КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2019 року місто Київ.

Справа 761/32838/19

Апеляційне провадження № 22-ц/824/13470/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів: Олійника В.І., Кулікової С.В.

секретар судового засідання Гордійчук Ж.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 21 серпня 2019 року (у складі судді Осаулова А.А., інформація про дату складення повного тексту ухвали відсутня)

в справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту припинення трудових відносин, заінтересовані особи: Управління Державної пенітенціарної служби в Україні в Донецькій області, Південно-східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року до Шевченківського районного суду м.Києва надійшла заява ОСОБА_1 про встановлення факту припинення трудових відносин, заінтересовані особи: Управління Державної пенітенціарної служби в Україні в Донецькій області, Південно-східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 21 серпня 2019 року відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту припинення трудових відносин, заінтересовані особи: Управління Державної пенітенціарної служби в Україні в Донецькій області, Південно-східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції.

Не погодившись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 03 вересня 2019 року подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалась на те, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що проявилося в не правильній оцінці доказів та не повному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи.

Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Встановлення факту припинення трудових відносин необхідне для реалізації права на працю.

Вказувала на те, що під час постановлення оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції не було взято до уваги та не було досліджено всі докази, зокрема те, що відповідно листа №18 від 26.07.2019 року Управління Державної пенітенціарної служби України в Донецькій області зазначено «»У звязку з тим, що Ваша особова справа залишилась на території, яка тимчасово не підконтрольна Україні (Розпорядження КМУ від 07.11.2014 року №1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та переліку населених пунктів, розташовані на лінії зіткнення» і згідно Додатку 1 відносяться до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження), здійснити документальне оформлення процедури звільнення та обрахувати стаж, який обліковується як стаж державної служби, на цей час не має можливості.»

Оскільки Шевченківським районним судом м.Києва 21 серпня 2019 року постановлено ухвалу з порушенням норм процесуального права, ухвала підлягає скасуванню відповідно до ст. 379 ЦПК України з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного суду заявник та її представник доводи скарги підтримали.

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що у серпні 2019 року заявник звернулася до Шевченківського районного суду міста Києва із заявою в порядку окремого провадження, в якій просила визнати трудові відносини між нею та Державною пенітенціарною службою в Донецькій області припиненими на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України з 21 червня 2019 року

Відмовляючи у відкритті провадження за даною заявою, суд першої інстанції виходив з того, що з заяви вбачається спір про право.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Стаття 55 Конституції України закріплює право кожної особи на судовий захист. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді.

Згідно з ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає у порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною 1 ст.315 ЦПК України передбачено перелік категорій справ, які розглядає суд про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно ч.2 вказаної статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо за законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення.

Згідно з ч.4 ст.315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Підставами припинення трудового договору є такі обставини, які визначаються законом як юридичні факти для припинення трудового договору.

Трудове законодавство України передбачає єдині загальні підстави припинення трудового договору (ст.36 КЗпП). Для деяких категорій працівників у законодавстві встановлений і ряд додаткових підстав (статті 37, 41 КЗпП та інші законодавчі акти).

При звільненні працівника в трудову книжку повинні вноситися записи про причини (підстави) звільнення відповідно до формулювання їх у законодавстві і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Всі підстави припинення трудового договору можна класифікувати в залежності від двох критеріїв: 1) виду юридичного факту, який є причиною припинення; 2) волевиявлення яких саме суб`єктів спричинило припинення трудового договору.

За першим критерієм розрізняється припинення трудового договору в зв`язку з певними подіями (закінчення строку договору, смерть працівника), а за другим - у зв`язку з певними юридичними діями: - взаємне волевиявлення сторін; - ініціатива працівника;- ініціатива власника або уповноваженого ним органу; - ініціатива третіх осіб, які не є стороною трудового договору; - порушення правил прийому на роботу.

Таким чином, припинення трудових відносин має виражатись у певній юридичній формі.

Отже, факт існування між заявником та роботодавцем трудових правовідносин обумовлює існування спору про право продовження трудового договору чи його розірвання.

Тобто припинення трудового договору має певні правові наслідки як для заявника, так і для роботодавця, зокрема в частині проведення з працівником усіх необхідних розрахунків.

Зважаючи на викладені положення норм законодавства, матеріали справи та вимоги заяви, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у відкритті провадження у даній справі на підставі ч.4 ст.315 ЦПК України, оскільки з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а тому дане питання підлягає розгляду в порядку позовного провадження.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було взято до уваги, що трудові відносини між ОСОБА_1 та управлінням Державної пенітенціарної служби в Донецькій області фактично припинилися, особова справа заявника знаходиться на не підконтрольній Україні території, а тому процедура звільнення не може бути дотримана, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, оскільки на сьогоднішній день сторони перебувають у трудових відносинах, які не припинені відповідно до вимог чинного законодавства, а тому між ними існує спір щодо припинення трудових відносин та наслідків такого припинення, який може бути розглянутий в порядку позовного провадження, судом визначеним Законом для розгляду справ з юридичними особами, які знаходяться на не підконтрольній Україні території.

Доводи апеляційної скарги про те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки суд дійшов вірного висновку про наявність між сторонами спору про право.

Оскільки, ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права, підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 21 серпня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 жовтня 2019 року.

Головуючий:

Судді: