Справа № 522/2568/19
Провадження № 2-з/522/181/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2019 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду м.Одеси Шкамерда К.С. дослідивши заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 обласної філії КП «Центр державної реєстрації» в особі Державного реєстратора ОСОБА_5 про відновлення становища, яке існувало до порушення,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 обласної філії КП «Центр державної реєстрації» в особі Державного реєстратора ОСОБА_5, про відновлення становища, яке існувало до порушення.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_1 просить відновити юридичне становище домоволодіння за адресою: м.Одеса, вул. Фонтанська дорога, 85, яке існувало раніше до 19.04.2018 року, шляхом скасування реєстрації житлового будинку за адресою: м.Одеса, вул. Фонтанська дорога, 85/2, за реєстровим номером 101 від 19.04.2018 року, та відповідного рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 25.04.2018 року №40817401, прийняте державним реєстратором ОСОБА_5 ОСОБА_4 обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації».

28.02.2019 року представник позивача адвокат ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_3 проводити реконструкцію та інші дії по зміні фізичного чи юридичного стану бєктів нерухомості та його елементів, що розташовано за адресою: м.Одеса, вул. Фонтанська дорога, 85/2.

В обґрунтування заяви представник позивача вказує, що відповідач здійснила виділення своєї частки в самостійний обєкт нерухомості без урахування встановленого нормативними актами порядку здобуття права власності та прав інших співвласників з порушенням вимог законодавства України. У процесі виділення своєї частки, відповідачем присвоєно частину прилеглої до будинку території, яку викладено мостінням та обнесено огорожею (парканом), які зазначено елементами ново виділеного будинку відповідача, і, в результаті виділення, утворене нерухоме майно становить площу більшу, ніж становила у складі спільного майна. Зі спільного будинку виділено самостійний будинок, при цьому приміщення відповідача знаходиться над приміщеннями позивача, що суперечить і логіці, і законодавству.

При проведенні виділення частки в окреме майно, співвласників, зокрема позивача, відповідачем не було сповіщено про це. Жодних домовленостей щодо виділу її частки у натурі та розподілу земельної ділянки, що є прилеглою до будинку, між відповідачем та іншими співвласниками не було. Як результат наявним є порушення відповідачем права власності позивача та інших співвласників вищевказаної будівлі.

Протягом останнього часу, на обєкт нерухомого майна за адресою: м.Одеса, вул. Фонтанська дорога, 85/2, який зареєстровано на імя відповідача, і стосовно юридичного існування якого ведеться даний судовий розгляд, завозяться будматеріали та знаходяться будівельники. За незначний час здійснені зміни: огорожа замінена на паркан, здійснюється знесення гаражу і зведення на його місці більш капітальної споруди. Наслідком зазначеного може стати зменшення території спільного майна, чим порушаться додаткові права співвласників.

Згідно з ч.1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частинами 1, 2 статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обовязку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі,або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобовязання. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з позовної заяви, заявник посилається на те, що за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 85 знаходиться житловий багатоповерховий будинок, що перебуває у спільній частковій власності декількох осіб, серед яких є заявник.

ОСОБА_3 було виділено із спільної власності частку, площею 38,7 кв.м., і зареєстровано як самостійний обєкт.

Заявник вважає, що для ефективного захисту порушених прав, необхідним є заборонити відповідачу проводити реконструкцію та інші дії по зміні фізичного чи юридичного стану обєктів нерухомості та його елементів задля збереження цілісності території співвласників домоволодіння та недопущення порушення їх права спільної власності.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим вимогам, а також мають бути безпосередньо повязанні з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

При цьому із заяви про забезпечення позову вбачається, що заявник просить заборонити проводити реконструкцію та інші дії по зміні фізичного чи юридичного стану обєктів нерухомості та його елементів, що розташовано за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 85/2, але не обґрунтовує необхідність вжиття заходів забезпечення позову.

Заявником також не надано доказів, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, зазначених в ч. 2 ст. 149 ЦПК України.

Відповідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

У справі FOGARTY v. THE UNITED KINGDOM (заява 37112/97), рішення від 21/11/2001 (параграфи 33, 34, 35) Європейський Суд зазначив, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави.

Заходи забезпечення позову не повинні порушувати принципу змагальності та процесуального рівноправ'я сторін.

На підставі наведеного суд дійшов висновків про те, що заявником не доведена необхідність забезпечення позову, також недоведене існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, а тому суд відмовляє у задоволенні заяви про забезпечення позову.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст. 149, 151 153, 260 ЦПК України, та постановою Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 обласної філії КП «Центр державної реєстрації» в особі Державного реєстратора ОСОБА_5 про відновлення становища, яке існувало до порушення - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м.Одеси протягом п'ятнадцяти днів з дня її складання.

Суддя К.С. Шкамерда