Ухвала

22 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 756/10935/16-ц

провадження № 61-3118ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Штелик С. П., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 17 квітня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживачів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, просила розірвати договір б/н від 04 вересня 2015 року на виготовлення та постановку «ПВХ» конструкцій, який було укладено між сторонами. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 67 990 грн та неустойку в розмірі 49 342,02 грн.

В обґрунтування позову зазначила, що 04 вересня 2015 року між нею та відповідачем було укладено договір, відповідно до якого, замовник поручає, а виконавець зобов'язується виконати роботу по виготовленню, утіленню та встановленню «ПВХ» конструкції по розрахункам виконавця за адресою: АДРЕСА_1. За вказаним договором нею було сплачено грошові кошти у сумі 67 990 грн. Після виконання робіт позивачем були виявлені недоліки, а саме: «напівдах» виконаний технічно і конструктивно непрофесійно. Покриття «напівдаху» виконано із маломірних листів з оцинкованої сталі. Взаємний нахлест листів виконаний не у вигляді «замку», що не може забезпечити надійності такого стику. Звідси і сильні течі в 6 місцях семиметрового балкону, навіть при помірному дощі. Крім того, підтримка такого тонколистого покриття здійснена стальними полосами, відстань між якими складає від 1,2 до 1,6 мм. Підлога балкона виконана так, що лаги із швелеру не опираються на бетонну плиту балкону і відірвані від неї на 100-150 мм, що надалі призведе до підвищення рівня підлоги. Зовнішня обшивка балкону з сайдингу виконана так, що вона «хитається» та погано закріплена. Вона не дістає майбутньої підлоги та утворює щілину. Кріплення бокових стінок балкону, виконано з використанням звичайних анкерних болтів, що з врахуванням пустотілості цегляної кладки не дозволяє їх надійно закріпити на стіні будинку. Скління балкону має різні розміри, шириною 130-180 см, та однокамерність скляних блоків не забезпечує теплоізоляцію. На неодноразові звернення позивача з метою усунення недоліків, відповідач повідомляв позивача, що сума грошових коштів не сплачена в повному обсязі, крім того, відповідачу начебто, чинять перешкоди у потраплянні до даного приміщення. Станом на 29 серпня 2016 року виявлені недоліки не було усунуто.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 17 квітня 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 18 грудня 2018 року, у задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_1 подано засобами поштового зв'язку касаційну скаргуна рішення Оболонського районного суду м. Києва від 17 квітня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 грудня 2018 року.

В касаційній скарзі заявник просить скасувати судові рішення, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову в даній справі є немайнова вимога про розірвання договору б/н від 04 вересня 2015 року на виготовлення та постановку «ПВХ» конструкцій, в частині якої суд визнає дану справу справою незначної складності, та майнові вимоги про стягнення заборгованості в розмірі 67 990 грн та неустойки в розмірі 49 342,02 грн, ціна яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому в цій частині справа є малозначною в силу закону.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Судове рішення апеляційного суду ухвалено після набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», тобто після 15 грудня 2017 року.

Зазначення у постанові Київського апеляційного суду від 18 грудня 2018 року про можливість оскарження цієї постанови в касаційному порядку не є підставою для її розгляду судом касаційної інстанції, оскільки такий розгляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 17 квітня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживачів.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. П. Штелик