Житомирський апеляційний суд
Справа №283/2970/18 Головуючий у 1-й інст. Тимошенко А. О.
Категорія 22 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

з участю секретаря судового засідання Пеклін Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

виділені матеріали за заявою Малинської районної державної адміністрації Житомирської області та Чоповицької селищної ради Малинського району Житомирської області про забезпечення позову

у цивільній справі №283/2970/18 за позовом Малинської районної державної адміністрації Житомирської області та Чоповицької селищної ради Малинського району Житомирської області до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів орендної плати за користування земельною ділянкою

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Малинського районного суду Житомирської області від 27 лютого 2019 року, яка постановлена під головуванням судді Тимошенка А.О. у м. Малині,

в с т а н о в и в:

У грудні 2018 року Малинська районна державна адміністрація Житомирської області (надалі - Малинська РДА) та Чоповицька селищна рада Малинського району Житомирської області (надалі - Чоповицька селищна рада) звернулися до суду із заявою про забезпечення вищевказаного позову шляхом заборони вчинення будь-яких дій щодо приміщення контори та їдальні (комплексу), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Заяву обґрунтовували тим, що після переходу до відповідача права власності на нерухоме майно, він не оформив право користування земельною ділянкою, яка належить до комунальної власності, хоча з часу виникнення у ОСОБА_1 права власності на нерухоме майно у нього виник обов`язок укласти та зареєструвати договір оренди на відповідну земельну ділянку, на якій розташовано його нерухоме майно. Фактично відповідач безоплатно використовував земельну ділянку без законних підстав. Із метою уникнення майнової відповідальності щодо відшкодування збитків (неодержаного доходу), заподіяних бюджету, відповідач може здійснити відчуження майна, що утруднить або зробить неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Малинського районного суду Житомирської області від 27 лютого 2019 року заяву задоволено частково. Заборонено ОСОБА_1 відчуження будівель контори та їдальні по АДРЕСА_1 . В задоволенні решті заяви відмовлено за безпідставністю.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та постановити нову про повернення заяви про забезпечення позову. Зазначає, що на час звернення із заявою про забезпечення позову не був сплачений судовий збір. За таких обстави, суд першої інстанції не повинен був чекати його оплати, а мав повернути заяву на підставі імперативної норми частини дев`ятої ст.153 ЦПК України. Також суд першої інстанції не звернув уваги на те, що Малинська РДА не має повноважень на звернення до суду, оскільки земельна ділянка, щодо якої виник спір, знаходиться у комунальній власності та право звернення до суду належить власнику земельної ділянки. Отже, у Малинської РДА не має повноважень подавати даний позов та заяву про його забезпечення, оскільки вона не є особою, права якої порушені.

У відзиві на апеляційну скаргу Малинська РДА просить ухвалу суду першої інстанції в задоволеній частині залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Зокрема зазначає, що ухилення відповідача від плати за фактичне використання земельної ділянки призвело до ненадходження до місцевого бюджету коштів, а на місцеві державні адміністрації покладений державний контроль за виконанням зобов`язань перед бюджетом та належним і своєчасним відшкодуванням шкоди, заподіяної державі.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову частково та забороняючи відповідачеві відчужувати приміщення контори та їдальні, що знаходяться по АДРЕСА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що позивачі просять стягнути з відповідача безпідставно збережені кошти орендної плати за користування земельною ділянкою, на якій знаходяться будівлі відповідача. Сума коштів, яку просять стягнути позивачі, є значною та з огляду на надані докази, не безпідставною. Невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, якщо його необхідно буде виконувати за рахунок належного відповідачу майна і обраного виду буде достатньо для забезпечення позову, а тому немає потреби забороняти вчиняти будь-які дії щодо нерухомості.

Відповідно до частин першої та другої ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктами першим та другим частини першої ст.150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходиться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії. Стаття 150 ЦПК України не мітить вичерпного переліку видів забезпечення позову.

Окрім того, за приписами частини п`ятої ст.151 ЦПК України до заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі. Разом із тим, суд встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу (частина дев`ята ст.153 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги відносно того, що заяву про забезпечення позову слід повернути, оскільки на час її подання не був сплачений судовий збір та приписи частини дев`ятої ст.153 ЦПК України носять імперативний характер не є актуальними на час подання відповідачем апеляційної скарги (16 травня 2019 року) з огляду на те, що заява про забезпечення позову на час її розгляду судом першої інстанції (27 лютого 2019 року) була оплачена судовим збором (30 січня 2019 року) та із акту державного виконавця від 08 травня 2019 року вбачається, що державним виконавцем було доведено до відома відповідача ОСОБА_1 . резолютивну частину ухвали про забезпечення позову про заборону відчужувати будівлю контори та їдальні, що знаходяться на адресою: АДРЕСА_1 (а.с.41,58).

Посилання в апеляційній скарзі на те, що Малинська РДА не є належним позивачем у даній справі не змінює висновків суду першої інстанції, приймаючи до уваги ту обставину, що позивачем, окрім Малинської РДА, є також Чоповицька селищна рада, яка також подавала заяву про забезпечення позову.

Решта доводів апеляційної скарги є передчасними, оскільки стосуються розгляду спору до суті. Апеляційний суд не входить в обговорення спору по суті, оскільки апеляційна скарга подана на процесуальну ухвалу, яка до речі, виконана реально.

Позивачами ефективність заходів забезпечення позову не оскаржується, оскільки вони апеляційну скаргу на ухвалу про забезпечення позову у відмовній частині не подавали.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Малинського районного суду Житомирської області від 27 лютого 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 14 червня 2019 року.