ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2019 року м. Київ

справа № 761/25576/18

провадження № 22-ц/824/9896/19

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Іванової І.В. (суддя-доповідач), Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

сторони :

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Київстар»

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 26 лютого 2019 року у складі судді Мальцева Д.О., повний текст складено 13.03.2019 року,

в с т а н о в и в:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Київстар» та просив визнати нечинним правочин щодо самостійного та безакцептного списання відповідачем при зміні тарифного плану надання послуг позивачу, з телефонного рахунку позивача наявних там грошових сум, у зв`язку з тим, що відповідач навмисно ввів позивача в оману щодо обставин, які мають істотне значення шляхом замовчування їх існування; стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування заподіяних збитків в подвійному розмірі - 1 720, 00 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача 20 000, 00 грн. в якості компенсації за спричинену моральну шкоду; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 4000, 00 грн.

Мотивуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилається на те, що ним на початку 2015 року придбано СІМ-карту відповідача з номером НОМЕР_1 , а отже він є клієнтом ПрАТ «Київстар». За таких обставин між сторонами укладено договір приєднання в порядку ст. 364 ЦК України. В 2016 році між сторонами було укладено договір на підключення тарифу, за яким позивач здійснював оплату послуг за рік, а не щомісячно. В подальшому, у зв`язку із закінченням терміну дії вказаного тарифу, позивачем в центрі обслуговування клієнтів було зараховано на рахунок 1 200 грн., після чого останньому було підключено тариф «Все просто 12 місяців», який почав діяти з 01.08.2017. Однак, позивачу всупереч інформації про вказаний тариф, доводилось доплачувати грошові кошти в розмірі від 50 грн. до 100 грн. На початку 2018 року позивач отримав від відповідача смс-повідомлення з пропозицією щодо зміни тарифу на більш вигідний. При цьому, в повідомленні містилось посилання на безоплатний перехід на новий тарифний план. Разом з тим, відповідач ввів позивача в оману щодо вказаних обставин, зокрема, позивача не повідомили про списання з його рахунку 600 невикористаних грн., сплачених позивачем у якості передоплати послуг за попередній тариф. Про те, що вказані кошти були безпідставно списані відповідачем за послуги, які не були фактично надані позивачу, останній дізнався лише 04.04.2018, коли йому було відключено телефонний зв`язок. Вважає такі дії відповідача такими, що порушують Закон України «Про захист прав споживачів», оскільки відповідач фактично ввів в оману позивача, а тому просив застосувати положення ст. 230 ЦК України. Крім того, позивач зазначає, що останньому було завдано збитків на загальну суму 1 720, 00 грн. та моральну шкоду, яку позивач оцінив в 20 000, 00 грн. Також позивачем були понесені витрати на правову допомогу в розмірі 4 000, 00 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 26 лютого 2019 року відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції через порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що відповідач приховав істотну для нього інформацію, як для споживача телекомунікаційних послуг, а відповідно, за приписами ст. 230 ЦК України, такі дії визнаються як введення в оману. При чому, суд першої інстанції уник від оцінки доказів, наданих позивачем, в цій частині, що на його думку, позбавило суд можливості об`єктивно та правомірно вирішити спір у даній справі.

У відзиві на апеляційну скаргу ПрАТ «Київстар» заперечує проти задоволення викладених у ній вимог, оскільки не погоджується із наведеними позивачем обставинами та правовими підставами для скасування рішення суду.

Відповідач вказує, що абонент самостійно обрав пакетний тарифний план зі строком дії 12 місяців за спеціальною ціною, але самостійно змінив тарифний план і фактично відмовився від користування вказаним тарифним планом на визначених умовах до закінчення строку дії. Жодного замовчування істотних умов відповідачем не було, дію пакетного тарифного плану було самостійно припинено позивачем при зміні тарифу на інший, жодних зобов`язань повертати оплачені абонентом кошти за весь пакет вцілому за період, у який абонент не користувався пакетом із незалежних від відповідача обставин, вцілому чи частинами, відповідач на себе не брав, як і не передбачено порядку перерахунку чи повернення сплачених за пакет послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що з 09.12.2015 між позивачем та ПрАТ «Київстар» укладено Договір про надання послуг рухомого (мобільного) зв`язку, який є договором приєднання у розумінні ст. 634 ЦК України та умови якого викладені в Умовах надання телекомунікаційних послуг відповідача, що розміщені на інтернет-сайті ПрАТ «Київстар»:www.kyivstar.ua.

Згідно довідки ПрАТ «Київстар» від 25.02.2019 року, телефонний номер НОМЕР_1 з 09.12.2015 року обслуговується в мережі ПрАТ «Київстар» відповідно до умов письмового договору з контрактним абонентом - фізичною особою позивачем ОСОБА_1 (а.с.8,74).

У період з 22.06.2016 по 10.02.2018 вказаний телефонний номер обслуговувався згідно умов тарифного плану «Все за 110».

Станом на 12.07.2017 року абонентом цього номера при зверненні до центру продажу і обслуговування Компанії, була оформлена заявка на підключення пакету «Все просто на 12 місяців» з 01.08.2017 року. (а.с.74-76).

При цьому, пакет послуг, який було придбано позивачем «Все просто 12 місяців» з тарифним планом «Все за 110» складає 990, 00 грн. (а.с.78).

Згідно довідки ПрАТ «Київстар» від 25.02.2019 року, станом на 01.07.2017 року на особовому рахунку позивача був залишок коштів у сумі 148,80 грн., крім того позивачем був здійснений платіж за придбаний тарифний план у сумі 1200 грн.

Таким чином станом на 01.08.2017 року на рахунку позивача була сума 1228,890 грн. (а.с.55).

В подальшому, 09.02.2018 року позивач отримав від відповідача індивідуальну пропозицію шляхом надіслання СМС-повідомлення щодо безкоштовного переходу на новий тарифний план - « Безлім ».

Вказаною пропозицією позивач скористався та з 10.02.2018 року змінив існуючий тарифний план на новий тарифний план «Безлім» (а.с.77).

Зазначені обставини підтверджені матеріалами справи та фактично не заперечуються сторонами.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує, що відповідачем після зміни строкового тарифного плану «Все просто 12 місяців» на інший безпідставно списано з рахунку позивача невикористані грошові кошти в розмірі майже 600 грн. за послуги, які не надавались, оскільки сплачені наперед за 12 місяців кошти, були використані лише частково, 5 місяців, таким чином фактично відповідач без його згоди та без інформування утримав кошти за неотримані послуги, що суперечить закону.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач обрав неналежний та не ефективний спосіб захисту, який не відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Колегії суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановивши обставини справи, не застосував правову норму, що підлягає застосуванню до виниклих між сторонами правовідносин, що призвело до ухвалення помилкового рішення в частині відмови стягнення коштів.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно до ст. 175 ЦПК України, у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмету спору ті їх обґрунтування. Позовна заява має містити виклад обставин, докази настання даних обставин та ін., а не посилання на певну норму закону.

Відповідно до ст. 265 ЦПК України, у мотивувальній частині рішення зазначаються норми права, які застосував суд і мотиви їх застосування, норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував та мотиви їх незастосування.

Така позиція відповідає позиції Верховного Суду при розгляді справи 4521/16989/13-ц, оприлюдненої 06.03.2018 року: «У випадку помилкового посилання позивачем не на ту норму закону, суд, встановивши підстави позову, застосовує норму, яка регулює правовідносини сторін, незалежно від згоди на це позивача чи відповідача.

Так, звертаючись до суду з вимогами про стягнення коштів з відповідача, позивач посилався на те, що відповідач самостійно без згоди та без обов`язкового та належного інформування, утримав від позивача кошти за не отримані послуги, що суперечить нормам ЗУ «Про захист прав споживачів» та загальним нормам цивільного законодавства, тому в нормативне обґрунтування позову була визначена ст.230 ЦК України, оскільки з правової точки зору такі дії відповідача нічим іншим ніж введення в оману назвати не можна.

Сторонами не заперечується, що позивачем був попередньо оплачений придбаний тарифний план строком на 12 місяців «Все просто на 12 місяців» з 01.08.2017 року у сумі 1200 грн.

В подальшому, до закінчення строку дії цього тарифного плану, позивач з 10.02.2018 року змінив існуючий тарифний план на новий тарифний план «Безлім», при цьому невикористана частина коштів попередньо оплачених послуг, відповідачем повернута не була.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про телекомунікації» абонент - споживач телекомунікаційних послуг, який отримує телекомунікаційні послуги на умовах договору, котрий передбачає підключення кінцевого обладнання, що перебуває в його власності або користуванні, до телекомунікаційної мережі. Кінцеве обладнання - обладнання, призначене для з`єднання з пунктом закінчення телекомунікаційної мережі з метою забезпечення доступу до телекомунікаційних послуг.

Частиною 2 статті 32 Закону України «Про телекомунікації» встановлено, що абонент, який отримує телекомунікаційні послуги без укладення договору в письмовій формі, може зареєструватися в оператора, надавши йому персональні дані відповідно до закону в порядку, встановленому національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації.

Відповідно до пункту 2.1. Порядку реєстрації абонентів, які отримують телекомунікаційні послуги без укладення договору в письмовій формі від 11 серпня 2011 року № 393, затвердженого Рішенням Національної комісії з питань регулювання зв`язку, абонент, який отримує телекомунікаційні послуги без укладення договору в письмовій формі, в тому числі знеособлено, має право зареєструватись в оператора, провайдера телекомунікацій.

Повернення невикористаної частки коштів з особового рахунку абонента у разі відмови від передплачених телекомунікаційних послуг та користування персональним номером, перенесення абонентського номера здійснюється за умови реєстрації абонента у оператора, провайдера телекомунікацій.

28.11.2017 нацкомісія, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації своїм рішенням № 607 затвердила новий порядок реєстрації абонентів, які отримують телекомунікаційні послуги без укладення договору в письмовій формі та визнала таким що втратив чинність рішення Національної Комісії з питань регулювання зв`язку України від 11 серпня 2011 року №393.

Пунктом 12 Порядку передбачено, що під час реєстрації абонента в оператора, провайдера телекомунікацій забороняється без згоди абонента змінювати умови укладеного між ними договору про надання телекомунікаційних послуг, у тому числі змінювати умови надання телекомунікаційних послуг, скорочувати чи змінювати їх перелік, тарифи, тарифні плани на послуги, умови і порядок оплати послуг, перетворювати внесені на особовий рахунок абонента кошти в бонуси, бали тощо.

Таким чином, якщо абонент належним чином зареєстрований в оператора мобільного зв`язку (подавав письмову заяву про реєстрацію із зазначенням своїх даних), оператор не має права «списувати» внесені на особовий рахунок абонента кошти, які не були використані.

Судом установлено, що позивач в передбаченому порядку зареєструвався в оператора, тому отримує послуги як ідентифікована особа, як контрактний абонент.

Крім того, встановлено, що відповідно до п.3.2.30 Умов абонент має право на повернення оператором невикористаної частини коштів у разі відмови абонента від попередньо оплачених послуг у випадках і в порядку передбаченому Умовами, договором або законодавством.

Згідно із приписами статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування; безпеку продукції; необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав.

У пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» роз`яснено, що відповідно до статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» шкода, заподіяна життю, здоров`ю або майну споживача у зв`язку з придбанням споживачем товарів (робіт, послуг) через ненадання йому необхідної, доступної та достовірної інформації, яка б забезпечила можливість компетентного вибору, - підлягає відшкодуванню у повному обсязі, якщо нормою законодавства не передбачене більш високої міри відповідальності.

Статтею 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом.

ПрАТ «Київстар» порушив права позивача, як споживача комунікаційних послуг, чим спричинив останньому шкоду.

Таким чином, фактично встановивши, що позивач є користувачем послуг мобільного зв`язку, які надаються ПрАТ «Київстар», є контрактним абонентом, при цьому відповідач відмовив у поверненні невикористаної частки коштів з особового рахунку позивача у зв`язку з припиненням передплачених телекомунікаційних послуг за попереднім тарифним планом, порушивши права позивача, як споживача комунікаційних послуг, суд не врахував що такими діями відповідача спричинено останньому шкоду.

Отже, колегія суддів вважає за необхідне частково задовольнити вимоги позивача та стягнути з відповідача 508 грн. невикористаних коштів (1228 грн., які були на рахунку за відрахуванням 720 грн., використаних за 6 місяців), оскільки такими діями ПрАТ «Київстар» позивачу було спричинено майнову шкоду, а тому його вимога про стягнення майнової шкоди в зазначеному розмірі є обґрунтованою.

Щодо вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача 20 000 грн. відшкодування моральної шкоди, а також 4 000 грн. вартості правової допомоги, судова колегія вважає їх не доведеними належними та допустимими доказами.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах,-

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 26 лютого 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково.

Стягнути із Приватного акціонерного товариства «Київстар» на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі 508 (п`ятсот вісім ) гривень.

В решті позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків передбачених ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: