Номер провадження: 22-ц/813/3713/19
Номер справи місцевого суду: 521/7579/18
Головуючий у першій інстанції Целух А.П.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюри Т.В.,

за участю:

секретаря Ющак А.Ю.,

представника ОСОБА_1 - адвоката Данилової І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дитини,

встановив:

07 травня 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 та уточнивши позовні вимоги, просила змінити розмір аліментів і стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 972 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 ; стягнути з ОСОБА_1 на її користь грошові кошти на додаткові витрати з утримання неповнолітньої дитини, ОСОБА_3 , у розмірі: 1/2 частини від 39 975 грн., за навчання у «Одеському приватному навчально-виховному комплексі «Загальньоосвітній школі І-ІІІ ступенів-ліцеї» Просвіта», 1/2 частини 23 000 грн.; за відвідування «Одеської загальноосвітньої приватної школи І-ІІІ ступенів «Светоч», 1/2 частини 50 000 грн. за відвідування Одеської приватної загальноосвітньої школи І-ІІІ ступеню Софії Русової, 1/2 частини 32 150грн. за відвідування Навчально-виховного комплексу «Загальноосвітнього закладу І-ІІІ ступеню-дошкільного навчального закладу «Інтелект», та 1/2 частини 27 654 грн. за відвідування ТОВ «Малої комп`ютерної академії шаг». Загальна сума цієї частини позовних вимог складає 86 389,5 грн.

Свої вимоги позивачка обґрунтувала тим, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який 11.12.2007 року був розірваний. Зазначила, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 20.07.2012 року, яке було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20.11.2012 року, з відповідача на її користь було стягнуто аліменти на утримання сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 400 грн. щомісячно, починаючи з 15.03.2012 року до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначаючи про необхідність збільшення розміру аліментів, посилалася на ті обставини, що син повністю перебуває на її утриманні та є необхідність у щоденному забезпеченні його харчами і одягом, є і додаткові витрати, пов`язані з його освітою у приватних учбових закладах. При цьому посилалася на таку необхідність з підстав, що дитина потребувала особливого підходу, так як мала ознаки відставання розвитку.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено.

Змінено розмір аліментів, стягуваних з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20 липня 2012 року, ухваленого по справі №1519/4483/2012.

Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 972 грн. щомісяця, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення сином повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 включно.

Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , додаткові витрати у розмірі 86 389,50 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Допущено негайне виконання рішення, в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2018 року, в частині задоволення позовних вимог про стягнення на утримання неповнолітнього сина додаткових витрат у розмірі 86 389,50 грн, та ухвалити в цій частині нове рішення - про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Рішення суду, в частині стягнення з відповідача аліментів у сумі 972 грн. на утримання неповнолітнього сина щомісячно, в апеляційному порядку не оскаржується.

До суду апеляційної інстанції позивачка та її представник - адвокат Сидорук Д.С. не з`явились, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового засідання в порядку, передбаченому ч.5 ст. 130 ЦПК України (вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі) (а.с.101, 108).

При цьому адвокат Сидорук Д,С. за пів години до розгляду справи надала суду апеляційної інстанції письмові заперечення, в яких також просила суд розглянути справу у її відсутність (а.с.114).

У зв`язку з цим, та враховуючи строки розгляду справи, а також те, що рішення суду набирає законної сили з моменту його перегляду в суді апеляційної інстанції, колегія суддів вирішила розглядати справу за участю відповідача ОСОБА_1 і його представника - адвоката Данилової І.О., та на підставі наявних у справі доказів, без участі позивачки ОСОБА_2 і її представника - адвоката Сидорук Д.С.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивачки додаткових витрат на утримання їх неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 86 389,50 грн., суд першої інстанції виходив із того, що у відповідності до ч.1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

При цьому суд обгрунтовано вказав, що виходячи з аналізу ст. 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Також суд правомірно зазначив, що згідно п. 18) Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» слід звернути увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо),можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Крім того, суд обгрунтовано вказав, що згідно положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття.

Разом з тим, судом першої інстанції не було враховано, що позивачка не надала суду відповідних доказів того, що неповнолітній син сторін потребує додаткових витрат на своє утримання, які викликані саме особливими обставинами (розвитком його здібностей, хворобою, каліцтвом, іншими обставинами).

До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Так, як вбачається з матеріалів справи, син сторін ОСОБА_3 з 01.09.2010 р. по 31.10.2013 р. відвідував «Одеську загальноосвітню приватну школу І-ІІІ ступенів «Светоч», з 01.11.2014 р. по 31.05.2015 р. він навчався у «Одеському приватному навчально-виховному комплексі «Загальньоосвітній школі І-ІІІ ступенів -ліцеї» «Просвіта», з 01.09.2015 р. по 13.06.2016 р. відвідував Навчально-виховний комплекс «Загальноосвітній заклад І-ІІІ ступеню-дошкільний навчальний заклад «Інтелект», з січня 2017 року ОСОБА_3 відвідував Одеську приватну загальноосвітню школу І-ІІІ ступеню Софії Русової . Крім того, позивачкою щомісяця сплачується 1 611,00 грн. за відвідування сином сторін ТОВ «Малої комп`ютерної академії шаг», згідно договору від 02.09.2016 року, де 14 499,00 грн. сплачено за період навчання з вересня 2016 року до вересня 2017 року, 14 499,00 грн. за договором від 11.07.2017 року, разом сплачено 27 654,00 грн., що підтверджується довідкою від 06.07.2018 року № 143.

Таким чином, всі вищеперелічені навчальні заклади є приватними і жодним чином не свідчать про те, що в них можуть навчатись лише діти, які мають розвиток здібностей, хворобу, каліцтво, тощо, тобто, що саме особливі обставини зумовлюють навчання в цих загальноосвітніх закладах.

Психолого-педагогічна характеристика від 28.02.2012 р. № 19 (семирічної давнини), також не може свідчити про наявність особливих обставин, що потребують додаткових витрат на дитину ОСОБА_3 (а.с.41).

Що стосується відвідування сином ТОВ «Малої комп`ютерної академії шаг», то позивачка також не надала суду доказів, що відвідування вказаного ТОВ пов`язане з особливими здібностями неповнолітнього ОСОБА_3 , що він наділений особливими здібностями щодо комп`ютерної техніки, приймає участь у тих чи інших змаганнях по комп`ютерній техніці.

При цьому, навчання у цих приватних загальноосвітніх закладах і відвідування ТОВ - це був вибір лише позивачки у справі, і відповідач жодним чином не приймав участі у виборі цих навчальних закладів та не надавав своєї згоди щодо форми і розміру оплати за навчання в них.

Так, у відповідності до частин першої - третьої ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Однак, всупереч такого положення, суд першої інстанції не вирішив питання щодо попереднього узгодження позивачкою з відповідачем питання щодо грошових витрат на навчання сина ОСОБА_5 .

В апеляційній скарзі апелянт ОСОБА_1 вказав, що він не давав своєї згоди на навчання сина при такій великій оплаті. Якби це питання погоджувалось з ним, він міг би порадити або запропонувати загальноосвітні школи з меншою оплатою.

Зазначені доводи апелянта не спростовані матеріалами справи, а тому колегія суддів вважає їх обгрунтованими і такими, що дають підстави для задоволення апеляційної скарги.

Крім того, колегія суддів враховує, що матеріали справи не мають доказів того, що на даний час відповідач взмозі сплачувати додаткові витрати на утримання сина в сумі 86 389,50 грн. Судом також не було враховано, що з 15.07.2008 р. відповідач перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 , від цього шлюбу у них є малолітня донька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.61).

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, та ч.ч. 7,8 ст. 7 СК України, про що йшлося вище, судом не було враховано, що донька відповідача також має право на належне утримання та матеріальне забезпечення її інтересів. При цьому колегія суддів приймає до уваги, що дружина відповідача не працює (а.с.81), сам відповідач припинив підприємницьку діяльність у 2018 році і також не працює (а.с.84). Оскаржуваним рішенням суду з нього стягнуті аліменти на користь позивачки, на утримання їх неповнолітнього сина, заборгованості по сплаті аліментів він не має (а.с.83).

Також на утриманні відповідача знаходиться мати ОСОБА_8 , 1954 р.н., пенсіонерка, хвора на цукровий діабет та згідно висновку ЛКК від 26.12.2018 р. потребує стороннього догляду та матеріальних витрат на підтримання її життєдіяльності (а.с.82).

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог, оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване судове рішення не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його частково спростовують.

У зв`язку з цим апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване рішення суду, в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткових витрат на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у сумі 86 389,50 грн., скасувати та прийняти в цій частині постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_10 про стягнення з ОСОБА_1 додаткових витрат на утримання неповнолітнього сина, відмовити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2018 року, в частині стягнення аліментів у розмірі 972 грн., та в іншій його частині слід залишити без змін.

Часткове задоволення апеляційної скарги полягає в тому, що суд апеляційної інстанції не ухвалює нового рішення, як про те ставить питання апелянт, а приймає постанову, що передбачено ч.1 ст. 381 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п. 4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнитичастково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2018 року, в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткових витрат на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у сумі 86 389,50 грн., скасувати і в задоволенні позовних вимог в цій частині відмовити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2018 року, в частині стягнення аліментів у розмірі 972 грн., та в іншій його частині залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18.06.2019 року

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра