Постанова

Іменем України

02 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 591/7304/15-ц

провадження № 61-33586 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Кривцової Г. В., Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 24 листопада 2016 року у складі судді Бурди Б. В. та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 27 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Криворотенка В. І., Кононенко О. Ю., Ткачук С. С.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитно-заставним договором, який у березні 2016 року було уточнено.

Позовна заява мотивована тим, що 08 липня 2008 року між банком та ОСОБА_2 укладено кредитно-заставний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 61 821 грн 17 коп. на строк до 07 липня 2015 року зі сплатою 20,04 % річних.

18 травня 2015 року на підставі рішення апеляційного суду Сумської області від 03 грудня 2014 року у справі № 591/5072/14-ц про звернення стягнення на заставлений автомобіль було реалізовано належний відповідачу автомобіль, який був переданий у заставу з метою забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору. Отримані від реалізації кошти у розмірі 68 100 грн були направлені: 34 050 грн - на погашення простроченої заборгованості за кредитом, 35 050 грн - на погашення пені.

Позичальник взяті на себе зобов`язання не виконував, повністю кредит не погашений навіть з урахуванням реалізації заставленого автомобіля, на вимоги не реагував, унаслідок чого станом на 06 жовтня 2015 року виникла заборгованість за кредитно-заставним договором у розмірі 247 488 грн 88 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 26 649 грн 65 коп., заборгованість по процентам у розмірі 46 781 грн 76 коп., заборгованість по комісії у розмірі 11 541 грн 84 коп., пеня за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 162 515 грн 63 коп.

З урахуванням викладеного ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитно-заставним договором від 08 липня 2008 року у розмірі 247 488 грн 88 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 24 листопада 2016 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що право у банку на пред`явлення позову про стягнення заборгованості за вказаним кредитно-заставним договором виникло з 29 березня 2009 року, тобто з моменту несплати відповідачем чергового платежу, проте з позовом до суду банк звернувся лише 12 жовтня 2015 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 27 лютого 2017 року апеляційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилена, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_2 здійснив останній платіж за кредитно-заставним договором 09 лютого 2009 року, тобто саме з цього моменту у банку виникло право на звернення до суду з вимогою до позичальника, проте ПАТ КБ «ПриватБанк» з позовом до суду звернулося лише 12 жовтня 2015 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ КБ «ПриватБанк» просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким позов банку задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 червня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 591/7304/15-ц з Зарічного районного суду м. Суми.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

У червні 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді-доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 вересня 2019 року зазначену справу призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що преюдиційними судовими рішеннями про звернення стягнення на предмет застави перервано строк позовної давності. Після реалізації предмета застави суми, що надійшла, не вистачило для погашення усієї кредитної заборгованості, унаслідок чого зобов`язання не було виконано належним чином, тому саме з 19 травня 2015 року, після реалізації предмета застави, у кредитора виникло право на звернення до суду з позовом.

Доводи особи, яка подала заперечення

У серпні 2017 року ОСОБА_2 подав заперечення на касаційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржувані судові рішення є законними і обґрунтованими, доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на їх законність не впливають. Банк звернувся до суду з позовом з пропуском строку позовної давності, що підтверджується преюдиційним судовим рішенням.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

08 липня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитно-заставний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 61 821 грн 17 коп. на строк до 07 липня 2015 року зі сплатою 20,04 % річних.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 25 вересня 2014 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 03 грудня 2014 року апеляційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволена, рішення Зарічного районного суду м. Суми від 25 вересня 2014 року скасовано. Позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль «Dаеwoo Nexia», 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 08 липня 2008 року у розмірі 305 855 грн 28 коп. з наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» усіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та зняття вказаного автомобіля з обліку з початковою ціною не нижче 57 100 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 грудня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рішення апеляційного суду Сумської області від 03 грудня 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 23 лютого 2016 року апеляційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволена, рішення Зарічного районного суду м. Суми від 25 вересня 2014 року скасовано. Звернуто стягнення на предмет застави - належний ОСОБА_2 автомобіль «Dаеwoo Nexia», 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 215 702 грн 87 коп., з наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» усіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та зняття вказаного автомобіля з обліку з початковою ціною не нижче 57 100 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначало про те, що 18 травня 2015 року, на виконання рішення апеляційного суду Сумської області від 03 грудня 2014 року, було реалізовано належний ОСОБА_2 автомобіль, який був переданий у заставу з метою забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору. Отримані від реалізації кошти у розмірі 68 100 грн були направлені: 34 050 грн - на погашення простроченої заборгованості за кредитом, 35 050 грн - на погашення пені.

ПАТ КБ «ПриватБанк» вказувало про те, що ОСОБА_2 взяті на себе зобов`язання не виконував, коштів від реалізації автомобіля не достатньо для погашення кредитної заборгованості, на вимоги не реагував, унаслідок чого станом на 06 жовтня 2015 року виникла заборгованість за кредитно-заставним договором у розмірі 247 488 грн 88 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 26 649 грн 65 коп., заборгованість по процентам у розмірі 46 781 грн 76 коп., заборгованість по комісії у розмірі 11 541 грн 84 коп., пеня за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 162 515 грн 63 коп.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно з вимогами кредитного договору за наявності прострочення виконання основного зобов`язання в обумовлений сторонами строк ПАТ КБ «ПриватБанк» використало право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку за рахунок переданого у заставу майна.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, із чим погодився й суд, який задовольнив позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк».

У такому випадку має застосовуватися вимога про сплату процентів від суми позики, передбачена частиною першою статті 1048 ЦК України, до дня, встановленого кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту шляхом звернення стягнення на предмет застави.

Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а, отже, строк дії договору змінився з дати, зазначеної на квитанції, яка надається банку відділенням зв`язку при відправленні позичальнику листа з вимогою про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним з повідомленням про вручення, і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі.

У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд у порушення вищевказаних положень закону не звернув уваги на те, що у разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов`язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 28 березня 2018 року справа № 444/9519/12 провадження № 14-10 цс 18, від 04 липня 2018 року справа № 310/11534/13-ц провадження № 14-154 цс 18.

У частині четвертій статті 263 ЦПК України вказано про те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, строк дії кредитного договору від 08 липня 2008 року сторонами визначено до 07 липня 2015 року, а наданий банком розрахунок заборгованості відповідача за цим договором визначено станом на 06 жовтня 2015 року, на що суд уваги не звернув.

З урахуванням наведеного, оскільки фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, не встановлено, а суд касаційної інстанції у силу своїх процесуальних повноважень (стаття 400 ЦПК України) позбавлений такої можливості, то судове рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справина новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Сумської області від 27 лютого 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова

Р. А. Лідовець