача - Гаренко Н.В., Савіхіна А.М.,

представник відповідача - адвокат Денисов М.С.,

розглянувши в смт. Нікольське в порядку спрощеного позовного, письмового провадженняцивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом вказуючи, що 20.12.2011 року відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 31000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, згідно укладеного між сторонами договору б/н від 20.12.2011 року. Згідно п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг відповідач дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між ним та банком договір, що підтверджується його підписом в заяві. Відповідно до п. 1.1.7.11 Умов та Правил надання банківських послуг договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання, якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує другу сторону про розірвання даного договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Відповідач зобов`язався повертати суму кредиту та сплачувати відсотки за користування кредитом, однак ним не виконуються належним чином зобов`язання по поверненню належних до сплати частин кредиту та нарахованих відсотків за його використання. Станом на 09.12.2018 року відповідач має заборгованість в сумі 89313,46 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 25347,42 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 31206,68 грн., пені в сумі 28030,15 грн., а також штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, а саме: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 4229,21 грн. - штраф (процентна складова). В зв`язку з чим просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 89313,46 грн. за кредитним договором № б/н від 20.12.2011 року та судові витрати у виді судового збору в розмірі 1762,00 грн.

Ухвалою судді Володарського районного суду Донецької області від 21.01.2019 року по вищевказаній цивільній справі відкрито провадження та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Крім цього, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Копія зазначеної ухвали була надіслана сторонам.

Також відповідачу разом з ухвалою надіслано копію позовної заяви з доданими до неї документами, які він отримав особисто, про що свідчить поштове повідомлення, яке повернулося на адресу суду.

15.03.2019 року представником відповідача надано суду відзив на позов в якому останній позовні вимоги не визнав. Свої заперечення обґрунтував тим, що анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, підписана відповідачем, не може вважатися договором, в розумінні ст. 626 ЦК України. Зміст анкети-заяви зводиться до того, що відповідач лише висловив бажання на отримання кредиту, що не може вважатися взаємно досягнутою між сторонами згодою на укладення кредитного договору. Те, що в анкеті-заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що підписана ним анкета-заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять між ним та банком договір надання банківських послуг та те, що відповідач зазначив, що він ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами не є належним та допустимим доказом. Ознайомлення з будь-яким документом може бути підтвердженим лише підписом особи. Таким чином, усі посилання позивача на Пам`ятку клієнта, Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи не є належним доказом того, що ці пункти є частиною єдиного договору через те, що не підписувались відповідачем та можуть безперешкодно змінюватися позивачем у будь-який день, а також неможливо перевірити дату цих змін, при тому, що саме в них містяться усі умови, на які посилається позивач. Наданий стороною позивача Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг також не містить підпису відповідача, що в свою чергу позбавляє можливості перевірити чи діяли саме вони на момент підписання анкети-заяви відповідачем та не містить доказів, що відповідача з ними було ознайомлено. Крім цього, в анкеті-заяві не був вказаний жодний ліміт, проте позивач самовільно встановив кредит у розмірі 31000 грн. та навіть не посилається на будь-який документ, яким кредитний ліміт встановлювався, а також відсутній пункт про те, до якого типу відноситься відсоткова ставка, а тому неможливо визначити жодних процентів по кредиту, на які посилається позивач. Також, у Пам`ятці клієнта не зазначено ні номера дебетової картки, ні терміну її дії, ні дати її отримання відповідачем. Зазначає, що позивачем жодним чином не враховані строки позовної давності тривалістю у 3 роки та 1 рік в наданому суду розрахунку заборгованості станом на 09.12.2018 року, неврахування зазначених строків спростовує нараховану позивачем суму у розмірі 89313,46 грн. Крім цього, згідно ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів визначених у затвердженому Кабінетом міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Враховуючи, що відповідач зареєстрований в смт. Нікольське, що відноситься до зони АТО, а тому проведене позивачем нарахування пені та штрафів є безпідставним. Крім цього, відповідно до ст.ст. 11, 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, оскільки є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача, оскільки позивач вважає, що заборгованість у сумі 25347,42 грн. перетворилась у суму 89313,46 грн. Таким чином, враховуючи відсутність у відповідача договору з позивачем, відсутність у позивача належних доказів наявності перед ним заборгованості та віднесення смт. Нікольське до зони АТО просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, а також просить справу розглянути без участі відповідача та його представника.

Також до відзиву додано фіскальний чек Укрпошти про направлення кореспонденції стороні позивача.

05.04.2019 року стороною позивача надано суду письмові пояснення, згідно яких останній зазначив, що 20.12.2011 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 20.12.2011 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 31000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. На підставі поданої зави відповідачу було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 . Відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Підписавши заяву, відповідач погодився з тим, що заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг, з якими він був ознайомлений, повністю згоден, їх зміст зрозумів, та положення яких зобов`язувався неухильно дотримуватися. При укладенні договору сторони керувалися ч.1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Суду надана виписка з рахунку клієнта, в підтвердження того, що позивач повністю прийняв умови банку та активно ними користувався. Погашаючи заборгованість по кредиту відповідач прийняв умови договору та погодився з ними. Також, до матеріалів позовної заяви долучено «Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду», з якої чітко вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,5 % (30 % на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо. Крім цього, строк перевипущеної картки відповідача до останнього дня 04.2018 року, позивач же звернувся до суду з позовом до відповідача 21.12.2018 року, тобто до спливу строку позовної давності. Також, зазначає, що Банком на виконання вимог Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» буде розглянуто питання про скасування частини нарахованої заборгованості, та у разі потреби подано уточнюючу позовну заяву. Враховуючи вищевикладене, просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

До зазначених пояснень позивачем надано копії письмових доказів, а саме: довідки про видачу кредитних карт, виписки по рахунку, фото клієнта з карткою, довідки про зміну умов кредитування, наказу банку, реєстру про відправку позову.

Крім цього, до відповіді на відзив додано документ, що підтверджує направлення відповіді на відзив з доданими документами іншій стороні.

Ухвалою Володарського районного суду Донецької області від 02.05.2019 року витребувано від позивача АТ КБ «Приватбанк» методику розрахунку загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за кредитним договором № б/н від 20.12.2012 року, укладеним між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк», яку необхідно викласти у формі, яка затверджена Правилами розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчій кредит, затверджених Постановою НБУ від 08.06.2017 року № 49; докази належного повідомлення відповідача про зміну процентної ставки та надання згоди відповідачем прийняти підвищену процентну ставку з 30% до 34,80 %, та до 43,2 %, а у разі відсутності таких доказів надати розрахунок заборгованості виходячи з первісної процентної ставки.

Також, 16.05.2019 року стороною позивача направлено до суду кур`єрською поштою заяву про уточнення позовних вимог, яка надійшла на адресу суду 22.05.2019 року. З поданої заяви вбачається, що позивач збільшує розмір позовних вимог та просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 20.12.2011 року в розмірі 123188,87 грн., а також судові витрати. Також до заяви додано докази про направлення копії такої заяви іншій стороні.

Між тим, ухвалою суду від 19.06.2019 року зазначена заява залишена без розгляду, оскільки подана поза межами тридцятиденного строку визначеного ЦПК України для подачі такої заяви.

Крім цього, ухвалою Володарського районного суду Донецької області від 19.06.2019 року від позивача АТ КБ «Приватбанк» повторно витребувано докази належного повідомлення відповідача про зміну процентної ставки та надання згоди відповідачем прийняти підвищену процентну ставку з 30% до 34,80 %, та до 43,2 %, а у разі відсутності таких доказів надати розрахунок заборгованості виходячи з первісної процентної ставки.

Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін від позивача та відповідача до суду не надходило.

Відповідно до положень п.13 ст.7 та ч.5 ст. 279 ЦПК України розгляд справи проведено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження без проведення судового засідання.

Розглянувши заяви по суті справи, дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Так, як встановлено судом, за змістом наданої банком ксерокопії анкети-заяви від 20.12.2011 року ОСОБА_1 приєднався до Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк» (на той час ПАТ) та Тарифів Банку, які викладені на сайті www.privatbank.ua, який за текстом позовної заяви утворює укладений між сторонами кредитний договір, за яким відповідач отримав у кредит 31000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Згідно наданого позивачем розрахунку, заборгованість відповідача ОСОБА_1 перед АТ КБ «Приватбанк» за договором № б/н від 20.12.2011 року, станом на 09.12.2018 року становить 89313,46 грн., з яких: 25347,42 грн. - заборгованість за кредитом, 31206,68 грн. - заборгованість за відсотками, 28030,15 грн. - заборгованість за пенею, 4729,21 грн. - заборгованість по судовим штрафам.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України).

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ст. 4 та ст. 203 ЦК України правочини між фізичною та юридичною особою належить вчиняти у письмовій формі (ст.ст. 203, 208 ЦК України).

Відповідно до ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За змістом ст.ст. 11, 12, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до частин першої та другої ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно із положеннями ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

За положеннями ч.ч. 1, 2, 4 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

В наданій в копії анкеті-заяві відсутні будь-які умови, які є істотними для кредитного зобов`язання: документ не містить відображення волевиявлення відповідача щодо оформлення кредитної картки банку на відповідних умовах, строку дії картки, а також суми бажаного (обраного) кредитного ліміту, процентної ставки, умови підвищення процентної ставки, умови (розміри, строки) нарахування штрафів, пені.

Згідно із Умовами та правилами надання банківських послуг, на які в обґрунтування заявлених позовних вимог посилається позивач, пунктом 2.1.1.2.3 визначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. А згідно п. 2.1.1.2.4 підписання цього договору є прямою і безумовною згодою щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування процентів, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 20.12.2011 року, посилався на тарифи обслуговування кредитних карт та Умови та правила надання банківських послуг, розміщені на сайті: www.privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.

Оскільки в розумінні ст. 634 ЦК України умови договорів приєднання розробляються банком, ці умови повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Проте, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці тарифи та Умови і правила надання банківських послуг розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи 20.12.2011 року анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів) у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку.

Більш того, у справі відсутні відомості про затвердження Умов і правил надання банківських послуг, які за дією в часі мають мінливий, змінюваний характер, певним наказом банку (іншим локальним розпорядчим актом) з певною датою, а також правилами користування певною платіжною карткою, що видавалась відповідачу. Тож, не можна ідентифікувати долучені до позовної заяви Умови і правила надання банківських послуг як ті, що безпосередньо відносяться до укладеного між сторонами договору. Судовим розглядом не здобуто доказів їх визнання відповідачем.

Отже, вказані Умови, які всупереч положенням в п. 2.1.1.2.4. не узгоджені із клієнтом ОСОБА_1 , не підписані ним, не становлять складову частину договору між сторонами, у зв`язку з чим в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України. Ці Умови і правила не містять умов щодо наявності тарифу, визначеного в позовній заяві і виставленої банком в розрахунку заборгованості процентної ставки за користування кредитом 3,0%, коефіцієнту, що згодом змінювався з показників «1» на «2», ставки комісії, пені, штрафів тощо.

На підтвердження обставин наявності у ОСОБА_1 заборгованості за кредитною карткою банком представлено виписку по руху коштів за картками № НОМЕР_2 , № НОМЕР_1 , де у верхній частині цієї виписки в графі «кредитний ліміт» зазначено сума «0.00», баланс на початок періоду - «0.00». З наданої виписки вбачається перша операція 25.01.2012 року з переведення клієнтом банку власних коштів на свій рахунок в розмірі 200,00 грн., які ним використовувались в подальшому.

Проте, позивач стверджує про встановлення кредитного ліміту (надання кредиту) в розмірі 31000,00 грн., що не підтверджено вказаною випискою, оскільки поряд із численними службовими операціями банку, відомостями по транзакціям по рахунку таких відомостей немає і в графі «дата операції», і в графі «деталі операції», і в графі «залишок після операції», що мав би підтверджувати надходження/нарахування кредитного ресурсу в розмірі 31000,00 грн.

Жодних інших документів, які б підтверджували факт видачі (нарахування на карту) кредитного ліміту у вказаному банком розмірі суду не надано.

Отже, позивачем не доведено факту надання відповідачу заявленої суми кредитних коштів (у готівковій або безготівковій формі).

Долучена ж банком довідка про зміну умову кредитування та обслуговування кредитної карти містить дані про встановлення відповідачеві ОСОБА_1 лише 04.08.2017 року кредитного ліміту «31000.00», хоча і ця операція в роздруківці банку не відображена взагалі та виходить за межі заявлених позовних вимог.

Таким чином, враховуючи положення ст.ст. 76, 77, 79 ЦПК України роздруківка із сайту позивача і довідка про зміну кредитного ліміту належними доказами бути не можуть, оскільки ці докази, що містять низку суперечностей за своїм змістом, повністю залежать від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка в односторонньому порядку без жодного погодження із позичальником може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Така роздруківка із автоматизованої системи банку не заміняє договору та її врахування протирічить засадам цивільного судочинства щодо свободи договору.

Між іншим слід зазначити, що представлений банком розрахунок заборгованості, доданий до позову, також не містить даних про фактичний момент надання та обсягу кредиту, а також нараховані відсотки, штрафні санкції тощо помісячно. Такий розрахунок не підтверджує існування боргу, оскільки він не є первинним обліковим бухгалтерським документом, не відповідає вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та відповідно не може підтверджувати існування тих чи інших фінансових операцій.

Також, до позову позивачем додано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 8). Даний документ не містить підпису відповідача ОСОБА_1 , а також в цьому документі визначено 4 опції-підвидів різних карток «Універсальна», жодна з яких не обрана ОСОБА_1 : не підписані конкретні опції (з 4 запропонованих видів карток).

За змістом пункту 3.3 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України від 06 липня 2010 року за 474/17769 (далі - Положення), в редакції станом на 11 лютого 2014 року, кредитна лінія під операції зі спеціальними платіжними засобами відкривається банком на визначений термін і в межах установленого договором ліміту заборгованості або граничної суми кредитування. Строк дії кредитної лінії, яка відкривається під спеціальні платіжні засоби, установлюється договором. Користувач на власний розсуд або відповідно до умов кредитного договору, якщо кредит має цільовий характер, частково або в повному обсязі використовує кредит протягом строку дії кредитного договору і зобов`язаний повернути кредит та проценти за користування ним на умовах, установлених кредитним договором. Банк зобов`язаний після виконання взаємних зобов`язань або в разі розірвання чи закінчення терміну дії договору на вимогу користувача видати йому довідку про повернення спеціального платіжного засобу, крім випадків передавання його користувачу у власність, кредиту та процентів за користування ним. Банк має право не видавати користувачу довідку, якщо з ним був укладений додатковий договір, один примірник якого надано користувачу, у якому викладені умови припинення дії основного договору (кредитного договору) та виконання взаємних зобов`язань щодо підтвердження повернення користувачем кредиту і процентів за користування ним, спеціального платіжного засобу, якщо він не передавався користувачу у власність.

Таким чином, у разі закінчення строку дії кредитної лінії для продовження кредитних відносин між банком та клієнтом, що виникли внаслідок видачі попередньої кредитної картки, має переукладатися кредитний договір на таких самих умовах, на яких він був укладений, з видачею нової платіжної картки під підпис позичальника про її отримання.

Банком надано довідку про видачу клієнту ОСОБА_1 згідно кредитного договору № б/н від 20.12.2011 року карток № НОМЕР_1 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 , № НОМЕР_7 зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня 04.2018 року.

Проте, доказів першоджерельного порядку про видачу певної карти з певним номером і певним строком дії до суду не представлено. Крім цього, вищевказана довідка не стверджена підписом отримувача цієї картки, а має опосередкований вигляд документа, що складається самими позивачам-банком, заінтересованим в наслідках розгляду спору.

Таким чином, сам по собі розрахунок заборгованості, виписка по руху коштів по картці, довідка не свідчать про наявність між сторонами договірних відносин, на підставі яких суд може провести стягнення заявленої позивачем заборгованості.

Зважаючи на положення ст.ст. 76-78 ЦПК України, єдиним належним та допустимим доказом укладення між сторонами кредитного договору є сам договір, який повинен бути укладений в письмовій формі та зі змісту якого суд має встановити умови надання кредиту, суму, строк та порядок його повернення, річну відсоткову ставку за кредитом, строки та порядок її сплати, відповідальність за порушення виконання кредитних зобов`язань, у тому числі розмір та порядок нарахування пені за прострочення їх виконання.

Ні оригінал, ні належним чином посвідчену копію договору про надання відповідачу кредиту позивач всупереч вимогам ст. 95 ЦПК України не наддав.

Отже, суд не погоджується з твердженнями позивача про укладення кредитного договору із відповідачем, оскільки обставини, на які посилається банк щодо існування кредитних відносин із відповідачем, ґрунтуються на неналежних і недостовірних доказах, без врахування змісту Положення про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх використанням, а тому судом не приймаються.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин судом у відповідності до ч.3 ст. 263 ЦПК України враховані висновки щодо застосування наведених норм права, викладених у постановах Верховного Суду у справах № 373/251/17 від 31 січня 2019 року, № 756/15188/16-ц від 23 травня 2018 року, № 237/747/16-ц від 20 травня 2019 року, № 342/180/17 від 03 липня 2019 року, № 266/2291/17 від 31 липня 2019 року.

Таким чином, враховуючи, що позивачем не доведено належними, достовірними і допустимими доказами факту укладення кредитного договору з конкретними умовами (відсотки, строк, сума кредитного ліміту, тощо) та неналежного виконання взятих за цим договором чітко визначених зобов`язань з боку позичальника, через що відсутні підстави для покладення на відповідача ОСОБА_1 майнової цивільно-правової відповідальності, обумовленої ст. 1054 ЦК України, у вигляді сплати на користь позивача суми заборгованості за кредитним договором, включаючи сплату основного боргу, процентів за користування кредитом, пені, штрафів і понесених судових витрат, а тому в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Інші доводи сторін не спростовують висновків суду.

Крім цього, на підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивачу в задоволенні його позовних вимог відмовлено у повному обсязі, суд вважає, що сплачені ним при зверненні до суду судові витрати у виді суми судового збору в розмірі 1762,00 грн. відшкодуванню на його користь з боку відповідача не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 7, 12, 13, 19, 76-83, 141, 258, 259, 263-265, 274, 279, 354, 355 ЦПК України, пп.15.5, п. 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 525, 526, 530, 610, 611, 1054 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Судові витрати у виді судового збору в сумі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) гривні на користь позивача Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» відповідачем ОСОБА_1 відшкодуваннюне підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду через Володарський районний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

З дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, яка починає функціонувати через 90 днів з дня опублікування Державною судовою адміністрацією України у газеті «Голос України» та на веб-порталі судової влади оголошення про створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається безпосередньо до Донецького апеляційного суду.

Датою ухвалення рішення є дата складання повного судового рішення.

Повне рішення складене 01.10.2019 року.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Є.О. Подліпенець