Єдиний унікальний номер 219/2780/17 Номер провадження 22-ц/804/598/19
У Х В А Л А

27 лютого 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Соломахи Л.І.

суддів Канурної О.Д., Мальованого Ю.М.

за участю:

секретаря судового засідання Сергєєвої К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області у залі судових засідань № 3 цивільну справу № 219/2780/17 за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором з апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на заочне рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 04 травня 2017 року у складі судді Брежнева О.А., -

В С Т А Н О В И В:

27 березня 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" (далі ПАТ КБ "Приватбанк") звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Зазначало, що відповідно до укладеного договору № б/н від 26 січня 2010 року відповідач отримала кредит в сумі 3 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Посилаючись на те, що свої зобов'язання за кредитним договором відповідач належно не виконує, грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, іншими витратами відповідно до умов договору банку своєчасно не надавала, що станом на 05 березня 2017 року відповідач має заборгованість за кредитним договором у розмірі 41 820,52 грн., а саме: 2 999,58 грн. - заборгованість за кредитом; 33 003,30 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 3 350,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; штрафи: 500,00 грн. (фіксована частина) та 1 967,64 грн. (процентна складова), просило стягнути з відповідача ОСОБА_1 зазначену заборгованість (а.с. 2 - 3).

Заочним рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 04 травня 2017 року позовні вимоги ПАТ КБ "Приватбанк" задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором № б/н від 26 січня 2010 року у сумі 36 002,88 грн., з яких заборгованість за кредитом - 2 999,58 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 33 003,30 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 377,43 грн. (а.с. 40 - 42).

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що між позивачем та відповідачем був укладений договір про споживчий кредит шляхом підписання позичальником заяви, яка разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає кредитно - заставний договір. Згідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 26 січня 2010 року станом на 05 березня 2017 року відповідач має заборгованість 41 820,52 грн., з яких 2 999,58 грн. - заборгованість за кредитом; 33 003,30 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 350 грн. - заборгованість за пенею та комісією; штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та Правил надання банківських послуг: 500 грн. (фіксована частина) та 1 967,64 грн. (процентна складова). Вимоги про стягнення заборгованості за кредитом у сумі 2 999,58 грн. та процентів за користування кредитом у розмірі 33 003,30 грн. є обгрунтованими.

Підстави для стягнення пені та комісії у сумі 3 350 грн., штрафів у сумі 500 грн. та 1 967,64 грн., які нараховані на основну суму зобов'язань, відсутні, оскільки відповідно до ст. 2 Закону України від 02.09.2014 року "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають в населених пунктах, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилась антитерористична операція. Місто Артемівськ (нині Бахмут) Донецької області, де зареєстрована та постійно проживає відповідач, відповідно до розпоряджень Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року № 1053-р та від 02.12.2015 року № 1275-р входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція (а.с. 40 - 42).

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27 грудня 2018 року заява відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 04 травня 2017 року залишена без задоволення (а.с. 61).

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 в апеляційній скарзі посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати заочне рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 04 травня 2017 року в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що про наявність заочного рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 04 травня 2017 року вона дізналася лише 03 грудня 2018 року, коли до бухгалтерії за місцем її роботи надійшла постанова державного виконавця про утримання із її заробітної плати грошових коштів на користь ПАТ КБ "ПриватБанк". Судових повісток про виклик до суду та копії судового рішення вона не отримувала.

Рішення суду вважає незаконним з наступних підстав:

1. суд не встановив укладання між банком та нею письмового кредитного договору, умови якого відповідають вимогам законодавства.

Суд встановив, що між банком і нею укладено договір споживчого кредиту шляхом підписання нею заяви позичальника, яка разом з запропонованими банком умовами про надання споживчого кредиту фізичним особам та тарифами складає кредитно-заставний договір.

Посилання суду на укладання кредитного договору шляхом її приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг не прийнятне. Верховний суд України, вирішуючи справи за позовами ПАТ КБ "ПриватБанк" про стягнення заборгованості за кредитними договорами неодноразово зазначав, що Умови та Правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи банку не є складовою частиною кредитного договору, бо вони не містять підпису позичальника, відсутні належні і допустимі докази, які б підтверджували, що саме їх розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника (постанова від 11.02.2015 року у справі №6- 240цс14, постанова від 11.03.2015 року у справі № 6-16цс15, постанова від 22 березня 2017 року у справі № 6-2320цс16).

Умови та правила надання банківських послуг лише інформують необмежене коло потенційних клієнтів-споживачів про спектр фінансових послуг банку (платіжні картки, вкладні операції, кредитні картки), обов'язки/права банку/клієнтів і інше. Їх не можна вважати змістом кредитного договору, укладеного між сторонами цієї справи, бо відсутня дата їх складання, вони не містять підпису відповідача, підписані тільки головою правління банку, в них немає реквізитів відповідача, а також жодної ідентифікуючої ознаки на предмет їх невід'ємності від заяви позичальника.

Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг не ідентифіковані шляхом зазначення реквізитів локального акту позивача, якими вони затверджені та введені в дію. Отже, взагалі невідомо, чи діяли надані суду Умови і правила надання банківських послуг станом на 26.01.2010 року - дату укладання, за версією позивача, договору приєднання. Відсутність ідентифікації Умов та Правил надання банківських послуг фактично надає можливість банку надавати Умови в будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені Умови погоджені з відповідачем. Суд не з'ясував, чим саме підтверджується дата їх введення в дію і чинність станом на 26.01.2010 року.

Заява позичальника, на яку посилається суд в оскаржуваному заочному рішенні, всупереч положенням ст. 536, частини 1 ст. 638, ст. 1054, частини 1 ст. 1055 ЦК України, ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", п. 6 частини 1 ст. 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління НБУ від 10.05.2007 року № 168, не містить доказів досягнення сторонами згоди щодо усіх істотних умов кредитного договору, зокрема, детального розпису сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним для споживача, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, дати видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інших умов надання кредиту; права дострокового повернення кредиту; річної відсоткової ставки за кредитом; строку дії договору; порядку зміни і припинення дії договору; номерів рахунків, на які споживач має повертати кредит та сплачувати проценти; інших умов, визначених законодавством.

Наявна в матеріалах справи копія документа з назвою "Справка об условиях кредитования с использованием кредитки "Универсальная", 55 дней льготного периода" не є доказом укладання з відповідачем кредитного договору, бо є інформаційним листом про діючі в установі банку умови кредитування і не містить застереження, що є невід'ємною складовою частиною кредитного договору. Зазначена "Справка об условиях... " також не ідентифікована шляхом зазначення реквізитів локального акту позивача, яким ці умови затверджені та введені в дію, у зв'язку з чим невідомо чи діяла зазначена довідка станом на 26 січня 2010 року.

Оскільки, заява позичальника не містить доказів того, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов кредитного договору, отже, немає правових підстав з огляду на частину 1 ст. 638 ЦК України вважати кредитний договір укладеним.

Доводи позивача про те, що між сторонами був укладений договір приєднання, який не потребує окремого підпису позичальника, є безпідставними, оскільки не ґрунтуються на вимогах Закону, зокрема, частини 4 ст. 203, частини 2 ст. 207, п. 2 частини 1 ст. 208, частини 1 ст. 1055 ЦК України, згідно яких належною формою кредитного договору є письмова форма; правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами.

Крім того, заява позичальника є копією невідомого походження, а відтак не є належним та допустимим доказом у справі. В порушення вимог Національного стандарту України "Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів", затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 року № 55, Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015 року № 1000/5, вірність її з оригіналом не засвідчена належним чином (не має напису "З оригіналом згідно", відомостей про посаду, прізвище, ім'я, по-батькові особи позивача, що засвідчує копію, дату такого засвідчення).

2. Заочне рішення не містить посилань на первинні документи бухгалтерського обліку, на підставі яких суд встановив факти отримання відповідачем кредиту в сумі 3 000 грн., наявності станом на 05 березня 2017 року заборгованості за кредитом у сумі 2 999,58 грн. та заборгованості по процентам у сумі 33 003,30 грн.

Суд дійшов висновку про наявність боргу за кредитом на підставі представленого позивачем розрахунку заборгованості, який є одностороннім документом та не є первинним документом бухгалтерського обліку в розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ № 254 від 18.06.2003 року, Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ № 566 від 30.12.1998 року.

3. В оскаржуваному рішенні відсутні посилання на встановлені судом об'єктивні докази відкриття відповідачу карткового рахунку та отримання відповідачем платіжної картки, на яку за версією позивача йому зарахували кредит у сумі 3000 грн.

Згідно описової частини оскаржуваного рішення відповідач відповідно до укладеного договору № б/н від 26.01.2010 року отримав кредит в розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Отже, суттєва умова договору - строк його дії, має бути визначена по строку дії картки. Жодних відомостей, про номер картки, дату її видачі, строк її дії ні позовна заява, ні додані до неї документи, ні оскаржуване рішення не містять.

4. Суд у мотивувальній частині рішення не навів розрахунок боргу, зокрема, по процентам, та мотивів, за яких суд вважав, що банк надав розрахунок заборгованості по процентам, який відповідає дійсному. Суд лише констатував, що сума боргу по процентам дорівнює 33 003,30 грн., тобто в одинадцять разів перевищує суму боргу за кредитом 2999,58 грн. Суд не зазначив за який період часу утворився борг по процентам.

Як зазначає позивач у позовній заяві, п. 9.12. Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий самий строк.

Оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, за версією позивача, є складовою частиною договору, то строк його дії необхідно визначати саме по вказаному п. 9.12. Тим більше, що по-перше, позов чи додані до нього документи не містять підстав визначення і переважного застосування строку користування кредитом по строку дії картки всупереч положенню п. 9.12. Умов, а по - друге, в матеріалах справи відсутні об'єктивні докази отримання відповідачем конкретної картки, по строку дії якої можна було б визначити кінцевий термін повернення кредиту.

З огляду на положення п. 9.12. Умов та Правил надання банківських послуг договір не може лонгуватися невизначене, безкінченне число разів, він може бути автоматично пролонгований лише один раз, бо можливість такої пролонгації безпосередньо пов'язана з тією обставиною, чи інформували сторони одна одну протягом 12 місяців з моменту підписання договору про його припинення.

Оскільки договір, за версією позивача, укладений 26.01.2010 року, то строк його дії відповідно до п. 9.12. Умов та Правил надання банківських послуг сплинув 27.01.2011 року, а у разі автоматичної пролонгації - 28.01.2012 року.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 зазначила, що відповідно до частини 1 ст. 1048, частини 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Отже, суд не мав правових підстав для нарахування процентів станом на 05.03.2017 року, бо після спливу визначеного договором строку кредитування у цій справі 27.01.2011 оку, а у разі автоматичної пролонгації 28.01.2012 року, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилось.

5. Позов заявлений за межами строку позовної давності. Згідно оскаржуваного рішення позивач надав відповідачу кредит у сумі 3000 грн. відповідно до договору № б/н від 26.01.2010 року. Суд задовольнив вимогу позивача про стягнення з відповідача основної заборгованості за кредитом у сумі 2 999,58 грн. Тобто, на погашення кредиту, за версією позивача, надійшло від відповідача 0,42 грн. (3000,00 - 2999,58). Наявна в матеріалах справи копія документа з назвою "Справка об условиях кредитования с использованием кредитки "Универсальная", 55 дней льготного периода" передбачає, що погашення кредиту має відбуватись щомісячно у сумі не менше ніж 7% від заборгованості до 25 числа місяця, наступного за звітним. Отже, позивач вже 25 лютого 2010 року довідався про порушення його прав відповідачем, бо на погашення кредиту надійшло 0,42 грн. і відповідно 26.02.2010 року набув право звернутися з позовом до відповідача. Відлік строку позовної давності починається з 26 лютого 2010 року і відповідно строк позовної давності сплинув 27 лютого 2013 року. Позов поданий до суду 27.03.2017 року, тобто за межами строку позовної давності.

Відповідач був позбавлений можливості заявити суду першої інстанції про застосування до спірних відносин позовної давності, бо взагалі не знав про розгляд судом спірного позову, а заява про перегляд і скасування заочного рішення і призначення справи до розгляду за правилами загального провадження залишена судом першої інстанції без задоволення.

Сплив позовної давності відповідно до частини 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові.

Враховуючи недоведеність позовних вимог, сплив 27 лютого 2013 року строку позовної давності, про застосування якої відповідач була позбавлена можливості заявити у суді першої інстанції, просила застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі (а.с. 66 - 75).

Позивач ПАТ КБ "Приватбанк" у письмовому відзиві на апеляційну скаргу просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а заочне рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 04 травня 2017 року залишити без змін.

Зазначає, що підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 26.01.2010 року, позивач тим самим уклав з відповідачем договір, який відповідно до ст. 634 ЦК України є договором приєднання.

Позивачем суду надана копія анкети-заяви від 26.01.2010 року, з якої вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе заповнена особисто, також з копії анкети-заяви чітко вбачається, що останній висловив згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки "Універсальна" та особистим підписом засвідчила (в), що "Я ознайомився і згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку, які були мені представлені для ознайомлення в письмовому вигляді. Своїм підписом я підтверджую факт отримання повної інформації про умови кредитування в ПриватБанку, а також його місцезнаходження. Я висловлюю згоду з тим, що дана заява разом з пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між мною і банком договір. Я підтверджую що вся надана мною інформація вірна. Зобов'язуюсь про всі зміни повідомляти банк не пізніше 15 діб з моменту їх виникнення".

До матеріалів справи долучено "Довідку про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна" з якої чітко вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,5 % (30% на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо. З довідкою клієнт ознайомлена, що підтверджується її підписом. Тобто, сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови.

Розрахунок заборгованості підтверджується випискою по рахунку, якою підтверджується, що відповідачу було відкрито картрахунок, на який встановлено кредитний ліміт та чітко прослідковується, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку Універсальна, оскільки без наявності картки проведення вказаних операцій є неможливим. Також з розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів вбачається, що позивач частково сплачував заборгованість за договором.

Відповідачем не доведено відсутність заборгованості та, відповідно, виконання умов договору належним чином, не спростований розрахунок заборгованості, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались.

Посилається на те, що даний кредитний продукт має певні особливості та відмінності від інших кредитних договорів. Безпосередньо в загально прийнятих договорах істотні умови мають чіткий строк виконання та точний щомісячний платіж визначений чітко в грошових одиницях - ануїтет, тощо.

Згідно договору у цій справі відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов'язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту.

Згідно Умов та Правил картковий рахунок - це поточний рахунок, на якому враховуються операції по платіжній картці.

Згідно Умов обслуговування банк відкриває клієнту картрахунок, видає клієнту картки, їх вид та строк дії визначено в Заяві та в Пам'ятці клієнта.

Дія договору пролонгується кожні 12 місяців. Картковий рахунок діє до повного виконання, а строк дії картки зазначено на самій картці.

Отже заперечення Відповідача щодо закінчення строку дії кредитного договору не обгрунтовані.

Щодо строків позовної давності, то кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки.

Верховний суд України неодноразово висловлювався відносно сроку виконання зобов'язань по кредитам, що надаються у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитні картки, а саме 19.03.2014 року справа № 6-14цс14, 18.06.2014 року справа №6-61цс 14, згідно яких відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця.

Відповідачу було видано кредитні картки НОМЕР_1 та НОМЕР_2, остання з яких зі строком дії до 08.2017 року, тобто до 31.08.2017 року.

Позивач звернувся до суду з позовом 07.03.2017 року, тобто до спливу строку позовної давності.

Зауважує, що згідно виписки по рахунку відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов'язання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобов'язання за договором, а тому посилання відповідача на те, що він не був ознайомлений з умовами кредитування не має прийматись судом до уваги (а.с. 99 - 101).

У судове засідання апеляційного суду 27 лютого 2019 року сторони не з'явилися.

Представник позивача ПАТ КБ "Приватбанк" та відповідач ОСОБА_1 надіслали заяви про розгляд справи у їх відсутність (а.с. 98, а.с. 108).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, зокрема, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до частини 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Посилаючись в апеляційній скарзі на те, що воскаржуваному рішенні відсутні відомості щодо отримання відповідачем платіжної картки, на яку, за версією позивача, їй зарахували кредит у сумі 3000 грн., що суд у мотивувальній частині рішення не навіврозрахунок боргу, зокрема, по процентам тане зазначив період за який утворилася заборгованість за процентами, які мають нараховуватися лише в межах погодженого сторонами строку кредитування, що суд не мав правових підстав для нарахування процентів станом на 05.03.2017 року після спливу визначеного договором строку кредитування, що позов заявлений за межами строку позовної давності, відповідач не зазначає конкретні обставини справи, зокрема, коли та які картки нею були отримані, який був строк їх дії.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу, посилаючись на звернення до суду в межах строку позовної давності, що відповідачу було видано кредитні картки НОМЕР_1 та НОМЕР_2, остання з яких зі строком дії до 08.2017 року, офіційного документу щодо строку дії отриманих відповідачем кредитних карток не надає, не надає відомостей про вид виданих карток, строк дії кожної з карток та дати їх видачі, що перешкоджає апеляційному суду перевірити доводи обох сторін щодо строку позовної давності.

Зазначене викликає сумніви апеляційного суду у добросовісному здійсненні обома сторонами їхніх процесуальних прав та виконанні обов'язків щодо доказів, що є підставою для витребування апеляційним судом у позивача довідки про видані відповідачу ОСОБА_1 на підставі договору про надання банківських послуг від 26 січня 2010 року кредитні карти за період з січня 2010 року по 05 березня 2017 року з зазначенням їх номеру, виду, строку дії та дати отримання позичальником ОСОБА_1

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг не ідентифіковані шляхом зазначення реквізитів локального акту позивача, яким вони затверджені та введені в дію, у зв'язку з чим невідомо чи діяли надані суду Умови та Правила надання банківських послуг станом на 26.01.2010 року - дату укладання, за версією позивача, договору приєднання. Відсутність ідентифікації Умов та Правил надання банківських послуг фактично надає можливість банку надавати Умови в будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені Умови погоджені з відповідачем. Суд не з'ясував, чим саме підтверджується дата їх введення в дію і чинність станом на 26.01.2010 року.

Проте у відзиві на апеляційну скаргу позивач відповідь на цей довід апеляційної скарги не надає.

Надані до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг дійсно не мають відмітки про те коли вони прийняті чи затверджені, що відповідно до частини 7 ст. 81 ЦПК України є підставою для витребування апеляційним судом Умов та Правил надання банківських послуг, які діяли станом на 26 січня 2010 року, з зазначенням ким та коли вони прийняті чи затверджені.

Відповідно до п. 42 постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" у мотивувальній частині рішення має наводитись розрахунок суми заборгованості.

До позовної заяви додано розрахунок заборгованості за кредитним договором, в якому відсутні пояснення щодо порядку розрахунку заборгованості. З цього розрахунку не можливо встановити суми основного зобов'язання, на які нараховані проценти, а також арифметичні дії, за допомогою яких визначена сума нарахованих по кожній строчці процентів. Зазначене унеможливлює перевірку апеляційним судом розрахунку заборгованості, який наданий позивачем та оспорюється відповідачем, а тому апеляційний суд вважає необхідним витребувати у позивача арифметичний розрахунок заборгованості за кредитом та процентами за користування кредитом за період з 26 січня 2010 року по 05 березня 2017 року з зазначенням суми, на яку нараховуються проценти; процентної ставки; кількості днів, за які нараховуються проценти та арифметичних дій, за допомогою яких визначена сума нарахованих по кожній строчці процентів.

Згідно матеріалів справи з позовом до суду звернулося Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк", щодо якого і ухвалено оскаржуване судове рішення. Проте відзив на апеляційну скаргу надійшов від Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк". При цьому позивачем не надано до матеріалів справи документів, що підтверджують зміну його найменування з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк", які апеляційний суд також вважає необхідним витребувати з метою встановлення правильного найменування позивача.

Керуючись ст. 368, частиною 2 ст. 381, частиною 7 ст. 81 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Витребувати уАкціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк":

- документи, що підтверджують зміну його найменування з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк";

- довідку про видані ОСОБА_1 на підставі договору про надання банківських послуг від 26 січня 2010 року кредитні карти за період з січня 2010 року по 05 березня 2017 року з зазначенням їх номеру, виду, строку дії та дати отримання позичальником ОСОБА_1 (довідка має бути підписана посадовою особою Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк");

- Умови та Правила надання банківських послуг, які діяли станом на 26 січня 2010 року, з зазначенням ким та коли вони прийняті чи затверджені;

- арифметичний розрахунок заборгованості за кредитом та процентами за користування кредитом за період з 26 січня 2010 року по 05 березня 2017 року (з зазначенням суми, на яку нараховуються проценти; процентної ставки; кількості днів, за які нараховуються проценти, та арифметичних дій, за допомогою яких визначена сума нарахованих по кожній строчці процентів).

Зобов'язати Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" в особі голови його правління Петра Крумханзл витребувані документи надати до Донецького апеляційного суду в оригіналах в строк до 11 березня 2019 року.

У разі неможливості подати витребувані докази або неможливості подати витребувані докази у встановлений строк Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" зобов'язано повідомити про це апеляційний суд із зазначенням причин протягом п'яти днів з дня вручення копії цієї ухвали.

Розгляд справи відкласти на 13 березня 2019 року на 11 годину 00 хвилин.

Про дату, час та місце розгляду справи повідомити учасників справи.

Копію ухвали направити для виконання Акціонерному товариству Комерційний банк "ПриватБанк" та для відома відповідачу ОСОБА_1.

Ухвала оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Л.І. Соломаха

Судді: О.Д. Канурна

Ю.М. Мальований

Повне судове рішення складено 01 березня 2019 року.

Головуючий суддя: Л.І. Соломаха