Справа № 465/1019/18 Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М.
Провадження № 22-ц/811/1107/19 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Жукровської Х.І.

з участю представника заявника ОСОБА_1 , представника заінтересованої особи Яворської О.І.

розглянувши в приміщенні Львівського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради на рішення Франківського районного суду м. Львова від 18 квітня 2018 року в складі судді Ванівського Ю.М. у справі за заявою ОСОБА_2 , з участю заінтересованих осіб Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради та Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» про встановлення факту, що має юридичне значення,-

встановила:

У лютому 2018 року заявник ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Заяву обґрунтовувала тим, що на підставі свідоцтва про реєстрацію права власності їй на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 . Вказана квартира підвалом не забезпечена, що слідує із договору купілі-продажу квартири. Починаючи з моменту набуття права приватної власності на помешкання, використовує підвальне приміщення, яке розташовано під житловою кімнатою її квартири, вхід у яке здійснюється виключно через її квартиру, де проведено ремонт за рахунок її коштів. Просила заяву задовольнити.

Оскаржуваним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 18 квітня 2018 року заяву задоволено.

Встановлено факт про те, що підвальне (цокольне) приміщення, яке розташовано під житловою кімнатою квартири АДРЕСА_1 та позначено на поверховому плані будинку під індексом 1-2 загальною площею 19,4 кв.м. є допоміжним приміщенням.

Рішення суду оскаржила заінтересована особа Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, вважає рішення незаконним та таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального права, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що допоміжні приміщення перебувають у спільній власності усіх співвласників житлових та нежитлових приміщень і не можуть перебувати в одноосібній власності лише однієї особи, окремо не підлягають реєстрації.

Поряд з цим стверджує, що спірне приміщення є нежитловим, а не допоміжним.

Зокрема, спірне приміщення впродовж тривалого часу було об`єктом оренди і не використовувалось для обслуговування будинку, а саме об`єкт використовувався для роботи з дітьми, з 02.04.2014 року укладено договір оренди № Ф-8981-14 між Управлінням комунальної власності та ОСОБА_2 для господарських потреб.

Звертає увагу на те, що для розмежування понять допоміжні приміщення багатоквартирного будинку та нежитлові приміщення у багатоквартирному будинку законодавцем визначено технічні характеристики такого приміщення та його значення для експлуатації всього будинку.

Жодних доказів того, що спірні приміщення є допоміжними позивач не надала.

Крім цього, в реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідне приміщення зареєстроване за територіальною громадою м. Львова саме як нежитлове. Право власності Львівської міської ради на спірний об`єкт підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, яке є чинним і ніким не оспорюється, відтак Львівську міську раду, як власника майна, було позбавлено права власності на спірне нежитлове приміщення.

Звертає увагу на те, що суд першої інстанції дійшов відповідних висновків лише на підставі висновку спеціаліста, однак в матеріалах справи відсутні докази щодо підтвердження його спеціалізації.

Спірні приміщення знаходяться в підвалі (цоколі) житлового будинку на АДРЕСА_2 , тому зміна правового режиму приміщень у ньому можлива внаслідок приватизації житлових та нежитлових приміщень, у зв`язку з цим житлові та нежитлові приміщення, які не були відчужені на користь фізичних та юридичних осіб належать до комунальної власності територіальної громади міста, що відповідає практиці Верховного Суду (справа № 910/16133/16 та справа № 914/336/16).

Просить скасувати рішення Франківського районного суду м. Львова від 18 квітня 2018 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково враховуючи таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленимицією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України).

Згідно із ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що власники квартир є власниками допоміжних приміщень, конструктивних елементів зовнішнього та внутрішнього благоустрою, незалежно від способів отримання права власності на квартири (під час приватизації чи в разі здійснення цивільно-правових угод).

Чинним законодавством не передбачено механізм передачі у власність громадян допоміжних приміщень будинку, також як і право власників квартир багатоквартирних будинків на розпорядження своєю частиною зазначених приміщень.

Допоміжні приміщення стають об`єктами права спільної власності співвласників багатоквартирного будинку, тобто їх спільним майном, одночасно з набуттям громадянами права власності на квартири у відповідності з вимогами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Приміщення, що знаходяться у спільній власності, є невід`ємною частиною будинку, тому переходять до набувача разом з відчуженням самої квартири.

Власники квартир є власниками допоміжних приміщень, конструктивних елементів зовнішнього та внутрішнього благоустрою, незалежно від способів отримання права власності на квартири (під час приватизації чи в разі здійснення цивільно-правових угод).

При цьому, суд врахував, що допоміжними є приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення).

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст. 293 ЦПК України передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік фактів, що мають юридичне значення та які встановлюються в судовому порядку передбачений із ч. ч. 1, 2 ст. 315 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утримання; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного чи природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно із ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

В свою чергу, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (ч. 4 ст. 315 ЦПК України).

Як роз`яснено у п. 3 постанови Пленум Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" (зі змінами і доповненнями), у тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчому судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Згідно із ч. 6 ст. 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с. 11). Зареєстрована у зазначеній квартирі з 22.08.2000 року.

Вказана квартира підвалом не забезпечена.

Заявниця ОСОБА_2 зазначає, що починаючи з моменту набуття права приватної власності на помешкання, вона використовується підвальне приміщення, яке розташовано під житловою кімнатою квартири, вхід у яке здійснюється виключно через її квартиру АДРЕСА_3 .

З метою приведення об`єкту нерухомого майна до належного стану заявник неодноразово зверталась до державних установ з проханням обстежити дане приміщення на предмет дотримання державних будівельних норм.

Тривалий час заявниця використовувала спірні приміщення на підставі договору оренди нерухомого майна від 31.03.2014 року № Ф-8981-14, що не заперечується заінтересованою особою.

З відповіді Управління комунальної власності від 2016 року № 2302 слідує, що вхід до орендованих приміщень здійснюється виключно з коридору загального користування. Роз`яснено, що розгляд заяв щодо дотримання державних будівельних норм при проведенні будівельних робіт належить до Франківської районної адміністрації. Повідомлено, що приєднання допоміжних приміщень регулюється ухвалою Львівської міської ради № 3808 від 29.07.2010 року (а.с. 5).

Згідно Звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій цокольного приміщення під індексом 2-1 житлового будинку АДРЕСА_2 встановлено, що стан нежитлового приміщення під індексом 1-2 площею 19,4 кв.м. в цілому визначений, як стан - 1 (нормальний). У зв`язку з тим, що через дане приміщення проходять комунікації інженерних мереж (ввід водопроводу та каналізаційний випуск) - дане приміщення може використовуватись тільки як допоміжне для технічних цілей (а.с. 33-34).

Наведене свідчить про підставність доводів апелянта про те, що для розмежування понять допоміжні приміщення багатоквартирного будинку та нежитлові приміщення у багатоквартирному будинку значення мають технічні характеристики відповідного приміщення та його значення для експлуатації всього будинку.

Поряд з цим, в матеріалах справи наявний Технічний паспорт від 26.04.2012 року на нежитлове приміщення 2-1/19,4 м.кв. за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 4).

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 03.12.2013 року Львівська міська рада є власником нежитлового приміщення, площею 19,4 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 (а.с. 52).

Спірний об`єкт нерухомості у такому ж статусі (нежитлове приміщення) орендувався і заявницею ОСОБА_2 .

Таким чином, із заяви поданої ОСОБА_2 в порядку окремого провадження вбачається спір про право цивільне, а саме про право власності Львівської міської ради на нежитлове приміщення площею 19,4 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 , яке заявник вважає допоміжним приміщенням, відтак об`єктом права спільної власності співвласників багатоквартирного будинку.

Наведене дає підстави для висновку, що між ОСОБА_2 та Управлінням комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради виник спір про право, який має вирішуватися в порядку позовного провадження.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвалене у справі судове рішення, яка розглянута в порядку окремого провадження, не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України, що в силу частини шостої статті 294 та частини четвертої статті 315 ЦПК України є підставою для його скасування із залишенням заяви без розгляду.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради підлягають стягненню понесені судові витрати у сумі 1921 грн.

Керуючись ст.ст. 294, 268, 315, 367, 374, 377, 382-384 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради - задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 18 квітня 2018 року- скасувати.

Заяву ОСОБА_2 з участю заінтересованих осіб Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради та Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» про встановлення факту, що має юридичне значення- залишити без розгляду.

Роз`яснити заявнику ОСОБА_2 , що вона має право подати позов на загальних підставах.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання АДРЕСА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (місце знаходження 79006, м. Львів, пл. Галицька, 15) судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 1921 (одна тисячі дев`ятсот двадцять одна) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 25 вересня 2019 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк