Постанова

Іменем України

22 травня 2019 року

м. Київ

справа № 686/14706/16-ц

провадження № 61-21054 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Погрібного С. О., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - заступник прокурора Хмельницької області в інтересах держави в особі Хмельницької обласної ради, Комунального підприємства «Аеропорт Хмельницький»,

відповідачі: Хмельницька районна державна адміністрація, ОСОБА_1

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Хмельницької області від 13 лютого 2018 року у складі суддів: Горох Л. М., Корніюк А. П., Костенка А. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2016 року заступник прокурора Хмельницької області в інтересах держави в особі Хмельницької обласної ради, Комунального підприємства «Аеропорт Хмельницький» (далі - КП «Аеропорт Хмельницький») звернувся до суду з позовом до Хмельницької районної державної адміністрації, ОСОБА_1 про визнання недійсними розпорядження та державного акта.

На обгрунтування позовних вимог зазначав, що розпорядженням Хмельницької районної державної адміністрації від 09 листопада 2012 року № 2249/2012-р затверджено проект землеустрою та передано у приватну власність

ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,9791 га для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер НОМЕР_1 ), що розташована на території Розсошанської сільської ради за межами населеного пункту, на підставі якого ОСОБА_1 отримав державний акт серії НОМЕР_2 на право приватної власності на зазначену земельну ділянку, зареєстрований

05 грудня 2012 року за реєстраційним № 12372.

Посилаючись на те, що спірна земельна ділянка була передана у власність

ОСОБА_1 з порушенням норм земельного законодавства, оскільки її відведення здійснено за рахунок земель, наданих у постійне користування

КП «Аеропорт Хмельницький», без прийняття відповідного рішення щодо її вилучення у постійного землекористувача та без погодження з ним, а також без вирішення питання про зміну цільового призначення земельної ділянки, прокурор просив визнати недійсним розпорядження Хмельницької районної державної адміністрації від 09 листопада 2012 року №2249/2012-р, яким затверджено проект землеустрою та передано у приватну власність

ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,9791 га для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер НОМЕР_1 ), та визнати недійсним державний акт серії НОМЕР_2 , виданий ОСОБА_1 на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,9791 га для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер НОМЕР_1 ), що розташована на території Розсошанської сільської ради за межами населеного пункту, зареєстрований 05 грудня

2012 року за реєстраційним № 12372.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від

03 листопада 2016 року у задоволенні позовних вимог заступника прокурора Хмельницької області в інтересах держави в особі Хмельницької обласної ради, КП «Аеропорт Хмельницький» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що прокурором не доведено незаконності передачі земельної ділянки площею 0,09791 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_1 , у власність ОСОБА_1 , за відсутності доказів на підтвердження її накладення на земельну ділянку площею 134,8 га, що перебуває у постійному користуванні КП «Аеропорт Хмельницький», згідно державного акта на право постійного користування землею серії НОМЕР_3 , виданого

12 липня 1995 року Хмельницькою районною радою народних депутатів Хмельницької області.

Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 16 березня 2017 року апеляційну скаргу заступника прокурора Хмельницької області в інтересах держави в особі Хмельницької обласної ради, Комунального підприємства «Аеропорт Хмельницький» задоволено, рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 листопада 2016 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов задоволено.

Визнано недійсним розпорядження Хмельницької районної державної адміністрації від 09 листопада 2012 року № 2249/2012-р про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачі у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,9791 га для ведення особистого селянського господарства на території Розсошанської сільської ради.

Визнано недійсним державний акт серії НОМЕР_2 , виданий ОСОБА_1 на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,9791 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_1 , що розташована на території Розсошанської сільської ради за межами населеного пункту, зареєстрований 05 грудня 2012 року за реєстраційним № 12372.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 жовтня 2017 року рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 16 березня 2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Апеляційного суду Хмельницької області від 13 лютого 2018 року апеляційну скаргу заступника прокурора Хмельницької області в інтересах держави в особі Хмельницької обласної ради, Комунального підприємства «Аеропорт Хмельницький» задоволено, рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 листопада 2016 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов задоволено.

Визнано недійсним розпорядження Хмельницької районної державної адміністрації від 09 листопада 2012 року №2249/2012-р про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,9791 га для ведення особистого селянського господарства на території Розсошанської сільської ради.

Визнано недійсним державний акт серії НОМЕР_2 від 05 грудня 2012 року, виданий ОСОБА_1 на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,9791 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_1 , що розташована на території Розсошанської сільської ради за межами населеного пункту.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що матеріали технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель КП «Аеропорт Хмельницький»є достатнім та допустимим доказом на підтвердження накладення земельної ділянки, переданої у приватну власність ОСОБА_1 на земельну ділянку, що перебуває у постійному користуванні КП «Аеропорт Хмельницький». На дату прийняття Хмельницькою районною державною адміністрацією оскаржуваного розпорядження, КП «Аеропорт Хмельницький», як постійний землекористувач земельної ділянки, площею 134,8 га, розташованої за межами населених пунктів Розсошанської і Ружичанської сільських рад, із заявами до власника цієї земельної ділянки про припинення права постійного користування не зверталося. Хмельницька обласна рада, як уповноважений орган управління КП «Аеропорт Хмельницький», згоди на вилучення частини земельної ділянки не надавала, рішення про припинення права постійного користування комунального підприємства земельної ділянкою не приймала, що свідчить про те, що спірна земельна ділянка не була вільною, а тому її передача у приватну власність ОСОБА_1 здійснена з порушенням положень статей 20, 22, частини п`ятої статті 116 Земельного кодексу України (далі - ЗК України). Допущені порушення закону перешкоджають КП «Аеропорт Хмельницький» та місцевій громаді Хмельницької області у здійсненні ними права на користування належною їм земельною ділянкою, тому воно підлягає захисту в обраний прокурором спосіб.

Ураховуючи, що про порушення права землекористування щодо спірної земельної ділянки КП «Аеропорт Хмельницький» та Хмельницькій обласній раді стало відомо у 2015 році при виготовленні Товариством з обмеженою відповідальністю «Хмельницьке обласне земельне агентство» (далі - ТОВ «Хмельницьке обласне земельне агентство») технічної документації із землеустрою від 21 серпня 2015 року, що підтверджується матеріалами технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель КП «Аеропорт Хмельницький», а з позовом до суду заступник прокурора Хмельницької області в інтересах держави в особі Хмельницької обласної ради, Комунального підприємства «Аеропорт Хмельницький» звернувся у липні 2016 року, доводи ОСОБА_1 про пропуск позовної давності до заявлених вимог, є безпідставними.

Узагальнені доводи касаційної скарги та аргументів інших учасників справи

У квітні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , у якій він посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати постанову Апеляційного суду Хмельницької області від 13 лютого 2018 року та залишити в силі рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 листопада 2016 року.

Касаційна скарга обгрунтована тим, що розпорядження землями сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів належить до виключних повноважень Хмельницької районної державної адміністрації. Оскільки спірна земельна ділянка площею 0,9791 га була відведена у приватну власність ОСОБА_1 із земель державної власності за рахунок земель сільськогосподарського призначення із складу сільськогосподарських угідь - ріллі, відповідно до наявної у територіальних органах Держгеокадастру інформації, вона була вільною та не належала до земель промисловості, транспорту, зв'язку, оборони чи іншого призначення, а у книгах реєстрації державних актів на право постійного користування землею, відсутній запис про реєстрацію державного акта на право постійного користування землею серії НОМЕР_3 , виданий КП «Аеропорт Хмельницький», наведене свідчить, що Хмельницькою районною державною адміністрацією не порушено вимоги земельного законодавства при прийнятті розпорядження від 09 листопада

2012 року за № 2249/2012-р про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення та передачі у власність ОСОБА_1 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Розсошанської сільської ради та видачі йому державного акта на право власності на зазначену земельну ділянку.

Виготовлення ТОВ «Хмельницьке обласне земельне агентство» на замовлення КП «Аеропорт Хмельницький» технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) відбулося не на підставі рішення уповноваженого державою органу, який було надано Хмельницькій обласній раді розпорядженням голови Хмельницької обласної державної адміністрації № 307/2016-р від 26 липня 2016 року, тобто вже після пред'явлення до суду позову про визнання недійсними розпорядження та державного акта. Доказом факту накладення меж земельної ділянки, що перебуває у постійному користуванні КП «Аеропорт Хмельницький», на земельну ділянку площею 0,9791 га для ведення особистого селянського господарства, передану у власність ОСОБА_2 , є лише графічні матеріали, розроблені

ТОВ «Хмельницьке обласне земельне агентство», достовірність, повнота, а також відповідність яких вимогам чинного законодавства щодо розробленої документації із землеустрою, не підтверджено наявними у матеріалах справи доказами.

Вказував на те, що звертаючись до суду з позовом, прокурор не обгрунтував наявності підстав для представництва ним інтересів держави в особі Хмельницької обласної ради та КП «Аеропорт Хмельницький», не визначив, які саме інтереси держави порушено, не надав доказів неналежного здійснення органом місцевого самоврядування - Хмельницькою обласною радою належних їй повноважень, а також підтвердження повідомлення ним

КП «Аеропорт Хмельницький» про представництво його інтересів у суді до звернення з цим позовом.

Ураховуючи, що КП «Аеропорт Хмельницький» та Хмельницька обласна рада могли дізнатися про наявні порушення щодо передачі у власність земельної ділянки площею 0,9791 га з моменту початку її використання ним за цільовим призначенням навесні 2013 року, або з моменту опублікування оспорюваного розпорядження Хмельницької районної державної адміністрації на офіційному веб-порталі зазначеного органу виконавчої влади, апеляційний суд безпідставно відхилив його заяву про застосування позовної давності.

У відзиві на касаційну скаргу, що надійшов від Хмельницької обласної ради, заявник зазначив, що суд апеляційної інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що накладення меж земельної ділянки, що передана у приватну власність ОСОБА_1 , на земельну ділянку, що перебуває у постійному користуванні

КП «Аеропорт Хмельницький» підтверджується матеріалами технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель КП «Аеропорт Хмельницький», розташованих за межами населених пунктів Ружичанської та Розсошанської сільської рад, виготовлених на замовлення КП «Аеропорт Хмельницький» землевпорядною організацією ТОВ «Хмельницьке обласне земельне агентство», що спростовує правомірність оспорюваного розпорядження Хмельницької районної державної адміністрації та набуття у власність відповідачем спірної земельної ділянки. Зазначений доказ є належним та допустимим, оскільки складений сертифікованими інженерами-землевпорядниками, а з'ясування підстав законності видачі ДП «Аеропорт Хмельницький», правонаступником якого є КП «Аеропорт Хмельницький», державного акту на право постійного користування землею серії НОМЕР_3 від 12 липня 1995 року, ніким не оспорюється і не входить до предмета доказування у справі.

У відзиві на касаційну скаргу, що надійшов від заступника прокурора Хмельницької області, прокурор просив залишити касаційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а постанову Апеляційного суду Хмельницької області залишити без змін.

На обгрунтування відзиву зазначив, що розпорядження Хмельницької районної державної адміністрації № 2249/2012-р від 09 листопада 2012 року не відповідає вимогам закону, оскільки у порушення земельного законодавства передача спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_1 , відбулася без зміни її цільового призначення у встановленому законом порядку та без погодження із постійним землекористувачем - КП «Аеропорт Хмельницький» чи органом його управління - Хмельницькою обласною радою. Крім того, згідно положень статей 83, 84 ЗК України землі під об'єктами повітряного транспорту належать до земель державної та комунальної власності, що не можуть передаватися у приватну власність.

Вказував на те, що звернення прокурора до суду із зазначеним позовом переслідує законну мету задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питанням щодо повернення до державної власності земель авіаційного транспорту, які передані у постійне користування КП «Аеропорт Хмельницький».

Оскільки КП «Аеропорт Хмельницький» на стадії розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 , не погоджувало межі спірної земельної ділянки, апеляційний суд обгрунтовано виходив з того, що про наявні порушення земельного законодавства та необхідність захисту порушеного права на землю позивачам стало відомо у 2015 року після виготовлення на замовлення КП «Аеропорт Хмельницький» технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель, що перебувають у постійному користуванні підприємства.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 29 травня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано справу із суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 11 квітня 2019 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

Судами попередніх інстанцій установлено, що Хмельницькою районною Радою народних депутатів, відповідно до розпорядження Ради Міністрів Української РСР від 30 липня 1982 року № 409-р, видано Державному підприємству «Аеропорт-Хмельницький», правонаступником якого є КП «Аеропорт Хмельницький», державний акт на право постійного користування землею серії НОМЕР_3 від 12 липня 1995 року на земельну ділянку площею 134,8 га, у межах згідно з планом землекористування.

На підставі рішення Хмельницької обласної ради від 19 грудня 2002 року № 21 Державне підприємство «Аеропорт Хмельницький», як цілісний майновий комплекс прийнято до спільної власності територіальних громад Хмельницької області.

22 жовтня 2004 року розпорядженням голови Хмельницької обласної ради затверджено статут КП «Аеропорт Хмельницький».

Розпорядженням Хмельницької районної державної адміністрації від

09 листопада 2012 року № 2249/2012-р затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок із земель державної власності (землі сільськогосподарського призначення (рілля) для ведення особистого селянського господарства на території Розсошанської сільської ради та передано у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,9791 га для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер НОМЕР_1 ), що розташована на території Розсошанської сільської ради за межами населеного пункту, на підставі якого 05 грудня 2012 року ОСОБА_1 видано державний акт серії НОМЕР_2 на право приватної власності на зазначену земельну ділянку.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до статті 19 ЗК України, у редакції чинній на дату прийняття рішення про передачу відповідачу у власність земельної ділянки, землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі історико-культурного призначення; землі лісового фонду; землі водного фонду; землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення (частини перша, друга статті 20 ЗК України).

За змістом положень статей 317, 319 ЦК України власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

До розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзацах другому та четвертому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади (абзац перший пункту 12

розділу X «Перехідні положення» ЗК України).

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону (частина перша статті 116 ЗК України).

За змістом частин шостої-дев`ятої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання. Рада міністрів Автономної Республіки Крим, районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його

наданні.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Рада міністрів Автономної Республіки Крим, районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Порядок вилучення земельних ділянок, зокрема, із земель державної власності, наданих у постійне користування, визначено статтею 149 ЗК України.

Земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування (частина перша статті 149 ЗК України).

Частина шоста статті 149 ЗК України встановлює, що обласні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами п`ятою, дев`ятою цієї статті.

Установивши, що ОСОБА_1 у порядку безоплатної приватизації передано у приватну власність земельну ділянку із земель, що перебувають у постійному користуванні КП «Аеропорт Хмельницький», рішення про її вилучення у вказаного підприємства не приймалося, добровільно КП «Аеропорт Хмельницький» не відмовлялося від свого права користування, суд апеляційної інстанції дійшов обгрунтованого висновку про порушення норм земельного законодавства при прийнятті Хмельницькою районною державною адміністрацією розпорядження щодо передачі ОСОБА_1 у приватну власність земельної ділянки площею 0,9791 га для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер НОМЕР_1 ), що розташована на території Розсошанської сільської ради за межами населеного пункту.

Доводи касаційної скарги про те, що спірна земельна ділянка не накладається на земельну ділянку, яка перебуває у постійному користуванні КП «Аеропорт Хмельницький» є безпідставними, оскільки спростовуються державним актом на право постійного користування землею серії НОМЕР_3 від 12 липня

1995 року, у якому визначено межі та поворотні точки земельної ділянки площею 134,8 га, переданої у постійне користування КП «Аеропорт Хмельницький», а також матеріалами технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель КП «Аеропорт Хмельницький», виготовленої

ТОВ «Хмельницьке обласне земельне агентство» на замовлення підприємства.

Оскільки розпорядження Хмельницької районної державної адміністрації

№ 2249/2012-р від 09 листопада 2012 року є первинною підставою для вибуття спірної земельної ділянки із власності держави в особі Хмельницької обласної ради та КП «Аеропорт Хмельницький», суд апеляційної інстанцій мотивовано виходив із наявності правових підстав для його визнання його недійсним.

Щодо визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку

Згідно з абзацом першим частини першої статті 116 ЗК України у редакції, чинній на час видання державних актів відповідачам, громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (частина друга статті 116 ЗК України).

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (стаття 125 ЗК України ).

Відповідно до частини першої статті 126 ЗК України у редакції, чинній на час видання державного акту, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

Державний акт на право власності на земельну ділянку та державний акт на право постійного користування земельною ділянкою видається на підставі рішення Кабінету Міністрів України, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських, міської, селищної, сільської ради, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, районної Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій (пункт 1.4 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах від 4 травня 1999 року № 43, у редакції, чинній на час видачі державного акта).

Системний аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що державний акт - це документ, що посвідчує право на земельну ділянку, із визнанням недійсним якого без внесення до державного реєстру відповідного запису щодо належного власника або землекористувача, спір про право може бути невирішеним.

З огляду на доведеність вимог прокурора про визнання недійсним розпорядження Хмельницької районної державної адміністрації про затвердження проекту землеустрою та передачу у приватну власність

ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,9791 га, апеляційний суд обгрунтовано визнав недійсним державний акт на право на земельну ділянку, виданий

ОСОБА_1 .

Щодо застосування позовної давності

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття

257 ЦК України).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення ЄСПЛ від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення ЄСПЛ від

22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Наведене дає підстави для висновку, що позовна давність є строком пред`явлення позовної вимоги як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, а тому перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові у зв`язку з його необгрунтованістю. У разі встановлення судом порушеного права, але позовна давність за такими вимогами сплила, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, на які посилався позивач.

Як у разі подання позову суб'єктом, право якого порушене, так і у разі подання позову в інтересах держави прокурором, перебіг позовної давності за загальним правилом починається від дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися суб'єкт, право якого порушене, зокрема, держава в особі органу, уповноваженого нею виконувати відповідні функції у спірних правовідносинах. Перебіг позовної давності починається від дня, коли про порушення права держави або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор лише у випадках: 1) якщо він довідався чи міг довідатися про таке порушення або про вказану особу раніше, ніж держава в особі органу, уповноваженого нею здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) якщо держава не наділила зазначеними функціями жоден орган.

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17.

Необхідною умовою для застосування судом позовної давності, сплив якої є підставою для відмови у позові, є наявність заяви сторони у спорі, поданої до винесення ним рішення. За заявою сторони у спорі суд має дослідити питання її перебігу окремо за кожною звернутою до цієї сторони позовною вимогою, і залежно від установленого дійти висновку про те, чи сплила позовна давність до відповідних вимог.

Для цілей застосування частини третьої та четвертої статті 267 ЦК Українипоняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у цивільному процесі»: сторонами в цивільному процесі є такі її учасники як позивач і відповідач (частина перша статті 30 ЦПК України 2004 року, якій кореспондує частина перша статті 48 ЦПК України; тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача.

У зазначеній справі заступник прокурора Хмельницької області в інтересах держави в особі Хмельницької обласної ради, Комунального підприємства «Аеропорт Хмельницький» пред`явив дві вимоги про визнання недійсним оскаржуваного розпорядження Хмельницької районної державної адміністрації та про визнання недійсним державного акту, від вирішення першої з яких (основна вимога) залежить вирішення наступної (похідна вимога), що свідчить про обгрунтованість встановлення судами обставин спливу позовної давності щодо обох вимог, зокрема як тієї, що звернута до Хмельницької районної державної адміністрації про визнання недійсним оскаржуваного розпорядження, так і до ОСОБА_1 - про визнання недійсним державного акта.

З`ясувавши, що і Комунальне підприємство «Аеропорт Хмельницький», і орган його управління - Хмельницька обласна рада, отримали дані про фактичну конфігурацію спірної земельної ділянки до земельної ділянки площею 134,8 га, що перебуває у постійному користуванні КП «Аеропорт Хмельницький» під час розробки технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель

КП «Аеропорт Хмельницький», що підтверджується договором між КП «Аеропорт Хмельницький» та ТОВ «Хмельницьке обласне земельне агентство» на виготовлення технічної документації із землеустрою від 21 серпня 2015 року, матеріалами технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель КП «Аеропорт Хмельницький», апеляційний суд обгрунтовано виходив з того, що позивачі могли довідатися про порушення свого права на спірну земельну ділянку у лише 2015 році, а тому позовна давність до заявлених вимог не сплила.

Щодо повноважень прокурора на представництво інтересів у суді

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (абзац 1 частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обгрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (абзац 2 частини другої статті 45 ЦПК України

2004 року).

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Звертаючись до суду з позовом в інтересах держави, прокурор обгрунтовував наявність підстав для здійснення такого представництва тим, що спірна земельна ділянка вибула із постійного користування КП «Аеропорт Хмельницький» без його волі та волі уповноваженого органу управління даного комунального підприємства - Хмельницької обласної ради із порушенням при її передачі у приватну власність ОСОБА_1 вимог земельного законодавства та незаконної зміни її цільового призначення.

КП «Аеропорт Хмельницький» та Хмельницька обласна рада заперечень проти представництва прокурором інтересів держави в особі КП «Аеропорт Хмельницький» та Хмельницької обласної ради не висловлювали, навпаки, Хмельницька обласна рада вважала заявлені вимоги обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

За таких обставин, неспроможними є доводи касаційної скарги щодо відсутності у прокурора підстав для представництва інтересів держави у особі КП «Аеропорт Хмельницький» та Хмельницькоїобласної ради

Щодо відповідності судового рішення критеріям правомірного втручання у право особи на мирне володіння майном

Конституція України (статті 13, 14) визначає, що земля, водні ресурси є об'єктом права власності Украї н ського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування у межах, визначених Конституцією України. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За правилами статей 4, 5 ЗК України завданням земельного законодавства, яке включає у себе зазначений кодекс та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин, є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, а основними принципами земельного законодавства, є, зокрема: поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави у здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 80 ЗК України визначено суб`єктів права власності на землю, яким є щодо земель приватної власності - громадяни та юридичні особи, щодо земель комунальної власності - територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, щодо земель державної власності - держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної власності.

Прийняття рішення про передачу у приватну власність земель державної чи комунальної власності позбавляє Український народ загалом (стаття 3 Конституції України) або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі у тому обсязі, який дозволяє її статус як землі відповідно державної чи комунальної власності. У наведеному контексті у сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю у поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статті 14, 19 Конституції України )

Наведене дає підстави для висновку, що правовідносини, пов`язані з вибуттям земель з державної чи комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу державної влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає.

Поняття «суспільний інтерес» має широке значення (рішення від 23 листопада 2000 року у справі «Колишній король Греції та інші проти Греції»). Крім того, ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить «суспільний інтерес» (рішення ЄСПЛ від 02 листопада 2004 року у справі «Трегубенко проти України»).

Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обгрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому з питань оцінки «пропорційності» ЄСПЛ, як і з питань наявності «суспільного», «публічного» інтересу, визнає за державою досить широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не грунтується на розумних підставах.

Таким чином, установлення порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, виправданість втручання у право власності напряму корелюються із законністю набуття майна, поведінкою набувача під час його придбання та наявністю суспільного інтересу, з метою задоволення якого таке втручання здійснюється.

Оскільки уповноваженою особою не приймалося рішення про вилучення із постійного користування КП «Аеропорт Хмельницький» земель транспорту, а також зміни їх цільового призначення, унаслідок чого у приватну власність ОСОБА_1 безоплатно передано землі, які не могли передаватися у власність фізичній особі, Верховний Суд вважає, що судове рішення апеляційного суду щодо про визнання недійсним оскаржуваного розпорядження та державного акта на право власності на земельну ділянку, протиправно виданого

ОСОБА_1, не суперечить загальним принципам і критеріям правомірного втручання у право особи на мирне володіння майном, закладеного у статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи зазначене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що оскаржуване судове рішення є законним та обгрунтованим, доводи касаційної скарги правильність висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, а тому касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Хмельницької області від 13 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

Г. І. Усик