Провадження № 22-ц/802/258/19 Категорія: 26 Доповідач: Грушицький А. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Грушицького А. І.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

з участю секретаря судового засідання Савчук О. В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідачів ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_5 на повторне заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 листопада 2018 року,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивував тим, що 15 жовтня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № VО10AN66390090, за умовами якого відповідачу ОСОБА_3 було надано кредит у розмірі 65614,84 грн на термін до 14 жовтня 2014 року.

На забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3, що випливають з основного договору, з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договори поруки.

Всупереч вимог закону та умовам кредитного договору ОСОБА_3 зобов'язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконала, погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку не здійснювала, в результаті чого станом на 25 липня 2016 року утворилась заборгованість за кредитом в розмірі 184250,19 грн, яка складається із: 63044,40 грн - заборгованість за кредитом; 39107,60 грн - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 3018,75 грн - заборгованість по комісії за користування кредитом; 79079,44 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Позивач зазначив у позовній заяві, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості. Кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом.

Позивач просив стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 90000 грн, яка складається із: 63044,40 грн - заборгованість за кредитом; 26955,60 грн - заборгованість по відсотках за користування кредитом.

Повторним заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 листопада 2018 року позов задоволено.

Постановлено стягнути солідарно з ОСОБА_3, як основного боржника, та ОСОБА_4, як поручителя, та ОСОБА_5, як поручителя, на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 90000 грн заборгованості за кредитним договором № VO10AN66390090 від 15 жовтня 2007 року, яка складається із: 63044,40 грн - заборгованість за кредитом; 26955,60 грн - заборгованість по відсотках за користування кредитом.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судові витрати по сплаті судового збору по 459,33 грн з кожного.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням відповідач ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій покликаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення норм процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити за недоведеністю позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1, представника відповідачів ОСОБА_2, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачами не виконані зобов'язання за укладеними договорами, відтак заборгованість має бути стягнута солідарно в судовому порядку.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону та дійсним обставинам справи.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Встановлено, що 15 жовтня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № VО10AN66390090, за умовами якого відповідачу ОСОБА_3 було надано кредит у розмірі 65614,84 грн на термін до 14 жовтня 2014 року (а.с. 13-16).

6 лютого 2012 року між банком та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № VO10AN66390090 від 15 жовтня 2007 року. Відповідно до умов укладеної між сторонами додаткової угоди було зменшено суму заборгованості по пені на 3798,63 грн, продовжено термін користування кредитними коштами до 14 лютого 2017 року, встановлено графік погашення заборгованості (а.с. 17-19).

6 лютого 2012 року на забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3, що випливають з кредитного договору, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладено договір поруки (а.с. 21).

25 січня 2013 року на забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3, що випливають з кредитного договору, договір поруки укладено між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 (а.с. 22).

Позичальник ОСОБА_3 зобов'язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконала, в результаті чого станом на 25 липня 2016 року утворилась заборгованість за кредитом в розмірі 184250,19 грн, яка складається із: 63044,40 грн - заборгованість за кредитом; 39107,60 грн - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 3018,75 грн - заборгованість по комісії за користування кредитом; 79079,44 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором (а.с. 4-9).

22 серпня 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» направив позичальнику ОСОБА_3 та поручителям ОСОБА_4, ОСОБА_5 вимогу погасити прострочену заборгованість протягом 5 календарних днів, у іншому випадку - повернути суму кредиту в повному обсязі, а також нараховані проценти та штрафні санкції (а.с. 10).

Враховуючи, що позичальник неналежно виконувала свої обов'язки за кредитним договором, а поручителі не виконали її зобов'язань, наявний факт порушення прав кредитора, що підлягає захисту судом.

Необхідно погодитися із твердженням позивача про те, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості. Кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом.

Тому суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що з ОСОБА_3, як основного боржника, та ОСОБА_4, як поручителя, та ОСОБА_5, як поручителя, слід стягнути на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 90000 грн заборгованості за кредитним договором № VO10AN66390090 від 15 жовтня 2007 року, яка складається із: 63044,40 грн - заборгованість за кредитом; 26955,60 грн - заборгованість по відсотках за користування кредитом.

При цьому слід врахувати, що поручителі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 уклали з кредитором окремі договори поруки, а тому не є солідарними боржниками між собою.

Отже, сума заборгованості підлягає стягненню із ОСОБА_3, як основного боржника та ОСОБА_4, як поручителя, а також із ОСОБА_3, як основного боржника та ОСОБА_5, як поручителя.

Доводи апеляційної скарги поручителя ОСОБА_5 полягають у тому, що всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України позивач не довів позовних вимог.

Проте, розмір заборгованості підтверджується випискою по рахунку, що міститься в матеріалах справи (а.с. 80-85). На спростування поданого позивачем розрахунку скаржником не надано своїх конкретних заперечень щодо такого розрахунку або контррозрахунку.

В апеляційній скарзі скаржник просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити за недоведеністю позовних вимог.

В процесі розгляду справи в апеляційному суді представник відповідачів, покликаючись на ту обставину, що 7 лютого 2019 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № VO10AN66390090 від 15 жовтня 2007 року, відповідно до умов якої банк зобов'язується здійснити прощення частини заборгованості в частині процентів на суму 40430,09 грн, комісії на суму 3622,50 грн, пені на суму 221422,47 грн (а.с. 191-193), просив рішення суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження.

Про зміну вимог представник відповідачів повідомив суд 19 лютого 2019 року, подавши письмове клопотання про закриття провадження у справі.

Враховуючи, що зміна вимог апеляційної скарги зроблена після закінчення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд не враховує таку зміну.

Укладення 7 лютого 2019 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 додаткової угоди не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та закриття провадження у справі, оскільки на момент постановлення рішення судом першої інстанції така угода ще не була укладена.

Як передбачено ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції зобов'язаний переглядати справу за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм процесуального права, а доводи апеляційної скарги не є обґрунтованими, апеляційний суд приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 листопада 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 березня 2019 року.

Головуючий

Судді