Справа № 463/5739/14-ц
Провадження № 2/463/19/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2019 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради, Львівська міська рада, Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції, Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради, ОСОБА_4 про підтвердження факту, визначення порядку користування горищем, визнання дій незаконними, зобов`язання до вчинення дій,

зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради, Львівська міська рада, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові про стягнення коштів, залишення горища у спільному користуванні, встановлення порядку користування горищем -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, який у встановленому законом порядку неодноразово уточнювала, та в кінцевому, просить ухвалити рішення, яким:

Визнати, що горищний простір житлового будинку АДРЕСА_1 є об`єктом спільної сумісної власності співвласників ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , які мають рівні права щодо володіння та користування горищем (далі перша вимога первісного позову);

Визначити порядок користування горищем будинку АДРЕСА_1 між співвласниками - ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відповідно до їх часток у праві спільної сумісної власності згідно варіанту № 1 таблиці № 4 Висновку № 035/15 від 24.09.2015р. судової будівельно-технічної експертизи, проведеної ТОВ «Гал-Світ», а саме:

власнику Ѕ частин ОСОБА_1 . пропонується надати в користування частину горища площею 60,9 кв.м. розмір частки 13/25 та визнати право власності на 13/25 частки горища;

власнику Ѕ частин ОСОБА_3 пропонується надати в користування частину горища площею 56,27 кв.м. - розмір частки 12/25 та визнати право власності на 12/25 частки горища (далі друга вимога первісного позову);

Визнати, що співвласники мають безперешкодний доступ до користування та належне утримання горищного приміщення, та забезпечення доступу відповідних служб для належного нагляду та контролю за інженерними мережами, димовентиляційними каналами та іншим обладнанням, які розташовані на горищному приміщенні будинку АДРЕСА_1 (далі третя вимога первісного позову);

Визнати дії ОСОБА_3 щодо проведення самочинних будівельно-монтажних робіт у горищному просторі житлового будинку АДРЕСА_1 незаконними (далі четверта вимога первісного позову);

Зобов`язати ОСОБА_3 усунути порушення права ОСОБА_1 на користування горищним приміщенням, яке знаходиться у спільній сумісній власності шляхом приведення за власні кошти горищного простору житлового будинку АДРЕСА_1 до попереднього стану, а саме демонтувати самовільно влаштовані залізобетонні сходи, цегляні перегородки, пластикові віконні і дверні конструкції, викладену плитку, привести комини до попереднього стану та надати ключі від замка, яким замкнуте горище (далі п`ята вимога первісного позову).

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що є співвласницею будинку АДРЕСА_1 , а іншими співвласниками є відповідач та ОСОБА_5 Позивачу належить 43/100 частин цього будинку, а відповідачу - 11/100 частин. На горищі будинку відповідач без її дозволу та дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини самовільно здійснив реконструкцію, провів демонтаж віконних і дверних конструкцій, заміну дахового покриття та збудував цегляні перегородки для кімнат. Також провів перепланування балкону та облаштовує кухню над її спальнею. Влаштував залізобетонні сходи над її кухнею, закрив порохотяги та димовентиляційні ходи. Таке будівництво перешкоджає їй користуватись горищем, яке є спільним майном. Всі ці роботи проведено без її дозволу чим порушує її права як співвласника на користування таким майном. З метою захисту цих прав просить в судовому порядку визнати таке майно спільною сумісною власністю, визначити порядок користування горищем, зобов`язавши відповідача привести приміщення горища до попереднього стану.

Письмових заперечень проти даного позову відповідач не надав. Разом з тим, пред`явив зустрічний позов до ОСОБА_1 , який у встановленому законом порядку уточнив, та в кінцевому, просить увалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на його користь витрати на необхідний ремонт даху будинку АДРЕСА_1 по усуненню його аварійності в розмірі 278319 грн.; залишити горище у спільному користуванні співвласників, встановивши наступний порядок користування:

використовувати горище спільного будинку АДРЕСА_1 в якості технічного горищного поверху;

забезпечувати безперешкодний доступ до інженерного обладнання будинку, яке знаходиться на горищі спільного будинку АДРЕСА_1 службових та посадових осіб, на яких покладено обов`язок по контролю за належною експлуатацією інженерних мереж, димовентиляційних каналів, тощо;

забезпечувати безперешкодний доступ до горища спільного будинку АДРЕСА_1 співвласників, а також майстрів і інших спеціалістів для контролю та своєчасного ремонту інженерного обладнання будинку ; АДРЕСА_1 ;

заборонити співвласникам будинку АДРЕСА_1 використовувати горища, технічні поверхи і приміщення (у тому числі вентиляційні камери, електрощитові) під виробничі дільниці та захаращувати їх сторонніми предметами.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог покликається на те, що є власником 11/100 частин будинку АДРЕСА_1 . При огляді будинку до його придбання виявив необхідність проведення капітального ремонту даху. ОСОБА_1 погодилась з тим, що дах будинку потребує ремонту, однак фінансової участі не приймала в проведенні ремонтних робіт. Згідно висновку експертного дослідження від 31.03.2017р., вартість ремонтних робіт по усуненню аварійності даху становить 647 254 грн. Враховуючи, що таке майно є спільним і всі співвласники повинні приймати участь в його утриманні, просить в судовому порядку стягнути з ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 278 319 грн., що пропорційно її частці у праві власності на будинок. На даний час ним усунуто усі переобладнання горища, які здійснювались з метою створення у горищному просторі мансардного поверху та приведено горище до стану, необхідного для функціонування останнього як технічного поверху. Натомість, ОСОБА_1 фактично захаращує горище, що суперечить правилам користування горища та створює небезпеку виникнення пожежі. Тому, також просить встановити порядок користування горищним простором, у спосіб, який відповідатиме інтересам усіх співвласників.

ОСОБА_1 подала письмові заперечення проти зустрічного позову, в яких зазначає, що не давала згоди на проведення реконструкції даху і така реконструкція проведена ОСОБА_3 самовільно та незаконно, внаслідок чого вона не несе обов`язку компенсувати частину вартості ремонтних робіт, при тому що заявлена до стягнення сума належними доказами не підтверджена. Крім того, відсутні докази про аварійний стан даху будинку, тоді як ОСОБА_3 під час придбання будинку підтвердив відсутність претензій до його стану. Також заперечує другу позовну вимогу, оскільки горище в силу вимог закону є у спільній сумісній власності сторін. Що стосується звинувачень у захаращені горища, такі є безпідставними і надуманими, а ОСОБА_1 не має доступу до горища, оскільки перешкоди в користуванні таким їй чинить зять ОСОБА_3 - ОСОБА_6 Тому, в задоволенні зустрічного позову просить відмовити.

Інформація про рух справи в суді першої інстанції та про процесуальні дії, вчинені судом під час розгляду справи.

Провадження у справі відкрито ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова від 17.11.2014р.

Крім того, ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 17.11.2014р. у порядку забезпечення позовних вимог заборонено ОСОБА_3 проводити будь-які будівельні роботи на горищі будинку АДРЕСА_1 до розгляду справи по суті.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 27.01.2015р. прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву та об`єднано її в одне провадження із первісним позовом.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 10.02.2015р. у справі призначено судову будівельно-технічну експертизу, на час проведення якої провадження зупинено.

Під час проведення експертного дослідження ОСОБА_3 пред`явив позов до ОСОБА_1 про визнання права спільної часткової власності, припинення права власності.

Ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова Шеремети Г.І. від 06.08.2015р. відкрито провадження у даній справі та об`єднано таку в одне провадження із справою за первісним позовом ОСОБА_1 та зустрічним позовом ОСОБА_3

Висновок судової будівельно-технічної експертизи надійшов на адресу суду 30.09.2015р., після чого ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 02.10.2015р. відновлено провадження у справі.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 22.03.2016р. у справі призначено судову будівельно-технічну експертизу, на час проведення якої провадження зупинено.

Висновок судової будівельно-технічної експертизи надійшов на адресу суду 25.08.2016р., після чого ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 26.08.2016р. відновлено провадження у справі.

За заявою ОСОБА_3 ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 23.03.2017р. його позов про визнання і припинення права спільної часткової власності залишено без розгляду та продовжено розгляд справи в частині первісного позову ОСОБА_1 та зустрічного позову ОСОБА_3

Узагальнена позиція учасників справи.

Позивач ОСОБА_1 , а також її повноважні представники в судовому засіданні позовні вимоги підтримали. Під час виступу із вступним словом надали пояснення, аналогічні вищенаведеним та підтвердили обставини, викладені в первісному позові. Просять такий позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 а також його повноважний представник в останнє судове засідання не з`явилися, хоча про дату, місце та час розгляду справи повідомлялися належним чином, причин неявки не повідомили. Представник відповідача під час виступу із вступним словом проти обґрунтованості первісного позову заперечив. Дії відповідача щодо реконструкції даху відповідали вимогам чинного законодавства та в першу чергу були направлені на усунення аварійного стану. При цьому, право позивача на користування горищем визнається і жодних перешкод у реалізації цього права він не чинить. Вимоги зустрічного позову підтримав з викладених у ньому підстав.

Представники третіх осіб за первісним та зустрічним позовом в останнє судове засідання не з`явились, хоча про дату, місце та час розгляду справи повідомлялись належним чином. Письмових пояснень щодо первісного та зустрічного позову також не надали.

Представник Інспекції ДАБК у м. Львові під час виступу із вступним словом зазначив, що у вирішенні первісного та зустрічного позову покладається на розсуд суду, оскільки спірні правовідносини знаходяться поза межами повноважень Інспекції ДАБК у м. Львові.

Представник ЛРА ЛМР під час виступу із вступним словом зазначила, що ОСОБА_3 не надавався відповідний дозвіл на реконструкцію даху будинку, а відтак, здійснене ним будівництво є самочинним. Що стосується первісного позову, вважає, що позивачем обрано невірний спосіб захисту.

Заявою до суду представник ЛРА ЛМР просить розглядати справу слухати за її відсутності. Інші представники третіх осіб причин неявки не повідомили. Враховуючи обсяг зібраних доказів, яких достатньо для ухвалення законного та обґрунтованого рішення, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності осіб які не з`явились в судове засідання.

Позиція суду.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, матеріали інвентаризаційної справи, заведеної на будинок АДРЕСА_1 , оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України, суд приходить до висновку, що в задоволенні первісного та зустрічного позову належить відмовити виходячи з наступного.

Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав (а.с.8 т.1), позивачу ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить 43/100 частки в будинку АДРЕСА_1 .

Оригінал цього витягу знаходиться в матеріалах інвентаризаційної справи, заведеної на будинок АДРЕСА_1 (а.с.215 інвентаризаційної справи), а вказана частка в будинку належить позивачу на підставі рішення Личаківського районного суду м. Львова від 10.03.2010р., належним чином завірена копія якої долучена до матеріалів інвентаризаційної справи (а.с.202-205 інвентаризаційної справи) та ухвали Личаківського районного суду м. Львова від 14.09.2010р. (а.с.214 інвентаризаційної справи) про виправлення описки у цьому рішенні суду.

Відповідно до рішення суду з врахуванням виправленої в ньому описки, за ОСОБА_1 визнано право власності на приміщення: ванна під літ. 1-4 пл. 3,2 м2, кухня під літ. 1-5 пл. 12,9 м2, комора під літ. V пл. 4,4 м2, вбиральня під літ. ІІ пл.1,2 м2, комора під літ. VII пл.12,4 м2, комора під літ. VIIІ пл.22,5 м2, гараж під літ XIV пл.19, 4 м2, майстерня під літ. XV пл.14.3 м2, сходова клітка під літ. XVI пл.12, 5 м2, коридор під літ. XVII пл. 9,7 м2, коридор під літ. 1-1 пл. 1,8 м2, вбиральня під літ. 1-2 пл. 1,2 м2, житлова під літ. 1-3 пл. 12,3 м2, коридор під літ. 2-1 пл. 9.0 м2, комора під літ. 2-2 пл. 1,2 м2, кухня під літ. 2-3 пл. 13,4 м2, вбиральня під літ. 2-4 пл. 1,1 м2, ванна під літ. 2-5 пл. 3,2 м2, житлова під літ. 2-6 пл. 23,9 м2, житлова під літ. 2-7 пл. 18,6 м2, житлова під літ. 2-8 пл. 24-2 м2, сходова клітка під літ. 2-9 пл. 5-7 м2, коридор під літ. 2-10 пл. 10,8 м2, житлова під літ. 2-11 пл. 19,0 м2, кухня під літ. 2-12 пл. 11,0 м2, комірка під літ. 2 -14 пл. 0,8 м2, підсобне під літ. 2-15 пл. 1,4 м2, ванна під літ. 2-16 пл. 5,8 м2, житлова під літ.2-18 пл. 18,7 м2, житлова під літ.2-19 пл. 21,1 м2 , комірка під літ.2-20 пл. 2,5 м2, що становлять 43/100 ідеальних частин будинку АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_3 є власником 11/100 частин цього будинку, що стверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.04.2013р. (а.с.10). Вказана частка будинку належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу від 13.04.2013р. (а.с.58-60 т.1) та складається з приміщень: комори VI площею 16,0 кв.м., комори ІХ площею 21 кв.м., коридору 4-1 площею 11,7 кв.м., комори 4-2 площею 1,2 кв.м., кухні 4-3 площею 8,4 кв.м., вбиральні 4-4 площею 1,1 кв.м., ванни 4-5 площею 3,2 кв.м., житлова 4-6 площею 23,7 кв.м., житлова 4-7 площею 24,2 кв.м., житлова 4-9 площею 14,5 кв.м., вбиральні 4-10 площею 1,8 кв.м., коридору 4-11 площею 5,3 кв.м.

Третім співвласником будинку є третя особа ОСОБА_5 , за яким рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 10.03.2010р. визнано право власності на 57/100 ідеальних частин будинку і який 11/100 частин житлового будинку на підставі договору дарування від 23.05.2012р. (а.с.267 інвентаризаційної справи) подарував ОСОБА_7 , а та в свою чергу на підставі договору купівлі-продажу від 13.04.2013р. відчужила їх ОСОБА_3 .

На горищі зазначеного будинку відповідачем проведено ремонтні роботи, що сторонами не заперечується та відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 24.09.2015р. (а.с.155-182 т.1), встановити, чи потребував дах та піддашшя житлового будинку АДРЕСА_1 капітального ремонту до проведення реконструкції, а також встановити вартість ремонту даху та піддашшя не є можливим. Крім того, цим же висновком запропоновано варіанти роздільного користування горищем будинку між позивачем та відповідачем відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності.

Допитаний в судовому засіданні 03.02.2016р. експерт ОСОБА_8 підтримала вказаний висновок та крім цього пояснила, що на даний час будинок перебуває у задовільному стані. Частина конструкцій будинку були замінені або відремонтовані, а з 1975р. будинок був включений до титульного списку капітального ремонту житла. Згідно матеріалів інвентаризаційної справи, такий ремонт не проводився. На даний час покрівля даху перебуває в задовільному стані. Відповідно до документів, горищний простір призначений для обслуговування конструкцій даху.

Що стосується порядку користування цим горищем, варіанти визначались за частками, які практично рівні.

Відносно вартості горища, не існує методики її визначення, а відносно вартості ремонтних робіт, такі не були визначені через відсутність проектно-кошторисної документації.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 029/16 від 22.08.2016р. (а.с.81-144 т.2), який також складено експертом ОСОБА_8, встановити на час виконання експертизи дійсний стан даху та піддашшя житлового будинку та необхідність проведення ремонту станом на 13.04.2013р. не є можливим.

Виконані будівельно-монтажні роботи на даху та у горищному просторі житлового будинку АДРЕСА_1 відповідають вимогам п. 6.7.1.22 та 6.7.1.24 ДБН В.3.2-1-2004,п. 2.12 ДБН В.2.2-15-2005, п. 8.3 ДБН В.3.2-2-2009 та не відповідають вимогам п. 5.5, п. 5.6, п. 6.4.9, п. 6.7.1.9, п. 6.7.1.16, п. 6.7.1.17, п. 6.7.1.26, п. 6.9.1.2, п. 6.10.1.6 ДБН В.3.2-1-2004, п. 13.1.5.1 ДБН В.2.6-162:2010; п. 8.11, п. 8.14 ДБН В.3.2-2-2009, проте в повній мірі дослідити відповідність виконаних будівельно-монтажних робіт будівельним нормам не є можливим, оскільки, експерт для дослідження не були представлені жодні акти прийняття робіт, акти закриття прихованих робіт, акти випробування зразків виробів та специфікації на використані будівельні вироби.

В результаті проведення будівельних робіт з реконструкції квартири АДРЕСА_1 з перепланування і розширення за рахунок горищного простору, конфігурація даху частково змінилась.

Облаштування нежитлових кімнат у горищному просторі та їх приєднання до 11/100 частин будинку АДРЕСА_1 , які належать на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 є можливим, житлових кімнат - ні.

Облаштування житлових кімнат у горищному просторі та їх приєднання до 43/100 частин будинку АДРЕСА_1 , які належать на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 . є можливим.

Ринкова вартість горищного простору житлового будинку на АДРЕСА_1 на час виконання експертизи становить 1 183 000 грн.

Будівельно-монтажні та ремонті роботи на даху та у горищному просторі будинку АДРЕСА_1 проведені без проектно-кошторисної документації, необхідної для пам`ятки архітектури місцевого значення та дозволів, погоджень та затверджень відповідних контрольних органів.

Аргументи, якими керується суд при вирішенні первісного позову.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частин першої - третьої статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених статтею 16 ЦК України з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення.

За змістом статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (рішення в справі Афанасьєв проти України, 05.04.2005).

Таким чином особа має право пред`явити до суду таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Згідно із рішенням Конституційного Суду України від 02 березня 2004 року №4-рп/2004 (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків), питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності.

За нормами ч. ч. 1, 2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Одночасно відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України, положення якої кореспондуються з нормами ч. ч. 1, 2 ст. 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Виходячи з аналізу зазначених норм закону спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки зі спільного майна багатоквартирного будинку.

Частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України визначено, що право власності це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із частиною першою статті 317 ЦК України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності на нерухоме майно набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За приписами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Питання виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності врегульовано у ст. 370 ЦК України, згідно якої виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства та встановлені судом обставини справи свідчать про те, що обраний позивачем спосіб захисту в частині визнання горищного простору об`єктом спільної сумісної власності та визнання прав співвласників на безперешкодний доступ до горищного простору (перша та третя вимоги первісного позову) не відповідає змісту порушеного права та не буде ефективним інструментом для його відновлення, оскільки вказаний об`єкт в силу вимог закону належить сторонам на праві спільної сумісної власності і саме співвласники в силу вимог закону вправі володіти та користуватись таким майном, тоді як судовому порядку можуть бути лише усунуті перешкоди в користуванні спільним майном.

По суті, перша та третя вимоги первісного позову направлені на підтвердження прав, якими позивач та відповідач як співвласники житлового будинку володіють відповідно до закону, що не потребує додаткового судового захисту та виключає можливість задоволення таких вимог.

Практично з тих же підстав належить відмовити в задоволенні вимоги про визначення порядку користування горищем будинку.

Вище уже зазначалось, що за правилами ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

З аналізу зазначеної норми слідує висновок, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

Під час розгляду цивільної справи № 363/928/16-ц (постанова від 03.10.2018р.) Верховний Суд вказав, що при здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Відповідно до правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 допоміжні приміщення житлового будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку.

Згідно із Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення).

З аналізу зазначених нормативно-правових актів слідує висновок, що основним при визначенні статусу приміщення слід вважати його функціональне призначення.

Отже, приміщення для отримання статусу допоміжного має слугувати для: 1) забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку; 2) забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку.

Під час розгляду цивільної справи № 522/17487/16-ц (постанова від 06.02.2019р.) Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду сформулював правовий висновок, що для правильного вирішення спору суд повинен з`ясувати не лише характеристику спірного приміщення за наданими документами, але й виходити з того, чи дійсно спірне приміщення є допоміжним; в якому чи в частині якого може знаходитися технічне обладнання будинку (інженерні комунікації та технічні пристрої, які необхідні для забезпечення санітарно-гігієнічних умов і безпечної експлуатації квартир тощо), без доступу до якого експлуатація житлового будинку є неможливою; чи використовувалось воно чи якась з його частин для обслуговування будинку.

Горищем, згідно ДБН В.2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення», є простір між поверхнею покриття (даху), зовнішніми стінами і перекриттям верхнього поверху.

У справі яка розглядається сторони не оспорюють, що приміщення горища в першу чергу призначене для обслуговування конструкцій даху. Допитаний в судовому засіданні експерт також підтвердив, що саме таким є функціональне призначення приміщень горища.

Згідно варіанту № 1 порядку користування горищем, який визначено судовою будівельно-технічною експертизою № 035/15 від 24.09.2015р. (а.с.172-173, 180 т.1) та який позивач просить встановити рішенням суду, власнику 1/2 частин ОСОБА_3 пропонується надати в користування частину горища орієнтовною площею 56,27 кв.м., що становить 12/25 часток (синій колір Таблиці № 4 додатку до висновку), а власнику 1/2 частин ОСОБА_1 . пропонується надати в користування частину горища орієнтовною площею 60,09 кв.м., що становить 13/25 часток (зелений колір таблиці № 4 додатку до висновку).

З метою ізоляції приміщень горища, виділених в користування співвласникам необхідно буде влаштувати розділюючу перегородку та окремі входи в дані приміщення та на балкон.

На переконання суду, такий порядок користування горищем суперечить його функціональному призначенню, оскільки по суті, згідно з цим варіантом створюються два ізольовані один від одного приміщення, роздільний порядок користування якими унеможливить належне забезпечення експлуатації будинку та обслуговування конструкцій даху в цілому.

Враховуючи, що співвласникам належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно, яким у справі яка розглядається є допоміжні приміщення, встановлення порядку користування, за яким фактично буде проведений поділ допоміжного приміщення, є неможливим і тому, суд в задоволенні цієї вимоги відмовляє.

Більше того, поряд із встановленням порядку користування, позивач одночасно просить визнати право власності на відповідну частку цього горища, що з одного боку, суперечить вимогам закону, за яким спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки зі спільного майна багатоквартирного будинку, а з іншого, лише підтверджує висновки суду про намір позивача провести поділ спільного горища, а не встановлення порядку користування ним.

Так само, без задоволення належить залишити вимоги первісного позову про визнання незаконними дій відповідача щодо проведення самочинних будівельно-монтажних робіт у горищному просторі та про зобов`язання привести горище до попереднього стану.

Зокрема, відповідно до рішення Виконавчого комітету Червоноармійської районної ради Депутатів трудящих № 1242 від 28.10.1975р. (а.с.185 т.1), будинок сторін був включений в титульний список капітального ремонту житла на 1975 рік.

Допитана з цього приводу експерт суду пояснила, що матеріали інвентаризаційної справи не містять даних про проведення капітального ремонту. Доказів про проведення капітального ремонту відповідно до рішення Виконавчого комітету Червоноармійської районної ради Депутатів трудящих № 1242 від 28.10.1975р. сторони також не долучили.

Згідно дослідницької частини висновку судової будівельно-технічної експертизи № 035/15 від 24.09.2015р. (а.с.164-165 т.1), фізичний знос будинку загалом становить приблизно 24,4 %. При цьому, технічний стан даху та покрівлі оцінений як задовільний, фізичний знос якого становить приблизно 35 %. На час виконання експертизи стальна покрівля замінена на черепицю. Зважаючи на те, що в ході огляду не виявлено ознак затікання на перекритті сходової клітки та на зовнішніх стінах в місці примикання до карнизу, знос прийнятий по максимальному встановленому зносу будинку - задовільний.

Крім того, як уже зазначалось вище, частково виконані відповідачем роботи відповідають вимогам ДБН.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

За змістом ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Натомість, всупереч зазначеним нормам позивач не долучила до матеріалів справи жодного доказу на підтвердження тієї обставини, що діями відповідача порушено її права як співвласника житлового будинку.

Відтак, суд приходить до висновку, що за відсутності доказів про порушення прав позивача вимоги про визнання дій відповідача незаконними та приведення до попереднього стану також не підлягають до задоволення.

Тому, суд в задоволенні первісного позову відмовляє в повному обсязі.

Аргументи, якими керується суд при вирішенні зустрічного позову.

Відповідно до висновку експертного дослідження від 21.03.2017р. № 08/17 (а.с.10-22 т.3), кошторисна вартість ремонтно-будівельних робіт необхідних для усунення аварійного даху в житловому будинку АДРЕСА_1 становить 647254 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За змістом ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Крім того, відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», співвласники зобов`язані забезпечувати належне утримання та належний санітарний, протипожежний і технічний стан спільного майна багатоквартирного будинку. Кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника.

Отже, за змістом зазначених норм закону співвласники будинку зобов`язані брати фінансову участь в утриманні спільного майна цього будинку відповідно до їхньої частки у праві спільної власності.

У справі яка розглядається сторони не оспорюють, що ремонтні роботи даху будинку проведено виключно за рахунок коштів ОСОБА_3 та з його матеріалів. ОСОБА_1 фінансової або будь-якої іншої участі в таких роботах не приймала.

Відповідно до частини четвертої статті 390 ЦК України добросовісний набувач (володілець) має право залишити собі здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без завдання йому шкоди. Якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач (володілець) має право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість.

У постанові Верховного Суду України 07 вересня 2016 року у справі № 6-389цс16 зроблено висновок, що частина третьої статті 390 ЦК України регулює права добросовісного або недобросовісного набувача чужого майна на відшкодування витрат, здійснених ним з часу, коли у власника виникло право на повернення цього майна або на отримання доходів від його використання.

Разом з тим положення частини четвертої статті 390 ЦК України застосовуються до правовідносин, при яких добросовісному набувачу (володільцю) належить право на поліпшення набутого ним майна та залишення за собою результатів такого поліпшення за умови можливості їх відокремлення або право на відшкодування сум, на які збільшилась вартість поліпшеного майна, за неможливості їх відокремлення.

Застосування зазначених норм матеріального права суттєво різниться залежно від визначення підстав та сум, які підлягають відшкодуванню. Зокрема за положеннями частини третьої підлягають відшкодуванню фактичні витрати, здійснені добросовісним або недобросовісним набувачем, які необхідно було зробити задля збереження майна або на його утримання з часу, коли власнику належало право зокрема на повернення майна.

На відміну від норми частини третьої статті 390 ЦК України, за положеннями частини четвертої цієї статті добросовісному набувачу або володільцю належить право отримати відокремлювані поліпшення майна або право на відшкодування невідокремлюваних поліпшень пропорційно збільшенню вартості майна унаслідок цих поліпшень.

Разом з тим, у справі яка розглядається, по-перше, вимога про компенсацію ремонтних робіт ґрунтується виключно на кошторисі цих робіт, а не на висновку про збільшення вартості майна унаслідок здійснених поліпшень, а по-друге, будинок АДРЕСА_1 , проведення реконструкції якого передбачає отримання дозвільних документів відповідних органів та дотримання інших встановлених законом процедур.

Як встановлено в ході судового розгляду, жодного із зазначених документів ОСОБА_3 не отримував, а також не було дотримано всіх інших процедур щодо реконструкції пам`ятки архітектури місцевого зазначення, чим в сукупності, виключається можливість стягнення з ОСОБА_1 обрахованих коштів.

Що ж стосується вимоги зустрічного позову про встановлення порядку користування горищем, суд також відмовляє в її задоволенні, оскільки обраний позивачем спосіб користування не відповідає змісту порушеного права та не буде ефективним інструментом для його відновлення, і по суті, визначений позивачем спосіб користування направлений на встановлення безперешкодного доступу до горища, при тому що матеріали справи взагалі не містять доказів про те, що ОСОБА_1 чинить будь-які перешкоди в користуванні горищем.

Відтак, в задоволенні зустрічного позову суд також відмовляє в повному обсязі.

В такому випадку, понесені позивачем судові витрати, пов`язані з пред`явленням і розглядом первісного позову, а відповідачем - судові витрати, пов`язані з пред`явленням і розглядом зустрічного позову, компенсації не підлягають.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 12,81,82,141,223,263-265,268 ЦПК України, ст. ст. 3, 11, 15, 16, 316, 317, 319, 321, 386, 391, 396 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 ), треті особи Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради (м. Львів, вул. Левицького, 67), Львівська міська рада (м. Львів, пл. Ринок, 1), Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції (м. Львів, вул. Чупринки, 71), Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради (м. Львів, вул. Валова, 20), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1) про підтвердження факту, визначення порядку користування горищем за адресою: АДРЕСА_1 , визнання дій незаконними, зобов`язання до вчинення дій - відмовити.

В зустрічному позові ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради, Львівська міська рада, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові (м. Львів, вул. Угорська, 7а) про стягнення коштів, залишення горища у спільному користуванні, встановлення порядку користування горищем за адресою: АДРЕСА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. ст. 354,355 ЦПК України, пп.15.5 п. 15 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 07.10.2019 року.

Суддя: Леньо С. І.