"06" березня 2019 р.
Справа № 642/6534/18
Провадження №2/642/341/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2019 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого - судді Грінчук О.П.,

За участі секретаря Сузанського О.І.,

Позивача ОСОБА_1,

Відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини,

встановив:

20.11.2018 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, вказуючи, що вона з відповідачем по справі перебувала у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу у них є син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 Рішенням від 17 вересня 2014 року шлюб між ними розірвано. На підставі рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 05.02.2015 вирішено з відповідача стягувати на користь позивача аліменти на утримання сина у розмірі 500 грн. щомісяця. Рішенням Золочівського районного суду Харківської області збільшено розмір аліментів до 1000 грн. щомісяця. Позивач вказує, що дитина постійно хворіє, потребує постійних обстежень та лікування, крім того, він перебуває на обліку у лікарів з хронічними захворюванням: алерголога, гастроентеролога, офтальмолога, невропатолога та психіатра. Відповідач в добровільному порядку не бере участі у лікуванні дитини чи будь-якій допомозі, хоча знає про проблеми зі здоровям сина. За період з 01.11.2015 по 20.11.2018 позивачем було витрачено на лікування сина, його обстеження у медичних закладах, а також на розвиток його здібностей 17 158,32 грн. Позивач має невисоку заробітню плату, а тому звернулась до суду з вимогою про стягнення з відповідача половини вказаних витрачених коштів, а саме у розмірі 8579,16 грн.

Ухвалою суду від 06.12.2018 справу відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

15.01.2019 до початку розгляду справи по суті позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог, копія якої одночасно направлена відповідачу, вказуючи, що 08.01.2019 нею також був оплачений 10-денний курс лікування дитини в лікарні «Оптика на Чайковського» та контрольне обстеження лікаря, що у сумі складає 2200 грн., 12.01.2019 нею оплачені окуляри для сина у розмірі 1043 грн., а також витрати на проживання разом із сином під час лікування, адже відповідач перешкоджає її проживанню у квартирі у м.Харкові, Ѕ якої їй належить. Таким чином, загальна сума на вказане лікування сина складає 4293 грн., тому позивач збільшила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача на її користь 10725,66 додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами за період з 01.11.2015 по 12.02.2019.

05.02.2019 відповідачем надано відзив на позовну заяву, вказуючи, що проти позову заперечує в повному обсязі, так як він добросовісно виконує свої батьківські обовязки перед сином, сплачуючи аліменти, крім того, вважає докази надані позивачем не обгрунтованими та такими, що не підтверджують обставини, на які вона посилається, а висновки лікарів за результатами обстеження дитини вважає сумнівними документами. Також зазначає, що у листопаді 2015 року у нього народилась донька від іншого шлюбу, яку він разом із дружиною утримує, маючи при цьому мінімальний розмір заробітної плати. Таким чином, відповідач вважає, що позивач не надала до суду жодного доказу наявності особливих обставин, які би слугували підставою для стягнення з нього додаткових витрат на дитину.

15.02.2019 позивачем надано заперечення на відзив відповідача, згідно яких вона пояснює, що відповідач по справі неналежно виконує свої батьківські обовязки по утриманню спільного сина, про це свідчать розрахунки державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Дергачівському та Золочівському районах ГТУЮ у Харківській обл. про наявність заборгованості по аліментам. Крім того, вказує, що дитина має серйозні розлади психіки та поведінки на підставі дефіциту уваги, що підтверджує скарга батьків зі школи, де навчається дитина, директору, а тому дитині потрібна постійна медична допомога та обстеження. Також зазначає, що відповідач витрачає кошти на своє дозвілля та розваги, проте сину допомогу надавати не бажає, при цьому розмір аліментів, які з нього стягуються не відповідають мінімальному розміру передбаченому законодавством.

Ухвалою суду від 15.02.2019 підготовче провадження по справі закрито та призначено до судового розгляду.

Позивач в судове засідання зявилася, зазначила, що позовні вимоги позовні вимоги підтримує у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній, уточненій позовній заяву та запереченнях на відзив.

Відповідач в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв'язку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 30.08.2008 у відділі реєстрації актів цивільного стану Дергачівського районного управління юстиції Харківської області сторони зареєстрували шлюб.

01.02.2009 від шлюбу у сторін народився син, ОСОБА_3, згідно копії свідоцтва про народження серії 1-ВЛ №153475, в графі «батько» вказаний ОСОБА_2, в графі «мати» - ОСОБА_1.

Рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 17.07.2014 шлюб між сторонами розірвано.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 05.02.2015 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково та вирішено стягувати з ОСОБА_2 аліменти на утримання сина, ОСОБА_3, аліменти у розмірі 500 грн. щомісяця.

Рішеням Золочівського районного суду Харківської області від 05.03.2018 збільшено розмір аліментів на утримання сина до 1000 грн. щомісяця.

Згідно проведеного огляду у дитячого психоневропатолога ОСОБА_3 поставлений діагноз синдром дефіциту уваги і гіперактивність, та виписані медичні препарати по рецептам (а.с.18)

Згідно висновку ДУ «Інститут охорони здоровя дітей і підлітків НАМН України» від 09.06.2016 та 29.08.2018, ОСОБА_3 має синдром дефіциту уваги з гіперактивністю, розлад поведінки, синдром лікворної (внутрішньочерепної) гіпертензії, дифузні зміни загально мозкового характеру, дисфункція неспецифічних серединних струн та виписані медикаменти для лікування (а.с.19, 21).

Клінічним висновком лікаря територіального медичного обєднання «психіатрія у м.Києві» ОСОБА_4 від 04.05.2017 дитині, ОСОБА_3, поставлено діагноз психоорганічний синдром з переваженням емоційно-вольових (психопатоподібних) порушень, синдром гіпертимно-гнівливий з агресивною поведінкою, прихована епілепсія, та рекомендовано прийом медичних препаратів протягом тривалого часу.

Рішенням органу опіки і піклування було вирішено про надання психіатричної допомоги малолітньому ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 без згоди батька, оскільки останній не цікавиться його життя та здоровям, а дитина, згідно висновків лікарів, потребує медичної допомоги.

Також позивачем долучено до матеріалів позовної заяви оригінали квитанцій про здійсненні витрати на лікування і придбання медикаментів сину, виписаних по рецептах лікарів для нормалізації його життєдіяльності (а.с.24-34).

Згідно чеку №465, дитині, ОСОБА_3 призначено та сплачено курс лікування в клініці «Оптика на Чайковського» вартістю 2200 грн., а також згідно квитанції №616382 сплачено проживання у готелі тривалістю з 08.01.2019 по 11.01.2019 у сумі 1050 грн., на час офтальмологічного курсу лікування сина у м.Харкові.

Крім того, згідно чеку №29778 від 12.01.2019 здійснено оплату окулярів та лінз на суму 1043 грн.

Лікарем «Оптика на Чайковського» ОСОБА_5 видано довідку від 18.01.2019 про перебування ОСОБА_3 на амбулаторному лікуванні з 08.01.2019 по 18.01.2019, згідно якої проведено курс лікування по діагнозу: міопія слабкої ступені обох очей, та призначено постійне носіння окулярів.

На підтвердження особливих обставин позивачем також надано копію скарги батьків школи, де навчається ОСОБА_3, директору, в якій вказано, що ОСОБА_3 поводить себе дуже агресивно та не піддається контролю, крім того, душить однолітків, чим викликає страх як в однокласників, так і в учителів, тому він потребує постійного лікування та обстеження у лікарів.

Відповідачем на підтвердження свого майнового стану надано довідку №718 від 01.02.2019 про розмір заробітної плати за період з липня 2018 по грудень 2018, копію свідоцтва про шлюб від 21.07.2018 та копію свідоцтва про народження від 15.11.2018.

Згідно зі статтею 141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Положеннями ст.150 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Статтею 180 СК визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини, дитині має належати право на здорове зростання і розвиток.

Згідно зі ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину у разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватись наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Крім того, вирішуючи даний спір, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України»).

Так, до особливих обставин, які викликають необхідність додаткових витрат на дитину закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини.

В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

У пунктах 18, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року № 3зазначено, що до передбаченої ст. 185 СК України, участі в додаткових витратах на утримання дитини можуть залучатися батьки, а додаткові витрати це такі, які викликані особливими обставинами: розвитком здібностей дітей, хворобою, каліцтвом тощо.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування, виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Частиною 1 ст. 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин, які входять до предмета доказування.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Згідно ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в ухвалі від 08 грудня 2010 року, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах.

Наявність у відповідача на утриманні іншої дитини не позбавляє його обов'язку утримувати свого сина від шлюбу з позивачем та надавати допомогу при наявності особливих обставин.

Відповідач підтвердив що має постійний дохід у вигляді заробітної плати.

Відповідачем не надано до суду доказів на підтвердження своїх заперечень проти позову в частині того, що він належним чином виконує свої батьківські обовязки та що висновки лікарів про поставлені діагнози його сину внаслідок обстеження є сумнівними.

Натомість, згідно розрахунків державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Дергачівському та Золочівському районах ГТУЮ у Харківській обл. за відповідачем по справі рахується заборгованість по сплаті аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_3, що підтверджує його неналежне виконання рішення суду та батьківських обовязків з утримання сина.

Відповідно ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, проте аліменти, які стягуються з відповідача станом на сьогодні не досягають вказаної мінімальної відмітки, при цьому ж відповідач їх сплачує недобросовісно.

Суд звертає увагу на положення закону, що особливі обставини є індивідуальними у кожному окремому випадку.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що малолітня дитина, ОСОБА_3, має низку хвороб, які підлягають постійному контролю, обстеженню та лікуванню. Позивачем надано документи про здійснені нею додаткові витрати внаслідок як негативних особливих обставин - на лікування малолітнього сина, у звязку з рядом тяжких хвороб, а також додаткові витрати, повязані з позитивними фактами на розвиток його фізичних здібностей та здібностей у навчанні, зокрема, для забезпечення нормальної життєдіяльності дитини в соціумі серед інших дітей, щоб він, маючи синдром дефіциту уваги, не почував себе відчуженим та одиноким.

Вказані витрати є обгрунтованими та необхідними для дитини, при цьому розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача є недостатніми для забезпечення нормальної життєдіяльності та розвитку дитини, враховуючи той факт, що відповідач їх сплачує неналежно та за ним рахується заборгованість по аліментам, а мати, маючи мінімальну заробітну плату не в змозі одна надавати дитині належний догляд, лікування та забезпечувати потреби дитини без допомоги батька.

Враховуючи принцип рівності прав і обов'язків батьків, визначений ст. 141 СК України, суд вважає обставини, на підставі яких позивач звернулась до суду з вимогою про стягнення додаткових витрат на дитину є індивідуальними та особливими у даному конкретному випадку, що відповідні додаткові витрати вже понесені позивачем та є обґрунтованими, підтверджуються письмовими доказами, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню додаткові витрати на дитину у розмірі половини витрачених позивачем коштів, а саме у розмірі 10725,66 гривень.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, тому у порядку ст. 141 ЦПК України суму судового збору необхідно стягнути із відповідача у дохід держави у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 10, 12-13, 80, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, ст.ст. 141, 150, 180, 185 Сімейного Кодексу України, суд -

вирішив:

позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІН НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, б. 41, фактично проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_4, б. 11, кв. 84 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на дитину у розмірі 10725 грн. (десять тисяч сімсот двадцять пять) 66 коп. за період з 01.11.2015р. по 12.01.2019р.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІН НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, б. 41, фактично проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_4, б. 11, кв. 84 в дохід держави судові витрати в розмірі 768.40 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 06.03.2019.

Головуючий: