У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2019 року

м. Харків

Справа № 617/692/15-ц

Провадження № 22-ц/818/1839/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого-судді Бровченка І.О.,

суддів: Бурлака І.В., Колтунової А.І.,

у порядку вирішення питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою адвоката Жовновача Антона Миколайовича, що діє в інтересах ОСОБА_2, на рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 10 листопада 2016 року в складі судді Уханьової І.С. по справі за позовом заступника прокурора Харківської області в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України, Харківського обласного управління лісового та мисливського господарства, Державного підприємства «Вовчанське лісове господарство» до Вовчанської районної державної адміністрації Харківської області, ОСОБА_2, Реєстраційної служби Вовчанського районного управління юстиції, третя особа: ОСОБА_3, про визнання недійсними розпоряджень та повернення земельної ділянки, -

встановив:

Рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 10 листопада 2016 року позовну заяву заступника прокурора Харківської області в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України, Харківського обласного управління лісового та мисливського господарства, Державного підприємства «Вовчанське лісове господарство» до Вовчанської районної державної адміністрації Харківської області, ОСОБА_2, Реєстраційної служби Вовчанського районного управління юстиції, третя особа: ОСОБА_3, про визнання недійсними розпоряджень та повернення земельної ділянки задоволено.

Визнано незаконним та скасовано розпорядження голови Вовчанської районної державної адміністрації від 21.11.2012 № 660 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для передачі їх у власність для індивідуального дачного будівництва» в частині надання ОСОБА_3 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва.

Визнано незаконним та скасовано розпорядження голови Вовчанської районної державної адміністрації від 19.07.2013 № 174 «Про затвердження Проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для передачі у власність 88 громадянам для індивідуального дачного будівництва за межами населених пунктів на території Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області» в частині передачі ОСОБА_3 у власність земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_1), загальною площею 0,0947 га, вартістю 194722 грн., для індивідуального дачного будівництва.

Визнано недійсним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яке внесено державним реєстратором реєстраційної служби Вовчанського районного управління юстиції на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 від 08.08.2013 № 4837012 та від 09.12.2014 № 17847264.

Зобов'язано ОСОБА_2 передати, а ДП «Вовчанське лісове господарство» прийняти земельну ділянку, площею 0,0947 га, (кадастровий номер НОМЕР_1), про що скласти акт прийому-передачі .

22 січня 2019 року адвокатом Жовновачем А.М. на рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 10 листопада 2016 року засобами поштового зв'язку подано апеляційну скаргу.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 19 лютого 2019 року визнано наведені причини пропуску строку для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення неповажними.

У задоволенні заяви адвоката Жовновача А.М. про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 10 листопада 2016 року - відмовлено.

Апеляційну скаргу адвоката Жовновача А.М., що діє в інтересах ОСОБА_2, на рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 10 листопада 2016 року по справі за позовом заступника прокурора Харківської області в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України, Харківського обласного управління лісового та мисливського господарства, Державного підприємства «Вовчанське лісове господарство» до Вовчанської районної державної адміністрації Харківської області, ОСОБА_2, Реєстраційної служби Вовчанського районного управління юстиції, третя особа: ОСОБА_3, про визнання недійсними розпоряджень та повернення земельної ділянки залишено без руху.

Роз'яснено, що в разі невиконання у встановлений строк вищевказаних вимог у відкритті апеляційного провадження буде відмовлено у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

20 лютого 2019 року до Харківського апеляційного суду надійшла квитанція про сплату судового збору в сумі 2920,83 грн.

04 березня 2019 року на виконання ухвали Харківського апеляційного суду від 19 лютого 2019 року до суду надійшла квитанція про сплату судового збору в сумі 390,00 грн. та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

В обґрунтування клопотання адвокат Жовновач А.М. посилається на те, що 04 серпня 2016 року ним було подано клопотання про зупинення провадження у справі № 617/692/15-ц на підставі п. 4 ч. 1 ст. 201 ЦПК України (в редакції 2004 року) до розгляду цивільної справи № 635/5773/16-ц за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Державного підприємства «Харківська державна лісовпорядна експедиція», Державного підприємства «Вовчанське лісове господарство» про зобов'язання вчинити певні дії.10 січня 2019 року ОСОБА_2 отримано постанову Верховного Суду від 12 грудня 2018 року по справі № 635/5773/16-ц, якою встановлено відсутність права постійного користування у ДП «Вовчанське лісове господарство» на спірну земельну ділянку. Вважає, що після ухвалення Верховним Судом постанови 12 грудня 2018 року у справі № 635/5773/16-ц виникла ситуація конкурентних судових рішень різних інстанцій.

05 березня 2019 року до суду надійшли додаткові пояснення адвокта Жовновача А.М. до клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, в яких він зазначив, що провадження у справі № 635/5773/16-ц було відкрито 27 липня 2016 року, згідно положень ст. 157 ЦПК України в редакції 2004 року Харківський районний суд повинен був розглянути цивільну справу встрок до 27 вересня 2016 року, рішення було прийнято лише 18 травня 2017 року, яке було оскаржене органами прокуратури в апеляційному та в подальшому в касаційному порядку, остаточне рішення у справі № 635/5773/16-ц було прийнято Верховним судом 12 грудня 2018 року.

Згідно вимог частин другої-четвертої статті 10 ЦПК України в чинній редакції суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи пунктом 1 статті 6 Конвенції щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення у справі «Жоффер де ля Прадель проти Франції»).

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу «res judicata», тобто принципу остаточності рішення' згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановления нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Рябих проти Росії»).

Безпідставне та необґрунтоване поновлення строків на апеляційне оскарження рішення суду є порушенням законних права та інтересів сторін і суперечить принципу правової визначеності та праву на справедливий суд, що закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (пункт 53 рішення Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України», заява № 32053/13).

Разом з тим, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції.

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (пункт 8 статті 129 Конституції України).

При цьому, забезпечення апеляційного оскарження рішення суду має бути здійснено судами з урахуванням принципу верховенства права і базуватися на справедливих судових процедурах, передбачених вимогами положень законодавства, які регулюють вирішення відповідних процесуальних питань.

Станом на момент ухвалення рішення суду першої інстанції процедура апеляційного оскарження рішення була врегульована, зокрема, положеннями статей 292, 294, 297 ЦПК України.

Відповідно до пункту 13 статті 1 «Перехідні положення» ЦПК України, який набув чинності 15 грудня 2017 року, судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 294 ЦПК України в указаній редакції апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Частиною 3 ст. 297 ЦПК України було встановлено, що апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 294 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали особа має право звернутися до апеляційного суду з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, судя -доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Незалежно від поважності причини пропуску строку апеляційного оскарження апеляційний суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга прокурора, органу державної влади чи органу місцевого самоврядування подана після спливу одного року з моменту оголошення оскаржуваного судового рішення.

Згідно вимог статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення також в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (стаття 7).

Згідно рішення Конституційного Суду України № 1 -рп/99 від 09 лютого 1999 року у справі № 1-7/99 в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Станом на момент ухвалення рішення суду першої інстанції у даній справі закон не передбачав обов'язок суду апеляційної інстанції відмовити у відкритті апеляційного провадження незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження у випадку подання апеляційної скарги після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, а пов'язував можливість відкриття апеляційного провадження з оцінкою судом поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження (частина третя статті 297 ЦПК України у відповідній редакції).

Такий правовий висновок викладено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі № 369/8537/15-ц, постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 635/8219/15-ц.

Аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об'єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Перелік поважності причин, які враховуються для поновлення пропущеного строку, законом не встановлено, вони визначаються у кожному конкретному випадку, виходячи з певних обставин, які мають юридичне значення.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об'єктивно непереборними і пов'язані з дійсними істотними труднощами для вчинення процесуальних дій.

Відповідно до положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, згідно з якою кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов'язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментарія ОСОБА_8 проти Іспанії» заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов'язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany).

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права зобов'язує сторону самостійно цікавитися перебігом розгляду його справи. Тривала відсутність такого інтересу свідчить про його небажання добросовісно користуватися своїми процесуальними правами.

Отже, у випадку пропуску строку апеляційного оскарження підставами для розгляду апеляційної скарги є лише наявність поважних причин (підтверджених належними доказами), тобто обставин, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій.

Дотримання строків оскарження судового рішення є однією із гарантій додержання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся із скаргою до суду вищої інстанції, відносини стають стабільними.

Таким чином, виконання обов'язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту апеляційної скарги, покладається на особу, яка має намір її подати, а тому остання повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї для цього дії.

Відповідно до Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року.

Згідно з пунктом 11 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанції розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Частиною 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до ст. 354 ЦПК в редакції, чинній на день подання апеляційної скарги, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Відповідно до пунктів 6, 7 частини 2 статті 43 ЦПК України (в чинній редакції) передбачено, що учасники справи зобов'язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строк та виконувати інші процесуальні обов'язки, визначені законом або судом.

Частиною 1 статті 44 ЦПК України (в чинній редакції) передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Частиною 1 ст. 123 ЦПК України (в чинній редакції) визначено, що строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Згідно вимог ч.1 ст. 126 ЦПК України (в чинній редакції) право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Разом із тим, статтею 423 ЦПК України (в чинній редакції) передбачено підстави перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.

Так, рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Як було встановлено в ухвалі Харківського апеляційного суду від 19 лютого 2019 року, ОСОБА_2 був залучений до участі у справі як відповідач, його представник - адвокат Жовновач А.М. був належним чином повідомлений про розгляд справи, що підтверджується наявними в матеріалах справи його підписами в явочних листах, поданими ним під час розгляду справи заявами та клопотаннями, приймав участь в судових засіданнях. Крім того, в матеріалах справи міститься рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення повторної копії рішення від 10 листопада 2016 року з відміткою про його отримання ОСОБА_9 01 грудня 2016 року. (а.с. 250 том 1).

Апеляційна скарга на рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 10 листопада 2016 року подана до суду з пропуском строку на апеляційне оскарження судового рішення, а саме 22 січня 2019 року.

Стосовно посилань апелянта як на підстави поновлення строку на апеляційне оскарження на клопотання про зупинення провадження у справі № 617/692/15-ц до розгляду цивільної справи № 635/5773/16-ц за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Державного підприємства «Харківська державна лісовпорядна експедиція», Державного підприємства «Вовчанське лісове господарство» про зобов'язання вчинити певні дії, а також на отримання 10 січня 2019 року постанови Верховного Суду від 12 грудня 2018 року по справі № 635/5773/16-ц, якою встановлено нові обставини, необхідно зазначити, що процесуальним законом вказані обставини не пов'язані з перебігом строку на апеляційне оскарження, що, в свою чергу, не впливає на сплив строку на апеляційне оскарження судового рішення від 11 листопада 2016 року, і не є підставами для поновлення строку на апеляційне оскарження відповідного судового рішення в розумінні положень цивільного процесуального законодавства України.

Разом із тим, адвокат Жовновач А.М. зазначає, що ухваленими судовими рішеннями, зокрема постановою Верховного Суду від 12 грудня 2018 року по справі № 635/5773/16-ц встановлено відсутність права постійного користування у ДП «Вовчанське лісове господарство» на спірну земельну ділянку, тобто нові обставини, на що і вказує сам апелянт.

В такому випадку апелянт, посилаючись на встановлення судовими рішеннями нових обставни, що мають істотне значення для справи, не позбавлений права звернутися до суду із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами в порядку глави 3 ЦПК України.

Відповідно до частин 3, 4 статті 357 ЦПК України, апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Згідно вимог п. 4 ч. 1 ст. 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Оцінивши викладені в заявах поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, суд дійшов висновку, що зазначені доводи скаржника та вказані обставини, на які він посилається як на підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження не можуть бути визнані судом як поважні причини пропуску строку та не є підставами для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду.

Таким чином, клопотання адвоката Жовновача А.М. про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду задоволенню не підлягає.

Враховуючи вищевикладене, у відкритті апеляційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 294, 297 (в редакції до 03 жовтня 2017 року), ст. 357, ст. 358 ЦПК України, суд -

ухвалив :

У задоволенні клопотання адвоката Жовновача Антона Миколайовича про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 10 листопада 2016 року - відмовити.

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою адвоката Жовновача Антона Миколайовича, що діє в інтересах ОСОБА_2, на рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 10 листопада 2016 року в складі судді Уханьової І.С. по справі за позовом заступника прокурора Харківської області в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України, Харківського обласного управління лісового та мисливського господарства, Державного підприємства «Вовчанське лісове господарство» до Вовчанської районної державної адміністрації Харківської області, ОСОБА_2, Реєстраційної служби Вовчанського районного управління юстиції, третя особа: ОСОБА_3, про визнання недійсними розпоряджень та повернення земельної ділянки.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її підписання суддями безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - суддя - І.О. Бровченко

Судді : І.В. Бурлака

А.І. Колтунова