Справа № 127/9751/15-ц
Провадження № 22-ц/801/1839/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вохмінова О.С.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2019 рокуСправа № 127/9751/15-цм. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Марчук В.С., Стадника І.М., секретар Кирилюк Л.М., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01 грудня 2016 року, ухвалене суддею Вохміновою О.С. в м. Вінниці, в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача - ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки,

встановив:

У квітні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Хрещатик» (далі ПАТ «КБ «Хрещатик») звернулося до суду із вказаним позовом, та, згідно уточнених позовних вимог, просило: - звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_3 , що належить на праві власності ОСОБА_1 і за рахунок коштів отриманих від реалізації на прилюдних торгах заставленого майна задовольнити частково вимоги ПАТ «КБ «Хрещатик» за кредитним договором № 20/09/фо/сі від 25 грудня 2009 року в сумі 1 175 239,00 грн; - встановити початкову ціну реалізації предмета іпотеки - вищевказаної квартири, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 25.12.2009 між ВАТ КБ «Хрещатик» (правонаступником є ПАТ «КБ «Хрещатик») та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 20/09/фо/сі (з договорами про внесення змін до даного договору), відповідно до якого банк надав позичальнику кредит в сумі 2 150 000 грн на строк до 25.12.2012 із щомісячною сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 25% річних. Банк повністю виконав умови договору, однак ОСОБА_2 своє зобов`язання не виконав і станом на 01.10.2016 заборгованість по кредитному договору становить 6 368 747,90 грн.

З метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитом 19.07.2010 між ПАТ «КБ «Хрещатик» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки № 20/09/фо/сі-4, відповідно до якого відповідач передав в іпотеку нерухоме майно квартиру АДРЕСА_3 , яка належала йому на праві власності відповідно до договору купівлі-продажу від 03.12.2002, заставною вартістю 387 045 грн. Згідно висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи вартість квартири становить 1 175 239 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01 грудня 2016 року позов задоволено.

В рахунок часткового погашення боргу по кредитному договору №20/09/фо/сі від 25.12.2009, укладеного між ПАТ «КБ «Хрещатик» та ОСОБА_2 , в сумі 6 368 747,90 грн., яка складається з заборгованості по кредиту 2 090 000 грн., заборгованості по відсоткам 2 568 483,09 грн., пені за прострочення сплати кредиту в сумі 825 098,33 грн., пені за прострочення сплати відсотків в сумі 885 166,48 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження квартиру АДРЕСА_3 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , вартістю 1 175 239 грн.

Встановлено початкову ціну реалізації квартири в розмірі 1 175 239 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Хрещатик» судові витрати в сумі 17 628,59 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що право на позов щодо стягнення суми заборгованості по кредиту у позивача виникло з 16.02.2012 (в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки), а до майнового поручителя банк звернувся з позовом 28.04.2015, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності, визначеного ст. 257 ЦК України; позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження переривання позовної давності за додатковою вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки; судом неправильно застосовано положення ст.ст. 256, 257, 264 ЦК України щодо спірних правовідносин.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 29 грудня 2016 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01 грудня 2016 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 10 липня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 29 грудня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Встановлено, що 25 грудня 2009 року між ВАТ КБ «Хрещатик», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Хрещатик», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №20/09/фо/сі, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 1 650 000 грн із сплатою 28 % річних строком до 25 грудня 2010 року (а.с.7-10 т.1).

Для забезпечення виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором 19 липня 2010 року між ПАТ «КБ «Хрещатик» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки №20/09/фо/сі-4, за яким ОСОБА_1 передав в іпотеку банку належне йому на праві власності нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_3 , заставною вартістю 387 045 грн (а.с.15-16 т.1).

19 липня 2010 року між ПАТ «КБ «Хрещатик» та ОСОБА_2 укладено додатковий договір № 1 про внесення змін до кредитного договору від 25 грудня 2009 року, за яким було збільшено суму кредиту на 500 тис. грн із встановленням загальної кредитної заборгованості в сумі 2 150 000 грн та продовженням терміну погашення кредиту до 25 грудня 2011 року (а.с.12 т.1).

18 жовтня 2010 року між ПАТ «КБ «Хрещатик» та ОСОБА_2 укладено додатковий договір № 2, за яким зменшено процентну ставку за кредитним договором до 25% річних та продовжено термін погашення кредиту до 25 грудня 2012 року, змінено графік погашення кредиту (а.с.13 т.1).

29 жовтня 2010 року між ПАТ «КБ «Хрещатик» та ОСОБА_1 укладено договір №1 про внесення змін до договору іпотеки №20/09/фо/сі-4, відповідно до якого позичальник повинен повернути іпотекодержателю в строк до 25 грудня 2012 року кредит в сумі 2 150 000 грн, сплатити відсотки за користування кредитом з розрахунку 25 % річних, впродовж строку користування кредитом, а у разі прострочення повернення кредиту повернути прострочений кредит з урахуванням індексу інфляції, а також сплатити комісії та штрафні санкції, передбачені кредитними договорами та відшкодувати іпотекодержателю можливі збитки, завдані неналежним виконанням зобов`язань за кредитними договорами (а.с.17 т.1).

27 грудня 2010 року між ПАТ «КБ «Хрещатик» та ОСОБА_2 укладено додатковий договір № 3, за яким змінено графік погашення кредиту і встановлено, що погашення кредиту в сумі 2 150 000 грн здійснюється до 25 грудня 2012 року, надано відстрочку у сплаті відсотків до 30 червня 2011 року (а.с.14 т.1).

09 лютого 2012 року банк надіслав ОСОБА_2 лист-претензію щодо заборгованості за кредитним договором та повідомив, що у разі невиконання даної вимоги та у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково змінює дату остаточного повернення кредиту в сторону зменшення та вважає його таким, що настав, починаючи з 16 лютого 2012 року (а.с.179 т. 1).

У зв`язку з порушенням позичальником виконання зобов`язання за кредитним договором банк використав право достроково вимагати з позичальника повернення заборгованості за кредитним договором (ч.2 ст.1050 ЦК України).

ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконував, на вимоги банку не реагував, унаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 01 жовтня 2016 року, за розрахунком банку, склала 6 368 747 грн 90 коп. (а.с.156-158 т.1).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що борг позичальника ОСОБА_2 не погашений, тому в рахунок часткового погашення боргу в сумі 6 368 747,90 грн слід звернути стягнення на спірну квартиру, яка належить іпотекодавцю ОСОБА_1 шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною реалізації предмета іпотеки в розмірі 1 175 239 грн. Підстав для застосування позовної давності до вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки немає, так як позовна давність до основної вимоги була перервана і не спливла.

Беручи до уваги висновки Верховного Суду в постанові від 10 липня 2019 року апеляційний суд вважає, що вимоги позову підтягають частковому задоволенню.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що борг позичальником ОСОБА_2 не погашений, а ОСОБА_1 , як майновий поручитель, відповідно до Закону України «Про іпотеку» відповідає перед заставодержателем, ПАТ «КБ «Хрещатик банк», за виконання боржником основного зобов`язання в межах вартості предмета іпотеки.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Судом першої інстанції взято до уваги наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором, відповідно до якого заборгованість ОСОБА_2 станом на 01.10.2016 становила 6 368 747 грн 90 коп., з яких: заборгованості по кредиту у розмірі 2 090 000 грн, заборгованості по відсоткам у розмірі 2 568 483 грн 09 коп., пеня за прострочення сплати кредиту у розмірі 825 098 грн 33 коп., пеня за прострочення сплати відсотків у розмірі 885 166 грн 48 коп. (а.с.156-158 т.1).

Верховний Суд в постанові від 10 липня 2019 року при перегляді ухвали апеляційного суду від 29 грудня 2016 року у вказаній справі прийшов до висновку, що в даному випадку правові підстави нараховувати передбачені кредитним договором проценти до повного погашення заборгованості відсутні, оскільки строк виконання зобов`язання закінчився 16 лютого 2012 року.

При цьому Верховним Судом взято до уваги висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 з приводу припинення права кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно ч.2 ст.1050 ЦК України.

Фактично Верховний Суд при новому розгляді справи зобов`язав встановити розмір заборгованості позичальника перед кредитором.

Це має значення для вирішення справи, так як іпотекодавець, будучи майновим поручителем, несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки (ст. 11 Закону України «Про іпотеку»), та відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (ст. 553 ЦК України).

У матеріалах справи наявне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 вересня 2015 року в справі №127/27568/14-ц за позовом ПАТ «КБ «Хрещатик» в особі Вінницького регіонального відділення до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, звернення стягнення на предмет застави (а.с.180 т.1).

Даним рішенням встановлено та стягнуто з ОСОБА_2 (позичальника) на користь ПАТ «КБ «Хрещатик» в особі Вінницького регіонального відділення, заборгованість за кредитним договором №20/09/фо/сі від 25.12.2009 в розмірі 4 992 910 грн 44 коп. Згідно вказаного рішення заборгованість складається з: суми простроченого кредиту - 2 090 000 грн; заборгованості по відстоках - 1 794 712,32 грн; пені по простроченому кредиту - 633 642,19 грн; пені по прострочених відсоткх - 474 555,93 грн.

Вказане рішення набрало законної сили.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, вищевказаним рішенням, яке набрало законної сили, встановлено загальну суму заборгованості за кредитним договором від 25.12.2009 в розмірі 4 992 910 грн 40 коп., якому суд першої інстанції не надав оцінки.

Суд першої інстанції, встановлюючи ціну реалізації предмета іпотеки, взяв за основу вартість квартири, яка встановлена висновком судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 29 червня 2016 року №127/16-21 в розмірі 1 175 239 (а.с.156-158).

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зводяться до того, що позивачем пропущено строк позовної давності за вимогою до майнового поручителя про звернення стягнення на заставне майно.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

У ч. 1 ст. 266 ЦК України зазначено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Скасовуючи ухвалу апеляційного суду від 29 грудня 2016 року у даній справі Верховний Суд у постанові від 10 липня 2019 року прийшов до висновку, що доводи касаційної скарги щодо пропуску банком строку позовної давності є безпідставними, оскільки відповідно до наявних в справі розрахунків за кредитним договором, ОСОБА_2 здійснював погашення кредитної заборгованості після пред`явлення банком 09 лютого 2012 року вимоги про дострокове погашення кредиту, а останній платіж ОСОБА_2 здійснено 30 квітня 2014 року, що свідчить про визнання ним боргу, а відтак, і про переривання позовної давності.

Згідно ч. 5 ст. 411 ЦПК України, висновки суду касаційної інстанції, в зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги про пропуск банком строку позовної давності щодо вимог до іпотекодавця апеляційним судом відхиляються.

Твердження представника ОСОБА_1 клопотанні про відкладення розгляду справи про те, що внесення змін до істотних умов кредитного договору призвело до виникнення нового основного зобов`язання, а умови договору іпотеки не забезпечують виконання такого нового зобов`язання та не покладають на відповідача відповідальності за його порушення колегія суддів не бере до уваги, оскільки укладення додаткових угод між банком та позичальником не тягне зміну прав та обов`язків для іпотекодавця, тому що в силу свої правової природи іпотека забезпечує належне виконання кредитного зобов`язання в межах вартості переданого в іпотеку майна.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 17 грудня 2018 році у справі №612/899/16-ц.

Враховуючи висновки Верховного Суду в постанові від 10 липня 2019 року та наявність рішення суду від 02 вересня 2015 року, яким встановлено розмір заборгованості по кредитному договору у даній справі, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга на підставі ст. 376 ЦПК України підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення - зміні в частині визначення суми кредитної заборгованості з 6 368 747,90 грн на 4 992 910,40 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01 грудня 2016 року змінити, виклавши другий абзац резолютивної частини рішення в такій редакції:

«В рахунок часткового погашення боргу по кредитному договору №20/09/фо/сі від 25.12.2009, укладеного між ПАТ «КБ «Хрещатик» та ОСОБА_2 , в сумі 4 992 910 (чотири мільйони дев`ятсот дев`яносто дві тисячі дев`ятсот десять) грн 44 коп., яка складається з суми простроченого кредиту - 2 090 000 грн., заборгованості по відсотках - 1 794 712,32 грн., пені по простроченому кредиту - 633 642,19 грн., пені по прострочених відсотках - 474 555,93 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження - квартиру АДРЕСА_3 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , вартістю 1 175 239 грн».

У решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 жовтня 2019 року.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді В.С. Марчук

І.М. Стадник