Справа № 344/135/17
Провадження № 22-ц/4808/304/19
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач Ясеновенко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Ясеновенко Л.В.,

суддів: Мелінишин Г.П., Пнівчук О.В.,

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю: ОСОБА_1 та представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ДП «Національні інформаційні системи» в особі Івано-Франківської філії ДП «Національні інформаційні системи» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ДП «Національні інформаційні системи» на рішення Івано-Франківського міського суду, постановлене у складі судді Пастернак І.А. 10 грудня 2018 року в м. Івано-Франківську,

в с т а н о в и в :

05 січня 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ДП «Національні інформаційні системи» в особі Івано-Франківської філії ДП «Національні інформаційні системи» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної в результаті ДТП.

Позовні вимоги мотивував тим, що 14 грудня 2015 року з вини ОСОБА_2, який перебуває у трудових відносинах з ДП «Національні інформаційні системи», та який керував службовим автомобілем при виконанні трудових обовязків, сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої було пошкоджено належний йому автомобіль НОМЕР_1.

Вартість ремонту автомобіля становила 9002,52 грн., частина якої за мінусом 1315 грн. франшизи, йому була виплачена АТ «СК «АХА Страхування» за договором добровільного страхування.

Посилаючись на те, що відповідач у добровільному порядку відмовляється відшкодувати заподіяні збитки, позивач просив стягнути 1315 грн. на відшкодування матеріальної шкоди.

Також просив стягнути 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди, зазначаючи про те, що в результаті пошкодження автомобіля він зазнав душевних страждань у звязку з відсутністю можливості користуватись автомобілем як для потреб сімї так і для вирішення робочих питань, чим був порушений його звичний спосіб життя. Крім того, він затратив багато часу для ремонту автомобіля.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 10 грудня 2018 року позов задоволено частково.

Постановлено стягнути з ДП «Національні інформаційні системи» на користь ОСОБА_1 1295,05 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди та 551,20 грн. витрат по оплаті судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що з вини ОСОБА_3, який перебуває у трудових відносинах з відповідачем, сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої був пошкоджений автомобіль позивача, а оскільки останньому за договором добровільного страхування була відшкодована шкода за мінусом франшизи, то така повинна бути відшкодована відповідачем. Крім того, суд вважав обґрунтованими вимоги про відшкодування моральної шкоди та з врахуванням засад справедливості, добросовісності та розумності, вимоги про відшкодування моральної шкоди задовольнив частково.

У апеляційній скарзі ДП «Національні інформаційні системи» посилається на незаконність рішення суду.

Апелянт вказує на те, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПАТ «СК «Альфа-Гарант» і згідно полісу № АІ/5354912 від 02.03.2015 року страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну складає 50 000 грн., а тому у разі звернення позивача до вказаної страхової компанії йому була б відшкодована шкода в повному розмірі. Крім того, вважає, що з вимогою про відшкодування шкоди позивачу слід було спочатку звернутись саме до страховика відповідно до ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів».

Представник відповідача вказує на те, що за відсутності відмови страховика ПАТ «СК «Альфа-Гарант» у виплаті страхового відшкодування, позовні вимоги до ДП «Національні інформаційні системи» є передчасними.

При цьому апелянт посилається на правовий висновок Великої палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідач також вказує на те, що в матеріалах справи відсутній висновок автотоварознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку, а подана позивачем калькуляція ТОВ «Авто-Престиж Захід» відображає лише вартість ремонту та не містить розрахунку проценту зносу автомобіля, висновків щодо вартості транспортного засобу та обґрунтування самого розрахунку. Крім того, позивачем були проведені окремі ремонтні роботи автомобіля не повязані з ДТП.

При цьому судом не враховано положень ст. 29 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» про те, що у звязку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, повязані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованому в порядку, встановленому законодавством. А відповідно до ст. 7 ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна є обовязковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Апелянт вказує на те, що суд безпідставно взяв до уваги як належний доказ сплати позивачем 1315 грн. франшизи акт про надання послуг від 31.12.2015 року, виданий ТОВ «Авто-Престиж Захід», оскільки такий акт лише засвідчує проведення певних робіт та прийняття їх замовником, а належних доказів, таких як касовий чек, товарний чек чи розрахункова квитанція, позивачем не подано.

Не враховано судом і того, що в матеріалах справи відсутня письмова заява, подана позивачем до страховика та відсутній Страховий акт, складений цим страховиком, а такі документи є єдиною підставою для виплати страхового відшкодування, передбаченого п. 26.1 договору добровільного страхування наземного транспорту № 47529а5і від 30.07.2015 року. Відсутні також докази виплати страховиком позивачу вартості відновлювального ремонту автомобіля.

Не погоджується відповідач і з висновком суду про задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту заподіяння йому моральних страждань та факту, що такі страждання спричинені безпосередньо порушенням його законних прав.

Невірно, на думку апелянта, судом застосовано ст. 280 ЦК України.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову та стягнути з ОСОБА_1 на користь ДП «Національні інформаційні системи» 826 грн. судового збору.

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначив, що одразу після ДТП відповідач предявив йому страховий поліс, однак останній був оформлений на інший автомобіль, тому у нього виникли сумніви щодо наявності страхового полісу на автомобіль винуватця ДТП, у звязку з чим вважав безперспективним звернення з позовом до страховика.

Крім того, вказує на те, що згідно даних Централізованої бази даних Моторного (транспортного) страхового бюро України, які є у відкритому доступі, станом на 14.12.2015 року автомобіль з реєстраційним номером АТ4303ВХ був застрахований у ПрАТ «Уніка» з оформленням полісу № АЕ5999611, при цьому за таким номером був зареєстрований автомобіль Volkswagen T4, а не Fiat Doblo.

Вказаний відповідачем у апеляційній скарзі страховий поліс № АІ/5354912 від 02.03.2015 року станом на 14.12.2015 року був дійсним, проте оформлений був на автомобіль з реєстраційним номером АТ1228ВВ.

Також зазначає, що на момент звернення з позовом до суду існувала правова позиція Верховного Суду з висновком про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобовязанні.

ОСОБА_1 вважає, що ремонтна калькуляція виконавця відновлювальних робіт є належним доказом, оскільки містить інформацію про розмір збитків, що відповідає розміру відновлювального ремонту. Крім того, визначення вартості ремонту та ремонт автомобіля були проведені тим підприємством, яке було визначено страховою компанією АТ «АХА Страхування», яка лише після проведення перевірки обґрунтованості вартості ремонту виплатила страхове відшкодування.

Також зазначає, що моральна шкода згідно ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не підлягає відшкодуванню, а тому може бути відшкодована лише особою, яка заподіяла шкоду.

Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

В засіданні апеляційного суду представник ДП «Національні інформаційні системи» апеляційну скаргу підтримав з мотивів, наведених у ній.

ОСОБА_1 апеляційну скаргу не визнав.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.

Як вбачається з копії протоколу про адміністративне правопорушення серії АП2 № 169841 від 14.12.2015 року ОСОБА_3, керуючи транспортним засобом марки «Fiat Doblo», д.н.з. НОМЕР_2, порушив п. 13.1 ПДР України, а саме, не вибрав безпечного бокового інтервалу та зіткнувся з транспортним засобом марки «Ford Focus», д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_1, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження (а.с.8-10).

Постановою Івано-Франківського міського суду від 28 грудня 2015 року, яка залишена без змін постановою судді судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області від 04 лютого 2016 року, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. (а.с.12-14).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

30 липня 2015 року між АТ «СК «АХА Страхування» та ОСОБА_1 був укладений договір № 47529а5і добровільного страхування наземного транспорту. Відповідно до п. 26.11 цього договору при пошкодженні транспортного засобу розмір страхового відшкодування дорівнює розміру збитків, визначених в кошторисі збитків, за вирахуванням встановленої в п. 11 договору франшизи по відповідному ризику. Згідно з п. 11.2 цього договору безумовна франшиза при збитках внаслідок ДТП становить 0,50% страхової суми. Відповідно до п. 9 договору страхова сума складає 259 010,00 грн (а.с.15-18).

Згідно ремонтної калькуляції № 1.003.15.1 від 16.12.2015 року та рахунку на оплату № НОМЕР_4 від 16.12.2015 року, виданих ТОВ «Авто-Престиж Захід», вартість ремонту автомобіля НОМЕР_1 становила 9 002,52 грн. (а.с.19-21).

Відповідно до акту про надання послуг НОМЕР_5 від 31.12.2015 року позивачем сплачено частину вартості ремонту у розмірі франшизи, яка становить 1315,00 грн. (а.с.22).

Встановлено, що згідно полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/5354912 від 02.03.2015 року відповідальність власника автомобіля марки «Fiat Doblo» Panorama, 2010 року випуску, д.н.з. НОМЕР_6 - ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції (м. Київ, вул. Мельникова, 81А) була застрахована у ПАТ «СК «Альфа-Гарант» (м. Київ, б-р Л. Українки, 26) (а.с.43).

У звязку з тим, що у вказаному страховому полісі був зазначений автомобіль з іншим номерним знаком ніж автомобіль, за кермом якого був працівник відповідача, винний у ДТП, позивач звернувся за відшкодуванням витрат на ремонт автомобіля до страхової компанії АТ «СК «АХА Страхування», з якою був укладений договір добровільного страхування.

При таких обставинах справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо відшкодування матеріальної шкоди.

Посилання відповідача на те, що у полісі обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/5354912 від 02.03.2015 року наявна відмітка про заміну страхувальника на ДП «Національні інформаційні системи» та заміну номерного знаку на АТ4303ВХ, у звязку з чим позивачу слід було звертатись з позовом до страховика ПАТ «СК «Альфа-Гарант», не заслуговують на увагу, оскільки у вказаному страховому полісі не зазначена дата зміни страхувальника та номерного знаку автомобіля.

Крім того, відповідно до п. 33.1. ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний:

33.1.3. поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси;

33.1.4. невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Відповідачем не подано доказів того, що винуватець ДТП повідомив страхову компанію про страховий випадок, тобто виконав вищенаведені вимоги ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Посилання апелянта на відсутність висновку автотоварознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку також не можуть бути прийняті до уваги, оскільки матеріальна шкода відшкодована позивачу за договором добровільного страхування на підставі калькуляції ТОВ «Авто-Престиж Захід», що узгоджується з п. 26.11. договору, яким передбачено, що при пошкодженні транспортного засобу розмір страхового відшкодування дорівнює розміру збитків, визначених в кошторисі збитків.

Не спростовують правильності висновків суду і посилання відповідача на те, що позивачем були проведені окремі ремонтні роботи автомобіля, не повязані з ДТП, оскільки ОСОБА_1 заявив вимогу про стягнення суми франшизи, яка не залежить від вартості ремонтних робіт, а визначається у відсотковому відношенні до страхової суми.

Колегія суддів не вбачає підстав і для скасування рішення суду в частині задоволення позову про відшкодування моральної шкоди, оскільки в результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача був пошкоджений та потребував ремонту, у звязку з чим позивач був позбавлений можливості користуватись транспортним засобом, що порушило його звичний спосіб життя та він змушений був витрачати значно більше часу на вирішення робочих та побутових питань.

Не спростовують правильності висновків суду і посилання апелянта на неправильне застосування норм матеріального права, зокрема ст. 280 ЦК України, оскільки суд, вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди посилався також на ст. 23 ЦК України, тобто на загальну норму, яка передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Крім того, рішення суду в частині задоволення позову про відшкодування моральної шкоди мотивовано встановленими фактами наявності такої шкоди, протиправності діяння її заподіювача, наявності причинного звязку між шкодою та протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні, тобто обставинами, які є підставою для відшкодування шкоди за ст. 1167 ЦК України, на яку посилався у позовній заяві ОСОБА_1, а помилкове посилання суду на норму права при відповідності рішення чинному законодавству та фактичним обставинам справи, не є підставою для скасування рішення суду.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Частинами 1 та 2 зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на відповідача.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ДП «Національні інформаційні системи» залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 10 грудня 2018 року без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Л.В. Ясеновенко

Судді: Г.П. Мелінишин

ОСОБА_4

Повний текст постанови складено 06 березня 2019 року