Постанова

Іменем України

02 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 233/1455/15-ц

провадження № 61-13436св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М. Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави,

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Донецької області від 15 вересня 2016 рокуу складі колегії суддів: Постолової В. Г., Санікової О. С., Канурної О. Д.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»), правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК», банк), звернулося до суду з указаним позовом, в якому просило: в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 20 березня 2008 року № DO0FAK92050123 в сумі 17429,80 грн вилучити у відповідача ОСОБА_1 та передати в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» предмет застави - автомобіль Chery, модель: А15 Amulet, рік випуску 2008, тип ТЗ легковий автомобіль, № кузова/шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) автомобіля Chery, модель: А15 Amulet, рік випуску 2008, тип ТЗ легковий автомобіль, № кузова/шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 ; звернути стягнення на предмет застави шляхом продажу вказаного автомобіля АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з наданням повноважень на отримання дублікату свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу замість втраченого, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України по свідоцтву про реєстрацію т/з або його дублікату для його подальшої реалізації, а також наданням ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та зняття вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» посилалося на те, що 20 березня 2008 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК»), яке змінило назву на ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитно-заставний договір № DO0FAK92050123 (далі - кредитний договір), за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 59 383,60 грн зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 15,48 процентів на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 19 березня 2015 року. ОСОБА_1 не виконував взятих на себе зобов`язань, внаслідок чого станом на 16 лютого 2015 року утворилася заборгованість в розмірі 17 429,80 грн, з яких: 13 472,46 грн - заборгованість за кредитом; 1 031,36 грн - заборгованість за процентами; 76,17 грн - заборгованість з комісії; 1 781,72 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; 250 грн - штраф (фіксована частина); 818,09 грн. штраф (процентна складова). Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_1 надав в заставу банку автомобіль Chery, модель: А15 Amulet, рік випуску 2008, тип ТЗ легковий автомобіль, № кузова/шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить йому на праві приватної власності. У зв`язку з чим, реалізуючи своє право на задоволення своїх вимог за рахунок заставного майна, просив звернути стягнення на предмет застави.

ОСОБА_1 позовні вимоги визнав частково, пояснивши, що дійсно 20 березня 2008 року між ним та позивачем було укладено кредитний договір, зобов`язання за яким він виконував належним чином. Проте, у зв`язку з проведенням на території Донецької області антитерористичної операції він позбавився роботи, та як наслідок з червня 2014 року він перестав належним чином виконувати свої зобов`язання за кредитним договором. Категорично заперечував проти звернення стягнення на його транспортний засіб, вказуючи на те, що за кредитним договором він вже сплатив банку 133 686,37 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області рішенням від 03 липня 2015 року у складі судді Каліуш О. В. відмовив у задоволені позову.

Мотивував рішення суд першої інстанції тим, що заявлені банком вимоги не є співмірними з розміром заборгованості. При цьому судом враховано також і те, що відповідачем до 19 червня 2014 року обов`язки виконувались належним чином, при сумі кредиту 59 383,60 грн сплачено банку 133 686,37 грн.

Короткий зміст судового рішення апеляційного суду

Справа в апеляційному порядку розглядалася неодноразово.

Апеляційний суд Донецької області останнім рішенням від 15 вересня 2016 рокурішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 03 липня 2015 року скасував та ухвалив нове рішення про задоволення позову. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 17429,80 грн вилучив у ОСОБА_1 та передав ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» предмет застави: автомобіль Chery A15Amulet, 2008 року випуску, тип ТЗ: легковий автомобіль, державний номерний знак НОМЕР_2 , № кузова/шасі НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) автомобіля Chery A15Amulet, 2008 року випуску, тип ТЗ: легковий автомобіль, № кузова/шасі НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 . Звернув стягнення на предмет застави, шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з наданням повноважень на отримання дублікату, зняттям автомобіля з обліку в органах ДАІ України по свідоцтву про реєстрацію транспортного засобу або його дублікату для його подальшої реалізації. Вирішив питання про розподіл судових витрат.

Мотивував рішення апеляційний суд тим, що позовні вимоги банком доведено й обґрунтовано належним чином, а тому наявні правові підстави для звернення стягнення на предмет застави у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, яка утворилася через неналежне виконання позичальником належним чином зобов`язань за кредитним договором.

Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Апеляційного суду Донецької області від 15 вересня 2016 рокуі ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована неврахуванням апеляційним судом того, що між сторонами не було укладено договору застави, оскільки вимогами законодавства було передбачено нотаріальне посвідчення договору застави, чого не було зроблено. Також апеляційним судом не враховано того, що згідно із Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» забороняється нарахування пені та штрафних санкцій за кредитним договором.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 грудня 2016 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 квітня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

14 березня 2018 року справу № 233/1455/15-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві Зайцеву А. Ю.

Фактичні обставини справи

Судами встановлено, що 05 березня 2007 року між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», яке змінило назву на ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 59 383,60 грнзі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 15,48 процентів на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 19 березня 2015 року.

Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_1 надав в заставу банку автомобіль Chery, модель: А15 Amulet, рік випуску 2008, тип ТЗ легковий автомобіль, № кузова/шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить йому на праві приватної власності.

ОСОБА_1 зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів не виконував, внаслідок чого станом на 16 лютого 2015 року утворилася заборгованість в розмірі 17 429,80 грн, з яких: 13 472,46 грн - заборгованість за кредитом; 1 031,36 грн - заборгованість за процентами; 76,17 грн - заборгованість з комісії; 1 781,72 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; 250 грн - штраф (фіксована частина); 818,09 грн. штраф (процентна складова).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

В разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави (частина перша статті 589 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтею 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до статті 1 Закону України від 02 жовтня 1992 року № 2654-XII «Про заставу» (далі - Закон № 2654-XII) застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо. Застава може мати місце щодо вимог, які можуть виникнути у майбутньому, за умови, якщо є угода сторін про розмір забезпечення заставою таких вимог. Застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов`язання (стаття 3 Закону № 2654-XII).

Відповідно до статті 19 Закону № 2654-XII за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано.

Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором (частини перша, друга статті 20 Закону № 2654-XII ).

Наведені правові норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження: 1) передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання в порядку, встановленому цим Законом; 2) продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах; 3) відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги; 4) переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші, майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку, або цінні папери; 5) реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Пунктом 7.1 кредитного договору визначено, що застава забезпечує вимоги банку щодо виконання позичальником всіх його грошових зобов`язань за цим договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і у такому порядку, як встановлено в цьому договорі із змінами та доповненнями до нього, внесеними протягом строку його дії («забезпечені вимоги»).

Пунктом 12.1 кредитного договору передбачено, що для цілей договору подією дефолту вважається будь-яка з наступних подій, зокрема: затримання сплати позичальником частини наданого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць; перевищення заборгованості більш як на 10 процентів суми наданого кредиту; несплата позичальником більше однієї виплати, яка перевищує 5 процентів суми наданого кредиту.

Згідно з пунктом 12.2.1 кредитного договору у разі настання події дефолту банк надає позичальнику письмове повідомлення про настання події дефолту та реєструє у Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет застави. У повідомленні про дефолт, окрім інформації, зазначення якої вимагається законодавством, банк ставить вимогу про повернення наданої суми кредиту в повному обсязі, виплати винагороди, процентів за фактичний строк користування наданим кредитом, виконання в повному обсязі усіх інших грошових зобов`язань за договором.

Позичальник зобов`язаний усунути подію дефолту негайно або передати предмет застави у володіння банку за актом приймання-передачі за адресою, що вказана у пункті 17.13 договору, протягом 30 днів з моменту реєстрації відомостей про звернення стягнення на предмет застави у Державному реєстрі (пункт 12.2.2 кредитного договору).

Згідно з 12.2.6 кредитного договору, якщо протягом 30 календарних днів з моменту отримання позичальником повідомлення про дефолт позичальник не усунув подію дефолту, позичальник зобов`язаний негайно повернути суму кредиту в повному обсязі, виплатити винагороди, проценти за користування кредитом, виконати в повному обсязі усі інші грошові зобов`язання за договором, а банк має право, за своїм вибором, здійснити одну або декілька з наступних дій, зокрема: здійснити одностороннє розірвання договору; розірвати договір в судовому порядку; звернути стягнення на предмет застави в порядку, визначеному в пункті 13 кредитного договору.

Після настання події дефолту та спливу строку, встановленого договором для добровільного погашення забезпечених вимог, предмет застави може бути використаний для задоволення з його вартості всіх забезпечених вимог у їх максимальному розмірі, що визначається на дату фактичного задоволення таких вимог (пункт 13.1 кредитного договору).

За змістом пункту 13.2 кредитного договору, не застосовуючи судових процедур, банк має право на власний розсуд обрати процедуру позасудового звернення стягнення на предмет застави для задоволення забезпечених вимог з-поміж наступних варіантів: передача предмета застави у власність банку для задоволення і погашення забезпечених вимог; продаж предмета застави банком третій особі у відповідності із вимогами законодавства України; звернення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса (у випадку нотаріального посвідчення договору); будь-яка інша процедура, дозволена законодавством України.

Згідно з пунктом 13.3.2 кредитного договору, договір купівлі-продажу предмета застави укладається банком від імені позичальника і є юридичною підставою для набуття покупцем права власності на предмет застави. Протягом 10 днів з моменту продажу предмета застави, банк зобов`язується надати позичальнику письмовий звіт про результати продажу.

Пунктом 13.3.3 договору визначено, що у відповідності зі статтею 237 ЦК України під час звернення стягнення на предмет застави у позасудовому порядку, шляхом його продажу або набуття на нього банком права власності, позичальник уповноважує банк (в особі його уповноважених осіб), на його власний розсуд, від імені позичальника здійснювати будь-які дії, необхідні для відчуження, зняття з обліку, реєстрації, перереєстрації предмету застави, в тому числі: укладати договір купівлі-продажу предмету застави на умовах, визначених банком на власний розсуд; оформляти право власності банку на предмет застави; бути представником позичальника в усіх органах влади і управління, установах та підприємствах усіх форм власності; підписувати та подавати будь-які заяви і документи, сплачувати податки, збори і всі необхідні платежі, отримувати транзитні номери, документи і грошові кошти за проданий чи набутий у власність предмет застави, проводити техогляд, отримувати оригінал/дублікат свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, видавати довіреність, здійснювати всі необхідні дії, пов`язані зі зняттям з обліку, реєстрацією в органах Державтоінспекції предмету застави.

Отже, звернення стягнення на предмет застави шляхом продажу обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження з укладенням договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання є позасудовим способом звернення стягнення на заставне майно, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.

Наведене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду викладеним у постанові від 12 червня 2019 року в справі № 643/17966/14-ц (провадження № 14-203цс19).

У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Оскільки застереження в договорі про задоволення вимог шляхом продажу заставодержателем предмета застави третій особі - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі.

Позивач не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет застави в інший спосіб, ніж шляхом продажу обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження з укладенням договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання.

Задовольняючи позов апеляційний суд на зазначене уваги не звернув, не застосував вищенаведені норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на вказане Верховний Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про звернення стягнення на предмет застави шляхом продажу заставодержателем предмету застави третій особі, оскільки такий спосіб звернення стягнення на заставне майно сторони договору застави визначили як позасудовий, що відповідає положенням статті 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

З огляду на викладене в задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у цій частині слід відмовити. При цьому не підлягає задоволенню і вимога щодо вилучення у відповідача автомобіля та передачу його з комплектом ключів і свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) банку, оскільки вона у цьому разі є фактично складовою вимоги про звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до частини третьої статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що судові рішення у частині звернення стягнення на предмет застави шляхом продажу автомобіля АТ КБ «ПРИВАТБАНК» будь-якій третій особі покупцю від імені власника, вилучення предмета застави та передання його в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» ухвалені без додержання норм матеріального права.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити частково, судові рішення у частині звернення стягнення на предмет застави шляхом продажу автомобіля АТ КБ «ПРИВАТБАНК» будь-якій третій особі покупцю від імені власника, вилучення предмета застави та передання його АТ КБ «ПРИВАТБАНК» скасувати і ухвалити у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет застави та вилучення предмета застави і передання його АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Згідно з частинами першою, четвертою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про необхідність скасування рішення Апеляційного суду Донецької області від 15 вересня 2016 рокуз ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні таких вимог за їх безпідставністю.

Враховуючи, що за результатом вирішення спору по суті суди попередніх інстанцій ухвалили необґрунтовані судові рішення, Верховний Суд скасовує оскаржуване судове рішення, а також рішення місцевого суду з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

При цьому, Верховний Суд вважає помилковими доводи касаційної скарги про відсутність між сторонами правовідносин, що випливають з договору застави, оскільки відповідач посилається на статтю 13 Закону України «Про заставу» в редакції, яка не була чинною на час укладення оспорюваного кредитного договору.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 13 Закону України «Про заставу» (зі змінами, внесеними згідно із Законами України від 14 грудня 1994 року № 287/94-ВР, від 21 жовтня 1997 року № 583/97-ВР, від 18 листопада 2003 року № 1255-IV) в редакції, чинній на час укладення кредитного договору, нотаріальне посвідчення договору застави не вимагалося, він повинен бути укладений у письмовій формі. У випадках, коли предметом застави є нерухоме майно, космічні об`єкти, договір застави повинен бути нотаріально посвідчений на підставі відповідних правоустановчих документів. Угодою сторін може бути передбачено нотаріальне посвідчення договору застави і в тих випадках, коли це є не обов`язковим в силу законодавства України, але на цьому наполягає одна із сторін.

Згідно з частиною першою статі 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається, зокрема з резолютивної частини із зазначенням у ній розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

За подання касаційної скарги ОСОБА_1 сплатив судовий збір в розмірі 292,32 грн, які підлягають стягненню з позивача на його користь.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 03 липня 2015 року та рішення Апеляційного суду Донецької області від 15 вересня 2016 рокускасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави шляхом продажу Акціонерним товариством Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» автомобіля Chery, модель: А15 Amulet, рік випуску 2008 , тип ТЗ легковий автомобіль, № кузова/шасі НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_2 з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з наданням повноважень на отримання дублікату, зняттям автомобіля з обліку в органах ДАІ України по свідоцтву про реєстрацію транспортного засобу або його дублікату для його подальшої реалізаціївідмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 292 (двісті дев`яносто дві) грн 32 коп. судових витрат, понесених на сплату судового збору за подання касаційної скарги.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун В. П. Курило