УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2019 року суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Геєць Ю.В., розглянувши заяву Концерну «Міські теплові мережі» в особі філії Концерну «Міські теплові мережі» Вознесенівського району про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

02.10.2019 року Концерн «Міські теплові мережі» в особі філії Концерну «Міські теплові мережі» Вознесенівського району до пред`явлення позову до суду, звернулося з заявою про забезпечення позову.

Заявлені вимоги мотивує тим, що 09.08.2019 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя було видано ухвалу про скасування судового наказу № 335/7245/13-ц від 02.08.2013 року за заявою Концерну «Міські теплові мережі» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у житлове приміщення у розмірі 5731 гривень 58 копійок та судового збору у розмірі 114 гривень 70 копійок.

12.08.2019 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя було видано ухвалу про скасування судового наказу № 335/6032/16-ц від 10.06.2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» суми боргу за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у житлове приміщення у розмірі 11 208 гривень 76 копійок та судового збору у розмірі 689 гривень 00 копійок.

15.08.2019 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя було видано ухвалу про скасування судового наказу № 2-н-478/11 від 18.02.2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у розмірі 3798 гривень 33 копійок та витрат на інформаційно- технічне забезпечення в розмірі 30 гривень 00 копійок.

15.08.2019 року до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 було подано позовну заяву про зняття арешту з майна накладеного Вознесенівським відділом державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.

Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на майно, а саме: квартира, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно довідки заборгованості на особовому рахунку № НОМЕР_1 від 02.10.2019 року станом на 01.10.2019 рік - заборгованість складає 42 183 гривні 45 копійок.

Заявник посилаючись на те, що дії ОСОБА_1 можливо свідчать про прагнення реалізувати належне йому майно, що унеможливить або ускладнить виконання рішення, яке буде винесено в майбутньому, просить накрасти арешт на все майно, яке належить ОСОБА_1 .

Відповідно до частини першої ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши заяву та додані до неї матеріали, суд вважає, що заяву слід залишити без задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

За загальним правилом, заявник зобов`язаний довести наявність підстав для забезпечення позову, надавши відповідні докази, що невжиття заходів забезпечення позову може привести до утруднення або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду.

Із роз`яснень Верховного Суд України у п. 4 постанови Пленуму від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

При цьому цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути ухвалено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

У відповідності до ч. 1 ст. 149 ЦПК суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 ЦПК заходів забезпечення позову. Тобто, законодавець вказує лише на можливість, а не обов`язок суду забезпечити позов, при чому відповідно до вимог законодавства це можливо за умови, що з матеріалів справи чи самої заяви про забезпечення позову вбачається, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Крім того, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод як джерело права.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до цієї Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Окрім національного законодавства, також і прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі Жоффре де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року).

Одночасно, суд враховує співрозмірність, розміру заборгованості (42183 грн. 45 коп.) та реальної вартості всього нерухомого майна, яке належить ОСОБА_1 , яка вочевидь занижена позивачем.

Приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, співмірності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; суд вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню, оскільки на теперішній час відсутні достатні підстави вважати, що не вжиття заходів забезпечення позову, може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Керуючись статтями 149-153, 210, 258-261 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви Концерну «Міські теплові мережі» в особі філії Концерну «Міські теплові мережі» Вознесенівського району про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів.

Суддя Ю.В.Геєць