Номер провадження: 22-ц/813/392/19
Головуючий у першій інстанції Луняченко В.О
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Калараш А.А.,

за участю секретаря судового засідання: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_5 на рішення Київського районного суду м.Одеси від 20 вересня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, третя особа Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради про виселення, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_6 звернувся до Київського районного суду м.Одеси з позовом про виселення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 разом з неповнолітньою дитиною - ОСОБА_5 з приміщень 1-5, площею 10,9 кв.м., 1-4 площею 26,0 кв.м., 1-6 площею 7,0 кв.м., 1-7 площею 10 кв.м., 1-8 площею 7,8 кв.м, 1-9 площею 5,8 кв.м, розташованих на земельній ділянці АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно рішення Київського районного суду м. Одеси 22.09.2014 року по справі № 2-2266/09 (залишено без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ) були задоволені позовні вимоги ОСОБА_6 та зобов'язано ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою при будинку АДРЕСА_1 шляхом звільнення ділянки площею 102 кв.м і знесення самовільних споруд: 1-5 площею 10,9 кв.м; 1-4 площею 26,0 кв.м; 1-6 площею 7.0 кв.м; 1-7 площею 10 кв.м; 1-8 площею 7,8 кв.м; 1-9 площею 5,8 кв.м, однак виконати дане рішення неможливо у зв'язку із незаконним проживанням у вищезазначених спорудах ОСОБА_3, ОСОБА_4 та неповнолітнього сина ОСОБА_4 - ОСОБА_7, у зв'язку з чим звернувся з позовом до суду.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 20 вересня 2018 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_6 та виселено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 разом з неповнолітньою дитиною - ОСОБА_5 з приміщень 1-5, площею 10,9 кв.м., 1-4 площею 26,0 кв.м., 1-6 площею 7,0 кв.м., 1-7 площею 10 кв.м., 1-8 площею 7,8 кв.м, 1-9 площею 5,8 кв.м, розташованих на земельній ділянці АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_2, який діє у якості представника в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_5, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Київського районного суду м.Одеси від 20 вересня 2018 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення на таких підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Задовольняючи позов ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив з того, що:

- приміщення 1-5 площею 10,9 кв.м; 1-4 площею 26,0 кв.м, 1-6 площею 7,0 кв.м, 1-7 площею 10 кв.м, 1-8 площею 7,8 Ікв.м; 1-9 площею 5,8 кв.м. розташовані на земельній ділянці при будинку АДРЕСА_1, яка знаходиться у користуванні ОСОБА_6, є самочинно збудованими ОСОБА_3 і підлягаючими знесення за рахунок останньої;

- фактичне користування зазначеними приміщеннями визнається відповідачами, а тому, у відповідності до вимог ч.1 ст. 82 ЦПК України, ця обставина не підлягає окремому доказуванню.

- користування даними приміщеннями сторонніми особами без згоди ОСОБА_6 є незаконним та таким, що порушує права останнього на користування земельною ділянкою, виділеною у користування ОСОБА_6 як власника 1/2 частини житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1;

- житло, право проживання в якому мають ОСОБА_4 та її неповнолітній син ОСОБА_5, як члени сім'ї ОСОБА_3, це 81/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1, де безпосередньо мешкає сама в ОСОБА_3, а не самовільно збудовані приміщення, які розташовані на частині земельної ділянки, виділеної у користування ОСОБА_6, та які підлягають знесенню за рахунок ОСОБА_3 на підставі рішення суду, яке вступило в законну силу.

Такі висновки районного суду відповідають встановленим у справі обставинам, засновані на законодавстві та є вірними.

З матеріалів справи вбачається, що:

- на підставі договору дарування від 18 липня 2001 року ОСОБА_6 є власником 1/2 частини житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1, який складається в цілому з одного кам'яного житлового будинку під літерою "А", загальною житловою площею 48,1 кв.м, та надвірних споруд "Б"- сарай з льохом, "Г"-гараж, "Е"- сарай, №1,4,-10 - огородження, 1 - мостіння, розташованих на земельній ділянці площею 468 кв.м. Договір посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 8354, зареєстрований в КП "ОМБТІ та РОН" кн. 12 доп-стр 85- р 18998 від 17 серпня 2001 року.

- відповідно до свідоцтва, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради від 19 березня 2009 року, 81/100 частина об'єкту, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, належить ОСОБА_3, на праві спільної часткової власності. 81/100 частина об'єкту складається з: в житловому будинку літ. "А": 2-1- веранда, площею 10,0 кв.м; 2-2-коридор, площею 4,1 кв.м; 2-3-кухня, площею 7,8 кв.м; 2-4-санвузол, площею 9,1 кв.м; 2-5- житлова, площею 11,2 кв.м; 2-6-житлова, площею 9,0 кв.м; загальною площею 51,2 кв.м, житловою площею 20,2 кв.м; в житловому будинку літ. "Ж": 1-1-кухня, площею 5,6 кв.м; 1-2-санвузол площею 5,6 кв.м; 1-3-житлова площею 9,9 кв.м; 1-4-житлова площею 26,0 кв.м; 1-5-житлова площею 10,9 кв.м; 1-6-кухня площею 7,0 кв.м; 1-7 - веранда площею 10,0 кв.м; 1-8-житлова площею 7,8 кв.м; 1-9-житлова площею 5,8 кв.м; загальною площею 88,6 кв.м, житловою площею 60,4 кв.м; льоху літ. "З", відображених у технічному паспорті від 23.01.2009 року. Свідоцтво видане на підставі рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 11.12.2008 року № 1476, розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 19.02.2009 року № 108; замість свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.11.2001р., посвідченого Сегенюк С.Б., державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори у реєстрі за № 3-4614, зареєстрованого ОМБТІ та РОН від 10.06.2002 року в реєстрову книгу за № кн. 12 доп. стор. 85 реєстр. №18998.

- згідно з рішенням Київського районного суду м. Одеси від 01.08.2005 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 06.12.2005 року, задоволено позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3 і визначено порядок користування земельною ділянкою при домоволодінні АДРЕСА_1 між власниками по 1/2 частки кожному. Межі розподілу між ділянками співвласників встановлені наступним шляхом: від АДРЕСА_1 на відстані 7,80 м від лівої бокової межі по кам'яному розподілювальному паркану довжиною 0,45 м; поворот наліво по стіні житлового будинку загальною довжиною 0,65 м; поворот направо по стіні житлового будинку загальною довжиною 8,45 м; поворот направо по осях розділових перегородок, що відокремлюють частини житлового будинку співвласників до перетину з протилежної зовнішньої стіни житлового будинку; поворот наліво по стіні житлового будинку довжиною 5,15 м; поворот наліво по стіні житлового будинку довжиною 0,45 м; поворот направо за існуючим розподілювальним парканом довжиною 2,0 м.; поворот наліво довжиною 3,0 м; поворот направо по похилій лінії довжиною 4,3 м до зовнішньої грані стіни пом. 1-8 в літ. "Ж"; поворот наліво довжиною 11,8 м. до перетину з лівої бокової межі ділянки на відстані 6,35 м. від задньої межі. Зобов'язано співвласників забезпечити доступ на період ремонтних робіт: для співвласника ОСОБА_6 до зовнішньої стіни прим. 1-3,1-4, 1-5, 1-7. Для співвласника ОСОБА_3 до зовнішньої стіни прим. 2-6.

- ухвалою колегії суддів з касаційного розгляду справ судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 18 грудня 2007 року касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилено. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 01 серпня 2005 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 06 грудня 2005 року залишено без змін.

- заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 02 липня 2009 року були частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_6 та зобов'язано ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою при будинку АДРЕСА_1, шляхом звільнення ділянки площею 102 кв.м і знесення самовільних споруд: 1-5 площею 10,9 кв.м; 1-4 площею 26,0 кв.м, 1-6 площею 7,0 кв.м, 1-7 площею 10 кв.м, 1-8 площею 7,8 Ікв.м; 1-9 площею 5,8 кв.м. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду в розмірі 10000 гривень, в іншій частині позовних вимог відмовлено.

- також, 16 грудня 2010 року постановою Київського районного суду м. Одеси було задоволено позов ОСОБА_6 - визнано неправомірними і скасовано рішення Виконкому Одеської міської ради № 1476 від 11 грудня 2008 року "Про прийняття в експлуатацію прибудов літ. "аі, аЗ" до жилого будинку літ. "А", жилого будинку літ. ЖЖ1ж" та гаража літ. "Г", що належить ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1" і розпорядження Київської районної адміністрації № 108 від 19 лютого 2009 року " Про затвердження розрахунку ідеальних часток в домоволодінні АДРЕСА_1 ".

- 07 липня 2011 року ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду апеляційні скарги Київської районної адміністрації Одеської міської ради, ОСОБА_3 залишені без задоволення. Постанову Київського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_6 до виконавчого комітету Одеської міської ради і Київської районної адміністрації, третя особа - ОСОБА_3, про скасування рішення виконкому Одеської міської ради і розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради залишено без змін. 04 липня 2013 року ухвалою колегії суддів Вищого адміністративного суду України касаційні скарги ОСОБА_3 та Київської районної адміністрації Одеської міської ради відхилені. Постанова Київського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2010 року та ухвала Одеського апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2011 року залишені без змін.

- дані обставини встановлені рішенням Київського районного суду м. Одеси від 28.11.2013 року по справі №2-5549/11 яким було задоволено позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3, за участю третіх осіб Одеської міської ради, Київської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання недійсним свідоцтво про право власності на 81/100 частин домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_1, виданого 19 березня 2009 року виконавчим комітетом Одеської міської ради на ім'я ОСОБА_3. Зазначене рішення залишено без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 05.02.2014 року;

- у відповідності до вимог ч.4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені рішеннями суду у цивільних або адміністративних справах, що набрали законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

- під час виконання рішення суду від 02.07.2009 року з'ясовано, що у приміщеннях 1-5 площею 10,9 кв.м; 1-4 площею 26,0 кв.м, 1-6 площею 7,0 кв.м, 1-7 площею 10 кв.м, 1-8 площею 7,8 кв.м; 1-9 площею 5,8 кв.м., які є самовільними та підлягали знесенню, мешкають зі згоди ОСОБА_3, ОСОБА_4 та її неповнолітній син ОСОБА_5

Таким чином встановивши, що:

- судовим рішенням, яке вступило в закону силу, визначено порядок користування земельної ділянки при домоволодінні АДРЕСА_1 між співвласниками даного домоволодіння ОСОБА_6та ОСОБА_3;

- на частині земельної ділянки, яка виділена у користування ОСОБА_6, ОСОБА_3 самочинно зведено приміщення 1-5, площею 10,9 кв.м., 1-4 площею 26,0 кв.м., 1-6 площею 7,0 кв.м., 1-7 площею 10 кв.м., 1-8 площею 7,8 кв.м, 1-9 площею 5,8 кв.м.;

- судовим рішенням, яке вступило в законну силу, зобов'язано ОСОБА_3 усунути ОСОБА_6 перешкоди у користуванні земельною ділянкою при будинку АДРЕСА_1, шляхом звільнення ділянки площею 102 кв.м і знесення самовільних споруд: 1-5 площею 10,9 кв.м; 1-4 площею 26,0 кв.м, 1-6 площею 7,0 кв.м, 1-7 площею 10 кв.м, 1-8 площею 7,8 кв.м; 1-9 площею 5,8 кв.м.;

- судовим рішенням, яке вступило в законну силу визнано неправомірними і скасовано рішення Виконкому Одеської міської ради № 1476 від 11 грудня 2008 року " Про прийняття в експлуатацію прибудов літ. "аі, аЗ" до жилого будинку літ. "А", жилого будинку літ. ЖЖ1ж" та гаража літ. "Г", що належить ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1" і розпорядження Київської районної адміністрації № 108 від 19 лютого 2009 року " Про затвердження розрахунку ідеальних часток в домоволодінні АДРЕСА_1 ";

- під час примусового виконання судового рішення про знесення самочинних будівель, які розташовані в межах частини земельної ділянки, виділеній у користування ОСОБА_6, в даних будівлях проживають ОСОБА_4 разом з неповнолітньою дитиною - ОСОБА_5, і ця обставина перешкоджає примусовому виконанню судового рішення про знесення самочинних будівель,

суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги ОСОБА_6 та виселив відповідачів з приміщень розташованих на земельній ділянці АДРЕСА_1.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд, виселяючи відповідачів з самочинно зведених приміщень 1-5, площею 10,9 кв.м., 1-4 площею 26,0 кв.м., 1-6 площею 7,0 кв.м., 1-7 площею 10 кв.м., 1-8 площею 7,8 кв.м, 1-9 площею 5,8 кв.м. та зазначивши у рішенні точну адресу земельної ділянки - АДРЕСА_1, тим самим вийшов за межі заявлених позовних вимог, не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки зі змісту позовної заяви ОСОБА_6 чітко вбачається, яка саме земельна ділянка виділена йому у користування, де саме знаходяться самочинно збудовані самочинні приміщення, що підлягають знесенню і якими користуються відповідачі, перешкоджаючи таким чином виконанню судового рішення, яке вступило в законну силу.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд виселяючи неповнолітнього ОСОБА_5 порушив права неповнолітньої дитини, яка немає іншого житла для проживання, є неспроможними, оскільки самочинні будівлі, де проживає неповнолітній з своєю матір'ю є об'єктом самочинного будівництва, на яке не може виникнути право власності і яке не є в розумінні законодавства житлом, тобто об'єктом нерухомості, щодо якого виникають житлові права та обов'язки.

Більше того, невиселення відповідачів з вказаних самочинних приміщень порушує права належного користувача земельної ділянки, на якій вказані об'єкти самочинного будівництва розташовані, і перешкоджає примусовому виконанню судового рішення, яке вступило в законну силу.

Слід визнати також слушним висновок районного суду, що відповідачі мають право користування житлом у вигляді належних ОСОБА_3 часток будинку АДРЕСА_1, до яких в розумінні законодавства не можуть входити самочинно збудовані приміщення.

Доводи апеляційної скарги про те, що на момент реєстрації у відповідачів було в наявності свідоцтво про право власності на житлові приміщення, з яких вони виселені оскаржуваним судовим рішенням, не можуть бути взятими до уваги, оскільки, підстави, згідно з якими вказані приміщення були прийняті в експлуатацію, - скасовані судовим рішенням, яке вступило в законну силу і тому вказані доводи висновок районного суду про задоволення вимог про виселення відповідачів не спростовують.

Таким чином, судова колегія доходить висновку про те, що судовим рішенням районного суду про виселення відповідачів дійсно допущено втручання у їх житлові права. Вказане втручання переслідувало законну мету, відбулося на підставі закону і з урахуванням всіх встановлених у справі обставин при вжитті судом заходів у вигляді виселення було дотримано і не перевищено баланс інтересів сторін у демократичному суспільстві.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи, які є підставою для скасування (зміни) рішення, не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м.Одеси від 20 вересня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повий текст судового рішення складено: 26.02.2019 року.

Головуючий: О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

А.А. Калараш