П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2019 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 221/4103/18

Номер провадження 22-ц/804/862/19

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Ткаченко Т.Б. (суддя -доповідач), Гаврилової Г.Л., Кочегарової Л.М.,

секретар - Герасимова Г.Є.

сторони: позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи

апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»

на рішення Волноваського районного суду Донецької області від 13 листопада 2018 року, у складі судді Чальцевої Т.В.,

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», назва якого змінена на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», до ОСОБА_4

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В с т а н о в и в:

25 червня 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», назва якого змінена на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі АТ КБ «ПРИВАТБАНК» або Банк), звернулось до суду з даним позовом до ОСОБА_4, в якому просило стягнути з відповідача на користь Банку заборгованість за кредитним договором № б/н від 18 жовтня 2007 року у розмірі 102928,78 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 4667,08 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом 88994,14 грн., заборгованості за пенею та комісією 3890,00 грн., штрафів в сумі 500 грн. (фіксована частина) та 4877,56 грн. (процентна складова), та у відшкодування судових витрат 1762,00 грн.

В обґрунтування позову Банк зазначив, що відповідно до укладеного договору, ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 21600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Свої зобов'язання за договором позивач виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит. Відповідач взяла на себе зобов'язання на умовах договору та у визначені договором строки повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші платежі в сумі, строки та на умовах передбачених Договором, та Умовами та правилами надання банківських послуг. В порушення умов кредитного договору, відповідач не виконала свої зобов'язання, в наслідок чого станом на 30 квітня 2018 року утворилась заборгованість в розмірі 102928,78 грн.

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 13 листопада 2018 року у задоволенні позову акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 18 жовтня 2007 року відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, АТ КБ «ПРИВАТБАНК», подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову Банку та відшкодувати понесені судові витрати.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що суд помилко дійшов висновку щодо пропущення банком строку позовної давності, належним чином не перевірив наданий розрахунок заборгованості, що призвело до помилкового висновку про здійснення відповідачем останнього платежу 19 січня 2015 року. Відповідно до зазначеного розрахунку відповідачем здійснено платежі 10 червня 2015 року - на суму 4,80 грн., 09 липня 2015 року - на суму 4,80 грн., 11 вересня 2015 року - на суму 95,60 грн., чим було здійснено переривання перебігу строку позовної давності. Враховуючи факти переривання відповідачем строку позовної давності та час звернення позивача з позовом у червні 2018 року, слід дійти висновку, що Банк звернувся до суду з позовом в межах трирічного строку позовної давності.

На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надходив, однак відповідно до положень ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні представник позивача - Малервейн М.С. пояснила, що при укладенні договору Банк відкрив кредитну лінію відповідачу у розмірі 2500 грн., в подальшому неодноразово збільшував кредитний ліміт, останній раз до 21600 грн. Відповідач активно користувалася кредитними коштами. Банк у встановлений законом трирічний строк позовної давності звернувся до суду з даним позовом, оскільки відповідач останнє поповнення своєї карти в терміналі самообслуговування здійснила 09 липня 2015 року. Відповідно до довідки Банку, відповідач отримувала і користувалася трьома кредитними картами за цим договором, строк дії останньої по грудень 2015 року. Право Банку на односторонню зміну відсоткової ставки передбачено Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку. Відповідач зобов'язана була отримувати виписку банку по картковому рахунку, відкритому на її ім'я, підтримувати в актуальному стані номер свого мобільного телефону. Періодичність отримання відповідачем виписок Умовами та правилами не врегульовано, даних про направлення відповідачу SМS - повідомлення про зміну тарифу у позивача немає.

Відповідач ОСОБА_4 в апеляційному суді за допомогою перекладача жестової мови пояснила, що Банк надав кредит, коли вона купувала меблі, тоді вона отримала кредитну карту. Хто користувався кредитними коштами вона не знає. Чи отримувала інші кредитні карти, окрім первісної, не пам'ятає. Визнає позов в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника позивача - Малервейн М.С., яка просила апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову Банку, заперечення відповідача, яка просила апеляційну скаргу задовольнити частково, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з наступних підстав.

Згідно п.2 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 18 жовтня 2007 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_4 укладений Договір № б/н, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 21600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно умов договору, позичальник зобов'язався повернути кредит у розмірі та у строки, зазначені у кредитному договорі, та сплачувати відсотки за користування кредитом.

Кредитний договір між сторонами було укладено у спосіб подання письмової згоди відповідача на надання відповідної платіжної картки, видачі позивачем відповідачеві такої картки, та ознайомлення відповідача з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку. Вказані дії сторін не суперечать загальним засадам цивільного законодавства щодо способу укладання договору, а відтак породжували відповідні договірні зобов'язання для сторін по справі.

У порушення умов кредитного договору, відповідач свої зобов'язання належним чином не виконала, прострочив повернення кредиту і сплати процентів, внаслідок чого станом на 30 квітня 2018 року виникла заборгованість на загальну суму 102928,78 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 4667,08 грн., за процентами за користування кредитом - 88994,14 грн., за пенею та комісією 3890 грн., також штрафів відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг 500 грн.- штраф (фіксована частина), 4877,56 грн. - штраф (процентна складова).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд вважав доведеним обставину порушення відповідачем умов кредитного договору в частині своєчасного повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих відсотків за користування кредитними коштами у встановлені кредитним договором терміни. Враховуючи здійснення відповідачем 19 січня 2015 року платежу на погашення кредитного боргу по кредитній картці та процентів за користування в сумі 290 грн. та 16,75 грн. відповідно, після цього відповідач припинила вносити періодичні платежі на погашення боргу, суд дійшов висновку, що саме з цієї дати у Банку виникало право на звернення до суду за захистом порушених прав і це право Банк мав реалізувати на протязі трьох років, тобто до 19 січня 2018 року.

Позивач, подавши позовну заяву в червні 2018 року звернувся до суду із пропуском трирічного строку позовної давності, який по даним правовідносинам сплив 19 січня 2018 року і який обчислюється з моменту останньої банківської операції до моменту пред'явлення позову.

З висновками суду першої інстанції погодитися не можна, враховуючи наступне.

Згідно ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статями 526, 530, 610 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

З матеріалів справи вбачається, що 18 жовтня 2007 року ОСОБА_4 приєдналася до Умов і правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (далі - Умови), ознайомившись з ними та підписавши відповідну заяву, чим підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правил користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/page/70/, складає між нею та Банком договір (а.с. 10 - 16).

Відповідно до умов укладеного договору ОСОБА_4 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 2500 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Банк нараховує відсотки за користування кредитом з розрахунку 360 календарних днів. Розмір комісії за кредитне обслуговування встановлено 1 % від суми заборгованості.

Факт укладення кредитного договору відповідач ОСОБА_4 підтвердила у заяві про застосування строків позовної давності від 13 жовтня 2018 року. В заяві відповідач зазначила, що вона отримала кредитну картку у 2007 році (а.с.32).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов'язання за договором виконав та надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, а ОСОБА_4 зобов'язання по виконанню умов договору не виконувала належним чином, що призвело до виникнення заборгованості.

За представленим до позовної заяви позивачем розрахунком заборгованості станом на 30 квітня 2018 року, загальна сума заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором становить 102928,78 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 4667,08 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом - 88994,14 грн., заборгованості за комісією 3890,00 грн., заборгованості по судовим штрафам 5377,56 грн. (а.с. 5-9).

Як вбачається з зазначеного вище розрахунку заборгованості, після внесення 19 січня 2015 року на погашення заборгованості 290,00 грн., на погашення заборгованості 12 травня 2015 року, 10 червня 2015 року та 09 липня 2015 року були внесені кошти по 4,80 грн.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно ч.1, ч. 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Наданий до матеріалів справи розрахунок заборгованості досліджувався судом першої інстанції, та не було звернуто уваги на те, що після 19 січня 2015 року було внесено три платежі на погашення заборгованості, а саме 12 травня 2015 року, 10 червня 2015 року та 09 липня 2015 року по 4,80 грн., а до суду з даним позовом Банк звернувся 25 червня 2018 року.

Отже, Банк звернувся до суду за захистом порушеного права в межах трирічного строку з дня останнього платежу, на що суд першої інстанції не звернув уваги, та дійшов помилкового висновку щодо пропуску Банком строку позовної давності.

Банком до апеляційної скарги надано довідку про надання за спірним кредитним договором кредитні картки: № НОМЕР_1 з терміном дії до лютого 2012 року, № НОМЕР_2, видана 29 травня 2009 року зі строком дії до лютого 2012 року, № НОМЕР_3, видана 23 лютого 2012 року зі строком дії до грудня 2015 року та виписку з картрахунку, відкритого на ім'я ОСОБА_4, в якому відображені здійснені операції за цим рахунком з використанням зазначених кредитних карток (а.с.46 -56).

З представлених доказів та розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 30 квітня 2018 року, поданим до позовної заяви, вбачається, що після укладення договору від 18 жовтня 2007 року ОСОБА_4 отримала три кредитні картки, зі строком дії останньої до грудня 2015 року і активно користувалась коштами наданими їй у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку, який неодноразово збільшувався, останній раз до 21600 грн.

Оскільки в повному обсязі відповідач умови договору по поверненню кредитних коштів не виконувала, залишилася не погашеною заборгованість по тілу кредиту в розмірі 4667,08 грн.

Обов'язок ОСОБА_4 по виконанню умов кредитного договору передбачений законом.

Згідно з пунктом 3.1 Умов та правил надання банківських послуг (далі- Умови та правила) послуг банк відкриває клієнту картрахунок, видає клієнту карти, їх вид та строк дії визначено в заяві та у Пам'ятці клієнта, підписанням заяви банк і клієнт укладають договір про надання банківських послуг.

Пунктами 3.2, 3.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви банк проводить перевірку наданих документів та приймає рішення про можливість видачі кредиту на платіжну картку. Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який час змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання договору є прямою і безумовною згодою держателя відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

Згідно з пунктом 9.12 Умов та правил договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку ні одна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

Згідно п.3.1.1. розділу ІІ Правил користування платіжною карткою передбачено строк дії картки зазначений на лицевій стороні Карти (місяць, рік). Карта дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця.

Пунктом 3.1.3 розділу ІІ Правил користування платіжною карткою передбачено, що після закінчення строку дії картки банком видається нова картка (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не надійшло письмової заяви держателя про закриття картрахунку, а також за умови наявності грошових коштів на картрахунку для оплати послуг з виконання розрахункових операцій за картрахунком.

Пунктами 5.3., 5.4. Правил користування платіжною карткою визначено, що строк та порядок погашення кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) по платіжним карткам з встановленням мінімального обов'язкового платежу визначена в пам'ятці клієнта, яка є невід'ємною частиною договору. Платіж включає плату за користування кредитом, визначену тарифами, та частину заборгованості по кредиту. Строк та порядок погашення кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) по платіжним карткам без встановлення мінімального обов'язкового платежу виконується в наступному порядку: - строк погашення процентів по кредиту - щомісячно за попередній місяць, строк погашення кредиту - в повному обсязі, не пізніше останнього дня місяця, визначеного в платіжній картці (в полі MONTH).

За таких обставин, колегія суддів не може погодитися з рішенням суду про відмову у позові у зв'язку з пропуском строку позовної давності, оскільки зі справи вбачається, щоостанній платіж на повернення кредиту здійснено відповідачкою 09 липня 2015 року, строк дії кредитної картки, яка була видана ОСОБА_4 закінчувався в останній день грудня 2015 року, тобто 31 грудня 2015 року, а з позовними вимогами до суду АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося 25 червня 2018 року - в межах трирічного строку позовної давності з дня останнього платежу на повернення кредиту.

Тому, рішення суду про відмову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у позові про стягнення заборгованості за кредитом підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитом у розмірі 4667,08 грн.

Перевіряючи судове рішення в межах доводів апеляційної скарги, в частині стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за процентами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача в цій частині підлягає частковому задоволенню, а рішення суду в частині відмови у задоволенні позову щодо стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову в цій частині, виходячи з наступного.

Так, частиною першою ст.1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

За змістом статтей 256, 257, 261 ЦПК України початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору.

Оскільки у даній справі строк дії картки встановлений до 31 грудня 2015 року, а з позовом банк звернувся до суду, як зазначалося раніше, 25 червня 2018 року, колегія суддів дійшла висновку про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за процентами за період з 26 червня 2015 року по 31 грудня 2015 року.

Разом з тим, з розрахунку заборгованості за кредитним договором в частині нарахування процентів вбачається, що проценти за користування кредитом відповідачу при укладенні договору були встановлені в розмірі 22,80%, а в подальшому нараховувалися в період з 01 січня 2013 року по 31 серпня 2014 року, виходячи з процентної ставки 30,00% річних, з 01 вересня 2014 року по 01 квітня 2015 року , виходячи з процентної ставки 34,80% річних, а з 01 квітня 2015 року по 30 квітня 2018 року - 43,20% річних.

Колегія суддів вважає, що вимоги банку про стягнення заборгованості по процентам за межами строку закінчення дії договору та за підвищеною процентною ставкою з 01 січня 2013 року, є необґрунтованими враховуючи наступне.

Так, відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Згідно ч.1 ст.651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

У ч.4 указаної статті передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Отже, для застосування підвищеної процентної стави банк повинен письмово повідомити боржника та отримати його згоду.

Відповідно до п.2 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270 (далі Правила), в редакції на час виникнення спірних правовідносин, рекомендоване поштове відправлення - це поштове відправлення (лист, поштова картка, бандероль, секограма, дрібний пакет, мішок «M»), що приймається для пересилання без зазначення суми оголошеної цінності вкладення з видачею відправникові розрахункового документа про прийняття і доставляється (вручається) адресатові (одержувачу) під розписку.

Згідно п. 99 Правил рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про надходження електронних поштових переказів, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень (крім зазначених в абзаці четвертому пункту 93 цих Правил), поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об'єкті поштового зв'язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім'ї за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв'язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками.

У разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі за № 6-1374цс17.

Наданий позивачем апеляційному суду розрахунок заборгованості, в частині зміни розміру процентної ставки та відповідних нарахувань, не є належними та допустимими доказами у розумінні ст.ст.77,78 ЦПК України, оскільки не містять даних щодо отримання відповідачем інформації про підвищення процентної ставки.

Тому підвищення процентної ставки для розрахунку процентів з 01 січня 2013 року, що призвело до збільшення загальної суми заборгованості за кредитним договором, проведено позивачем необґрунтовано.

Частиною першою ст.1048 ЦК України встановлено, що розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Згідно із ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Оскільки позивачем ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не було надано достатніх доказів на підтвердження виконання банком свого обов'язку проінформувати позичальника ОСОБА_4 про неодноразову зміну відсоткової ставки з 22,80 % до 43,20%, починаючи з 01 квітня 2015 року, розрахунок заборгованості по процентам за період з 26 червня 2015 року по 31 грудня 2015 підлягає коригуванню, виходячи із 22,80% ставки на рік згідно умов договору, тобто в межах строку позовної давності та до закінчення строку дії договору.

При цьому, заборгованість по процентам визначається в розмірі 558,65 грн. та розраховується наступним чином: 4667,08 грн. (загальна заборгованість за кредитом) х 22,80 (відсотків) : 100 : 360 х 189 (кількість днів за період з 26 червня 2015 року по 31 грудня 2015 року (закінчення строку дії картки)).

Отже, з урахуванням розміру процентів, які підлягають стягненню з відповідача, загальна сума заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором від 18 жовтня 2007 року, яка підлягає стягненню з неї на користь Банку, складається з заборгованості за кредитом - 4667,08 грн. та заборгованості за процентами - 558,65 грн.

Що стосується вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за процентами за період з 01 січня 2016 року (після закінчення строку дії картки) до 30 квітня 2018 року, то підстави для стягнення заборгованості по процентам за вказаний період відсутні, з урахуванням таких положень матеріального закону.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий до закінчення строку дії кредитної картки.

Відтак, у межах строку кредитування до 31 грудня 2015 року відповідач мала, зокрема, повертати позивачеві кредит, та сплачувати проценти щомісячними платежами за попередній місяць. Починаючи з 01 січня 2016 року, відповідач мала обов'язок незалежно від пред'явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

За таких обставин, вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за процентами за період з 01 січня 2016 року по 30 квітня 2018 року, є безпідставними і задоволенню не підлягають.

При перегляді справи за апеляційною скаргою позивача апеляційний суд щодо цієї частини позовних вимог Банку враховує постанови Верховного Суду від 10 травня 2018 року справа № 239/100/15-ц провадження № 61-5364св18, від 30 травня 2018 року справа № 264/5662/16-ц провадження № 61-2 св17, від 03 жовтня 2018 року справа № 233/2056/17 провадження № 61-32873св18.

Крім того, колегія суддів вважає, що вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з відповідача заборгованості пенею/ комісією - 3890,00 грн., а також штрафів : 500 грн. (фіксованої частина) та 4877,56 грн. (процентна складова) задоволенню не підлягають, враховуючи таке.

Відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні Клієнтом строків платежів за будь-яким з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, Клієнт зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

З розрахунку заборгованості та виписки з картрахунку, відкритого на ім'я ОСОБА_4 за спірним договором, в якому відображені здійснені операції за цим рахунком вбачається, що Банк з 01 вересня 2014 року щомісяця нарахував відповідачу штраф за прострочку по кредиту по 100 грн.

Штраф, в загальній сумі 5377,56 грн. нарахований Банком при визначенні розрахунку заборгованості 30 квітня 2018 року.

Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України».

Згідно зі ст. ст. 10, 11 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» антитерористична операція проводиться лише за наявності реальної загрози життю і безпеці громадян, інтересам суспільства або держави у разі, якщо усунення цієї загрози іншими способами є неможливим.

Рішення щодо проведення антитерористичної операції приймається залежно від ступеня суспільної небезпеки терористичного акту керівником Антитерористичного центру при Службі безпеки України за письмовим дозволом Голови Служби безпеки України або керівником координаційної групи відповідного регіонального органу Служби безпеки України за письмовим дозволом керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, погодженим з Головою Служби безпеки України. Про рішення щодо проведення антитерористичної операції негайно інформується Президент України.

15 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», в преамбулі якого зазначено, що цей Закон визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

На виконання ч. 6 ст. 14-1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» Національний банк України з метою забезпечення реалізації ст. 2 цього Закону листом від 5 листопада 2014 року № 18-112/64483 «Про скасування пені та штрафів за договором кредиту під час АТО» повідомив всі банки про необхідність неухильно дотримуватися вимог Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та про відповідальність керівників банків за їх невиконання.

Також на виконання ч. 5 ст. 14-1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2015 року № 1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, де у підп. 4 п. 2 зазначено м. Волноваха Донецької області, де проживає відповідач.

З матеріалів справи вбачається, що позивач просив стягнути з позичальника пеню /комісію 3890,00 грн. та штраф в загальній сумі 5377,56 грн. за порушення основного зобов'язання за кредитним договором, який включає період дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

З урахуванням положень вказаного закону, підстави для стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за пенею/комісією та штрафів відсутні, а тому у задоволенні позовних вимог в цій частині колегія суддів відмовляє за безпідставністю вимог.

Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України, у випадку скасування або зміни судового рішення, в резолютивній частині постанови апеляційний суд вирішує питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції та у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

З урахуванням висновків про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» колегія суддів вважає, що позивачу, на підставі ст.141 ЦПК України, слід відшкодувати понесені витрати по оплаті судового збору - у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції та переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Встановлено, що при зверненні до суду позивач оплатив судовий збір в розмірі 1762 грн. , а при подачі апеляційної скарги сплачено судовий збір 2743,00 грн. за ціною позову 102928,78 грн. (а.с. 1-2, 57).

Оскільки під час перегляду справи в апеляційному суді, розмір заборгованості відповідача перед банком визначено в сумі 5225,73 грн., що становить 5,08% задоволених вимог, то розмір відшкодування судового збору у зв'язку з розглядом справи в суді першої інстанції та переглядом справи апеляційним судом визначається 228,85 грн.(1762 + 2743) х 5,08%:100%).

Відповідач ОСОБА_4 є інвалідом ІІ групи (а.с.89) та відповідно до Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору.

Відповідно до положень ч.6 ст. 141 ЦПК України, судовой збір 228,85 грн. необхідно компенсувати АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Волноваського районного суду Донецької області від 13 листопада 2018 року скасувати повністю.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» () заборгованість станом на 30 квітня 2018 року за кредитним договором б/н від 18 жовтня 2007 року, яка складається із заборгованості за кредитом 4667 (чотири тисячі шістсот шістдесят сім) гривень 08 копійок, заборгованості за процентами 558 (п'ятсот п'ятдесят вісім) гривень 65 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4 відмовити.

Компенсувати Акціонерному товариству Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, витрати по сплаті судового збору 228 гривень 85 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений 11 березня 2019 року

Судді: Т.Б.Ткаченко

Г.Л. Гаврилова

Л.М.Кочегарова