Постанова

Іменем України

13 червня 2019 року

м. Київ

справа № 521/14706/14-ц

провадження № 61-21453св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Кузнєцова В. О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач 1 - ОСОБА_3 ,

представник відповідача 1 - адвокат Цішенко Сергій Семенович,

відповідач 2 - ОСОБА_4 ,

представник відповідача 2 - ОСОБА_5 ,

третя особа 1 - ОСОБА_6 ,

третя особа 2 - комунальне підприємство житлово-комунального сервісу «Хмельницький»,

третя особа 3 - Малиновська районна адміністрація виконавчого комітету Одеської міської ради,

представник третьої особи 3 - ОСОБА_9,

третя особа 4 - Одеська міська рада,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси у складі судді Сегеди О. М. від 14 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області у складі колегії суддів: Драгомерецького М. М., Черевка П. М., Громіка Р. Д. від 02 березня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з указаним позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , який в ході розгляду справи уточнила, та остаточно просила:

- зобов`язати відповідачів звільнити самовільно зайняті приміщення загального користування № 347 (туалет), № 346 (кухня), № 349 (вмивальник) у гуртожитку по АДРЕСА_1 та не чинити перешкоди у користуванні ними;

- зобов`язати відповідачів за свій рахунок привести самовільно реконструйовані приміщення загального користування № 347 (туалет), № 346 (кухня), № 349 (вмивальник) у гуртожитку по АДРЕСА_1 до попереднього стану.

Позов мотивовано тим, що на підставі ордеру на житлову площу в гуртожитку від 09 вересня 1998 року № 52, виданого відкритим акціонерним товариством «Завод скловиробів», ОСОБА_1 разом з сином ОСОБА_6 проживає у кімнаті № АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які мешкають у цьому ж гуртожитку з 1987 року, та за якими на праві користування закріплені кімнати № № 41, 46 , незаконно зайняли та одноосібно користуються жилими кімнатами № № 340, 341 та приміщеннями загального користування за № 347 (туалет), № 346 (кухня), № 349 (вмивальник).

Посилаючись на те, що такими діями відповідачів порушуються її права, оскільки позивач позбавлена можливості користуватися вказаними приміщеннями, ОСОБА_1 просила задовольнити позовні вимоги.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2016 року позов задоволено.Зобов`язано ОСОБА_4 , ОСОБА_3 звільнити самовільно зайняті приміщення загального користування № 347 (туалет), № 346 (кухня), № 349 (вмивальник) у гуртожитку по АДРЕСА_1 . Зобов`язано ОСОБА_4 , ОСОБА_3 за свій рахунок привести самовільно реконструйовані приміщення загального користування № 347 (туалет), № 346 (кухня), № 349 (вмивальник) у гуртожитку по АДРЕСА_1 до попереднього стану, придатного для використання відповідно до технічного паспорту. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що приміщення загального користування № 347 (туалет), № 346 (кухня), № 349 (вмивальник) самочинно реконструйовані та знаходяться у користуванні відповідачів, чим порушено житлові права ОСОБА_1 .

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 02 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2016 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У квітні 2017 року ОСОБА_3 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, направивши справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог заперечень на касаційну скаргу

У липні 2017 року до суду касаційної інстанції надійшли заперечення на касаційну скаргу, у яких ОСОБА_1 просить відхилити касаційну скаргу, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі, витребувано цивільну справу № 521/14706/14-ц з суду першої інстанції та зупинено виконання рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2016 року до закінчення касаційного провадження.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Вказана справа передана до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що визнаючи причини неявки ОСОБА_3 у судове засідання 02 березня 2017 року неповажними, оскільки вони не підтверджені належними доказами, апеляційний суд порушив право відповідача на доступ до правосуддя. Позивач є користувачем майна, а не його власником, у зв`язку з чим у ОСОБА_1 відсутнє право на звернення до суду з цим позовом. Крім того, резолютивна частина оскаржуваної ухвали апеляційного суду є незрозумілою, що свідчить про її невідповідність вимогам статті 215 ЦПК України 2004 року.

Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

Заперечення на касаційну скаргу мотивовано тим, що хвороба відповідача, через яку останній не був присутнім під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, не підтверджена належними доказами. Крім того, відповідач також не є власником житлового приміщення, а тому не мав права самостійного його переобладнувати.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Будинок АДРЕСА_1 на підставі розпорядження міського голови Одеської міської ради від 24 січня 2005 року № 64-01р та на підставі рішення Одеської міської ради від 05 квітня 2007 року № 1165-У знаходиться на балансі комунального підприємства «ЖКС «Хмельницький» та має статус гуртожитку.

ОСОБА_1 на підставі ордеру на житлову площу в гуртожитку від 09 вересня 1998 року № 52, виданого відкритим акціонерним товариством «Завод скловиробів», разом з сином ОСОБА_6 зареєстровані та мешкають у кімнаті АДРЕСА_4 .

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 1987 року також мешкають у зазначеному гуртожитку та зареєстровані у кімнатах № № 41, 46.

У заяві, поданій 17 червня 2009 року ОСОБА_4 на ім`я директора КП «ЖКС «Хмельницький», заявник просить надати довіз на поділ між мешканцями гуртожитку спірних приміщень загального користування. Відомості про результат розгляду вказаної заяви відсутні.

Актом від 27 жовтня 2014 року, складеним ОСОБА_1 та іншими користувачами гуртожитку, встановлено самовільне зайняття та користування ОСОБА_3 та ОСОБА_4 приміщення загального користування № 347 (туалет), № 346 (кухня), № 349 (вмивальник) у гуртожитку по АДРЕСА_1 .

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2015 року у справі призначено судову будівельно-технічну експертизу.

Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи від 26 травня 2016 року № 7226 приміщення загального користування № 347 (туалет), № 346 (кухня), № 349 (вмивальник) не відповідають копії Технічного паспорту від 05 березня 2010 року. У зв`язку з відсутністю вільного доступу до приміщень № № 346, 349 необхідно виконати ремонтно-будівельні роботи. Спірні приміщення не можливо використовувати за призначенням, оскільки вони самочинно реконструйовані та знаходяться у фактичному користуванні інших мешканців гуртожитку.

Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Статтею 100 ЖК Української РСРпередбачено, що виконання наймачем робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребують отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується.

Виконання робіт, визначених частиною першою цієї статті, внаслідок яких змінюється площа, кількість чи склад приміщень у будинках державного чи громадського житлового фонду, допускається за письмовою згодою наймодавця (орендодавця), якщо інше не передбачено договором найму (оренди).

Відповідно до пункту 1.4.1 Правил утримання будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Держжитлокомунгоспу України від 17 травня 2005 року N 76 (далі - Правила), переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства.

Пунктом 1.4.3 Правил передбачено, що до елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків.

Перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що погіршує умови експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі, не допускається (абзац 2 пункту 1.4.4 Правил).

При цьому для одержання дозволу на переобладнання або перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень їх власник або уповноважена ним особа, наймач (орендар) приміщення за згодою його власника подають до органу місцевого самоврядування заяву про надання дозволу на переобладнання або перепланування та, у разі необхідності, можуть подаватися такі документи, серед яких згода власників, співвласників (наймачів) або уповноважених ними осіб на переобладнання та перепланування приміщень, що перебувають у їх спільній власності (пункт 1.4.5 Правил).

Суди попередніх інстанцій врахували, що приміщення загального користування № 347 (туалет), № 346 (кухня), № 349 (вмивальник) самочинно реконструйовані та фактично знаходяться у користуванні відповідачів, що підтверджується висновком судової будівельно-технічної експертизи від 26 травня 2016 року № 7226, у зв`язку з чим у позивача відсутній вільний доступ до них, що є підставою для задоволення позову та захисту порушених житлових прав ОСОБА_1 .

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду погоджується з висновком апеляційного суду щодо відсутності підстав для відкладення судом 02 березня 2017 року розгляду справи, оскільки з матеріалів справи вбачається, що наведені у заяві від 01 березня 2017 року обставини не підтверджені належними доказами, що відповідно до частини першої статті 60 ЦПК 2004 року є процесуальним обов`язком Бурделі Г. О.

При цьому судом враховано, що відповідно частини другої статті 305 ЦПК 2004 року України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Доводи касаційної скарги щодо відсутності підстав для звернення ОСОБА_1 , яка не є власником житлового приміщення, до суду з цим позовом спростовуються статтею 396 ЦК України, яка передбачає, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Також статтею 25 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» встановлено, що спори, пов`язані з порушенням житлових прав громадян, які вимушені проживати в гуртожитках, на які поширюється дія цього Закону, незалежно від форми власності, розглядаються та вирішуються в судовому порядку. Крім того, статтею 16 ЦК України передбачено право кожної особи на звернення до суду за захистом особистого немайнового права та інтересу.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_3 щодо неясності йому судового рішення не заслуговують на увагу, оскільки статтею 271 ЦПК України передбачено право учасника справи на звернення до суду із відповідною заявою про роз`яснення рішення суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Ураховуючи, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгялду цивільних і кримінальних справ від 12 червня 2017 року зупинено виконання рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2016 року до закінчення касаційного провадження, касаційне провадження у справі закінчено, тому виконання вказаного судового рішення підлягає поновленню.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 02 березня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. С. Жданова
Судді:В. М. Ігнатенко
В. О. Кузнєцов