Справа № 522/3289/19
Провадження № 2/522/4855/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2019 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду м.Одеси Шкамерда К.С. дослідивши позовну заяву ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1, треті особи: Фонд гарантування вкладів фізичних, державний реєстратор Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» ОСОБА_2, про скасування рішень та записів,

встановив:

ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, треті особи: Фонд гарантування вкладів фізичних,державний реєстратор Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» ОСОБА_2, про скасування рішень та записів.

Як вбачається із заявлених вимог позивач просить визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора КП «Реєстраційна служба Одеської області» ОСОБА_2 №38704335 від 12.12.2017 року про припинення іпотеки та скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис щодо припинення іпотеки (реєстраційний номер 23911128); визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора КП «Реєстраційна служба Одеської області» ОСОБА_2 №38704335 від 12.12.2017 року про припинення обтяження та скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис щодо припинення обтяження (реєстраційний номер 239106394) на обєкт нерухомості, а саме квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Одночасно представник позивача звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_3 та будь-яким іншим особам відчуження та вчинення будь-яких реєстраційних дій стосовно квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2.

В обґрунтування заяви представник позивача вказує, що існує реальна загроза ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду, ефективного захисту або поновлення порушених, оспорюваних прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, оскільки є вірогідність відчуження та/або передачі зазначеної квартири в іпотеку та подальшої реалізації з прилюдних торгів новим власником та або іпотекодержателем.

Згідно з ч.1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частинами 1, 2 статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обовязку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі,або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобовязання. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим вимогам, а також мають бути безпосередньо повязанні з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

При цьому із заяви про забезпечення позову вбачається, що заявник просить заборонити ОСОБА_3 та будь-яким іншим особам відчуження та вчинення будь-яких реєстраційних дій стосовно квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, однак не вказано яким самим іншим особам та які саме реєстраційні дії потрібно заборонити вчиняти стосовно спірної квартири.

Крім того, позивач просить застосувати заходи забезпечення позову щодо нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, але зазначена вулиця у м.Одесі відсутня.

Заявником також не надано доказів, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, зазначених в ч. 2 ст. 149 ЦПК України.

Відповідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

У справі FOGARTY v. THE UNITED KINGDOM (заява 37112/97), рішення від 21/11/2001 (параграфи 33, 34, 35) Європейський Суд зазначив, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави.

Заходи забезпечення позову не повинні порушувати принципу змагальності та процесуального рівноправ'я сторін.

На підставі наведеного суд дійшов висновків про те, що заявником не доведена необхідність забезпечення позову, також недоведене існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, а тому суд відмовляє у задоволенні заяви про забезпечення позову.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст. 149, 151 153, 260 ЦПК України, та постановою Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника позивача ПАТ «Дельта Банк» про забезпечення позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1, треті особи: Фонд гарантування вкладів фізичних, державний реєстратор Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» ОСОБА_2 про скасування рішень та записів - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м.Одеси протягом п'ятнадцяти днів з дня її складання.

Суддя К.С. Шкамерда