ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2983/19 Справа № 215/4175/18 Суддя у 1-й інстанції - Красюк К. І. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого- судді Бондар Я.М.,

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Північний гірничозбагачувальний комбінат»,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 в інтересах якого дії представник ОСОБА_2 на рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 листопада 2018 року, ухваленого суддею Красюк К.І. у м.Кривому Розі, повний текст судового рішення складено 26 листопада 2018 року,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся із позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ПрАТ «ПІВНГЗК») про відшкодування моральної шкоди, в зв'язку з ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків.

В обґрунтування позову зазначив, що він працював в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища на підприємстві відповідача 21 рік 4 місяці. Внаслідок виконуваної роботи на підприємстві із несприятливими умовами праці, отримав професійне захворювання: двохкохлеарний неврит, яке виникло в умовах впливу на організм шуму, який перевищував ПДР на 3-5 ДБА. Останнім висновком МСЕК

від 17.09.2004 року позивачу встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 45% по професійному захворюванню вібраційна хвороба та туговухість, та встановлено третю групу інвалідності безстроково.

Внаслідок отриманого професійного захворювання позивач не має змоги вести звичайне життя, тому що постійно зазнає та терпить фізичний біль у суглобах, оніміння і слабкість в руках і ногах, стискаючий біль в області серця при фізичному навантаженні, шум у вухах, зниження слуху, підвищену дратливість і втомлюваність. Захворювання вимагає додаткових зусиль для організації його життя, постійно приймати медикаментозне лікування, а підвищена дратливість і втомлюваність викликає небажання спілкування з оточуючими людьми, його нормальні життєві зв'язки порушено внаслідок неможливості вести активний спосіб життя. Просив стягнути на його користь з відповідача 160000 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я.

Рішенням Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 листопада, позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», задоволені частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 37230 (тридцять сім тисяч двісті тридцять) гривень на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок втрати професійної працездатності, без нарахування та утримання податку з доходів фізичних осіб та інших зборів та платежів.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави в судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) грн 80 коп.

У решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2, просить змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, збільшивши його до заявлених позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, представник позивача зазначає, що визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості і справедливості. Вважає, що суд, визначаючи розмір моральної шкоди не в повній мірі врахував конкретні обставини справи, а саме відсоток втрати позивачем працездатності, ступінь тяжкості професійного захворювання, пов'язані із ним моральні страждання позивача, істотність вимушених змін в його житті, важкість стану здоров'я, ступінь вини відповідача, тому вважає визначену судом суму необґрунтовано заниженою.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 відповідно до записів у його трудовій книжці, в період з 1972 року по 1987 рік та з 1989 року по 2000 рік працював на підприємстві Ордена Леніна Північному гірничозбагачувальному комбінаті імені Комсомолу України, який згодом було перейменовано на Північний гірничозбагачувальний комбінат, та який 31.10.1986 року перетворено на ВАТ «Північний гірничозбагачувальний комбінат», з 04.04.2011 року на ПАТ «Північний гірничозбагачувальний комбінат», а з 05.05.2016 року на ПрАТ «Північний гірничозбагачувальний комбінат») за різними спеціальностями, зокрема: помічником машиніста екскаватора, машиністом екскаватора. Наразі, працює на вказаному підприємстві по теперішній час, що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с. 14-16).

Висновком МСЕК (медико-соціальної експертної комісії) від 16.09.1996 року позивачу вперше встановлено 30% втрати професійної працездатності в зв'язку з професійним захворюванням та третя група інвалідності.

Висновком МСЕК від 28.09.1997 року встановлено 35% втрати професійної працездатності та третя група інвалідності.

Висновком МСЕК від 11.10.1999 року встановлено 50% втрати професійної працездатності та третя група інвалідності.

Висновком МСЕК від 17.09.2004 року позивачу встановлено 45% втрати професійної працездатності та третя група інвалідності в зв'язку з професійним захворюванням вібраційна хвороба та туговухість безстроково.

Відповідно до Акту розслідування професійного захворювання від 01.08.1996 року ОСОБА_1 протягом 21 року 4 місяців працював в умовах впливу на організм вібрації від 102-109 дб, при нормі 101 дб, причиною чого була відсутність віброкрісла та недосконалість обладнання (а.с.17).

Відповідно до Акту №81 розслідування професійного захворювання від 22.09.1998 року ОСОБА_1 протягом 24 років працював в умовах впливу на організм шуму, який перевищував ПДР на 3-5 ДБА (а.с. 18).

З дослідженого Акту №23 розслідування професійного захворювання

від 06.08.2004 року слідує, що професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи з 1989 року по 1996 рік помічником машиніста екскаватора, машиністом екскаватора, з 1996 року по 2004 рік слюсарем черговим та з ремонту устаткування ОСОБА_1 виконував роботи, які характеризувались впливом на організм пилу, параметри якого перевищували ГДК (а.с. 19).

Із досліджених судом виписок з історії хвороби та виписок-епікризів із медичної карти, встановлено, що ОСОБА_1 має професійні захворювання: з 1994 року - остеохондроз поперекового від. хребта, з 1996 року - вібраційна хвороба, з 1998 року - нейросенсорна приглухуватість, з 2004 року - вертеброгенна люмбоішіалгія, сідеросилікоз 1 ст., з 2005 року - розповсюджений остеохондроз з корінцевим синдромом, з 2007 року - вібраційна хвороба 2 ст. Неодноразово проходив лікування через погіршення стану здоров'я. Наразі стан помірно тяжкий.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог керувався вимогами ст. 153, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України, ст.13 ЗУ «Про охорону праці» й виходив з того, що між сторонами склалися трудові правовідносини, позивач отримав професійне захворювання під час роботи у відповідача, у зв'язку з чим на відповідача покладено обов'язок відшкодувати позивача моральну шкоду у зв'язку з отриманими ним на виробництві професійними захворюваннями.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що, надані позивачем докази підтверджують, що ушкодження здоров'я у вигляді отримання професійного захворювання, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань відбулося при виконанні ним трудових обов'язків на підприємстві відповідача ПрАТ «ПІВНГЗК» та з його вини.

Проте, не можна погодитись із застосованими судом першої інстанції правовими нормами, оскільки на час виникнення спірних правовідносин діяли інші правові норми.

Судом було встановлено, що вперше висновком МСЕК (медико-соціальної експертної комісії) від 16.09.1996 року позивачу встановлено 30% втрати професійної працездатності в зв'язку з професійним захворюванням та третя група інвалідності, тобто моментом виникнення правовідносин є вересень 1996 року.

До спірних правовідносин, що виникли з підстави відповідальності за заподіяння шкоди у зв'язку із ушкодженням здоров'я позивача, підлягають застосуванню норми ЦК УРСР від 18.07.1963 р., що діяв на час виникнення спірних правовідносин -16.09.1996 року.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України встановлюють, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно роз'яснень викладених у п.5 Постанови Пленум Верховного Суду України «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року, оскільки питання про відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодуванню моральної шкоди у цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Так, відповідно до ст.440 ЦК УРСР, шкода, заподіяна особі або майну громадянина, а також шкода, заподіяна організації, підлягає відшкодуванню особою, яка заподіяла шкоду, у повному обсязі, за винятком випадків, передбачених законодавством Союзу РСР.

Стаття 440-1 ЦК УРСР, передбачала, що моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди.

Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п'яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Згідно ст.456 ЦК УРСР, у разі заподіяння громадянину каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, пов'язаних з виконанням ним трудових обов'язків, організація або громадянин, відповідальні за шкоду, зобов'язані відшкодувати потерпілому у повному розмірі втрачений заробіток, а також виплатити потерпілому (членам сім'ї та особам, які перебували на утриманні померлого) одноразову допомогу в установленому законом порядку. В разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

На час виникнення спірних правовідносин, також діяли "Правила відшкодування власником підприємства,установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків", затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 472 від 23.06.1993 року.

Відповідно п.1 вказаних Правил, власник підприємства, установи і організації або уповноважений ним орган несе матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, а також за моральну шкоду, заподіяну потерпілому власником фізичного чи психічного впливу небезпечних або шкідливих умов праці.

Так, відповідно до п.2 Правил, доказом вини власника можуть бути акт про нещасний випадок на виробництві або акт про професійне захворювання.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.17 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Отже, з аналізу вищевказаних норм слідує, що право на відшкодування моральної шкоди позивачу виникає у разі, якщо встановлено причинний зв'язок між а ушкодженням здоров'я на виробництві.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно визначився із характером спірних правовідносин, але застосував не ту норму закону, яка підлягала застосуванню однак, це не призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Між тим, колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_2 щодо необґрунтованого розміру моральної шкоди, визначеного судом до стягнення з відповідача на користь позивача та вважає, що він визначений без повного урахування розяснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Так, судом встановлено, що в зв'язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він втратив професійну працездатність у розмірі 30% з 1996 року, та у розмірі 45% з 2004 року безстроково. Як наслідок позивач вже з 45 років був обмежений у життєдіяльності, не мав змоги вести звичайне життя, тому що постійно зазнає та терпить фізичний біль, в зв'язку з чим був позбавлений можливості вести активний спосіб життя, аж до теперішнього часу.

Також, судом враховано, що позивач працював на підприємстві відповідача впродовж 21 року у шкідливих умовах виробничого середовища, йому встановлено 45 % втрати працездатності безстроково, взяв до уваги і характер професійного захворювання, пов'язаного із спричиненням йому фізичних та моральних страждань, його тривалість, і тяжкість, істотність вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі, і наслідки, що наступили. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, він періодично проходить лікування, незважаючи на постійні курси лікування покращення в стані здоров'я відсутнє.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, внаслідок отриманого професійного захворювання, тривалості праці позивача в шкідливих умовах, що перевищували нормативи, на ПрАТ «ПІВНГЗК», що потягло втрату працездатності, розмір втрати професійної працездатності, який встановлено позивачу безстроково, що свідчить про неможливість покращення стану його здоров'я в майбутньому, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити його з 37230 грн. до 65000 грн.

Керуючись ст.ст.367, ч.1 ст.369, ст.374, п.2 ч.1 ст.376, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 26 листопада 2018 року змінити, збільшивши розмір моральної шкоди, стягнутої з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 з 37230 (тридцяти сіми тисяч двісті тридцяти) грн. до 65000 (шістдесяти п'яти тисяч) грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 14 березня 2019 року.

Головуючий:

Судді: