Постанова

Іменем України

13 березня 2019 року

м. Київ

справа № 552/5553/17

провадження № 61-9926св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Коротуна В.М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду міста Полтави від 13 листопада 2017 року у складі судді Турченко Т. В. та постанову апеляційного суду Полтавської області від 18 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Панченка О. О., Пікуля В. П., Прядкіної О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, у якому просила:

- визнати незаконним та скасувати пункт 2 рішення виконавчого комітету Київської районної ради народних депутатів міста Полтави від 01 жовтня 1991 року № 496 в частині надання дозволу ОСОБА_5 на будівництво гаражу на відчуженій на його користь земельній ділянці від її (ОСОБА_3.) ділянці з її дозволу на АДРЕСА_1;

- визнати недійсним державний акт, виданий на ім'я ОСОБА_5, на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1, площею 0,0041 га, кадастровий номер НОМЕР_2, з цільовим призначенням для будівництва індивідуального гаражу, розташовану на АДРЕСА_1;

- скасувати у Книзі записів реєстрації державних актів державну реєстрацію державного акта, виданого на ім'я ОСОБА_5, на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 73;

- визнати недійсним свідоцтво, видане ОСОБА_5, на право власності на гараж від 28 липня 1995 року № 36, що знаходиться на АДРЕСА_1;

- визнати за нею (ОСОБА_3.) право власності на земельну ділянку площею 0,0041 га, кадастровий номер НОМЕР_2, з цільовим призначенням для будівництва індивідуального гаражу, розташовану на АДРЕСА_1;

- визнати за нею (ОСОБА_3.) право власності на гараж розміром 7,5 м х 7,0 м, розташований на АДРЕСА_1.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вищезазначене рішення виконавчого комітету Київської районної ради народних депутатів міста Полтави прийнято з порушенням вимог чинного законодавства України, оскільки на користь ОСОБА_5 вилучено 40 кв. м земельної ділянки під вже збудованим і зареєстрованим за нею (позивачем) гаражем.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду міста Полтави від 13 листопада 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із відсутності доказів того, що ОСОБА_5 без відповідних правових підстав користується гаражем на АДРЕСА_1, а також із недоведеності позивачем, що на спірній земельній ділянці наявний лише один гараж.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою апеляційного суду Полтавської області від 18 грудня 2017 року рішення Київського районного суду міста Полтави від 13 листопада 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції та залишив рішення суду без змін як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст касаційної скарги

ОСОБА_3 подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами обох інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 26 березня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно, скасування державного акту та свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

Ухвалою Верховного Суду від 11 лютого 2019 вищевказану справу призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга аргументована тим, що суди неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки та дійшли помилкових висновків при вирішенні спору.

Зокрема, не звернули увагу на те, що вилучення з користування та надання земельної ділянки іншому користувачу/власнику під вже збудованою будівлею є неможливим.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу не надходили

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Апеляційний суд встановив, що відповідно до рішення виконавчого комітету Полтавської міської ради депутатів трудящих від 30 листопада 1953 року № 970 «Про затвердження матеріалів обміру кварталів та реєстрації землекористування по місту Полтава» за ОСОБА_3 зареєстровано земельну ділянку площею 1411 кв. м на АДРЕСА_1.

Згідно з рішенням виконавчого комітету Київської районної ради народних депутатів міста Полтави від 03 липня 1990 року № 342 «Про надання дозволу на роботи в домоволодіннях» ОСОБА_3 дозволено побудувати гараж розміром 7,50 х 6,20 м на два автомобіля на відстані 6,5 м від межі з садибою № 8 та 1,5 м від межі ділянки з боку вулиці Липової у домоволодінні на АДРЕСА_1.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Київської районної ради народних депутатів міста Полтави від 19 лютого 1991 року № 97 «Про дозвіл на оформлення робіт в домоволодіннях» внесено зміни до пункту 2 рішення від 03 липня 1990 року № 342 та дозволено ОСОБА_3 зареєструвати в міжміському бюро технічної інвентаризації гараж «Г» розміром 7,50 х 7,0 м, що розташований на АДРЕСА_1.

13 листопада 1990 року ОСОБА_3 видано технічний паспорт на домоволодіння АДРЕСА_1, до якого входить гараж літ. «Г».

На підставі рішення виконавчого комітету Київської районної в місті Полтаві ради від 18 січня 2010 року № 33 ОСОБА_3 виданий державний акт на право власності на земельну ділянку 0,0360 га на АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства.

Згідно з рішенням виконавчого комітету Київської районної у місті Полтаві ради від 18 січня 2010 року № 33 ОСОБА_3 видано державний акт на право власності на земельну ділянку 0,1000 га на АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Також установлено, що рішенням виконавчого комітету Київської районної ради народних депутатів міста Полтави від 01 жовтня 1991 року № 496 «Про виділення місць під будівництво гаражів» ОСОБА_5 дозволено побудувати гараж на відчуженій на його користь земельній ділянці від садиби ОСОБА_3 за її згодою на АДРЕСА_1 площею 40 кв. м. Зобов'язано ОСОБА_3 та ОСОБА_5 внести зміни в межі своїх ділянок.

Відповідно до заяви ОСОБА_3 остання надала згоду своєму родичу ОСОБА_5 для будівництва гаражу на земельної ділянці розміром 4,25 х 7,5 м площею 32 кв. м. Ділянка виділена нею в користування без права продажу.

На підставі рішення виконавчого комітету Київської районної ради народних депутатів міста Полтави від 18 липня 1995 року № 270 «Про оформлення права власності на гараж» 28 липня 1995 року ОСОБА_5 видано свідоцтво про право власності на гараж на АДРЕСА_1.

Згідно з рішенням Київської районної в місті Полтаві ради 39 сесії п'ятого скликання від 10 грудня 2009 року «Про розгляд заяв громадян про надання та передачу у власність земельних ділянок» Київська районна в місті Полтаві рада передала у власність ОСОБА_5, що проживає на АДРЕСА_2, земельну ділянку на АДРЕСА_1 площею 41 кв. м для будівництва індивідуального гаражу із земель житлової та громадської забудови.

На підставі цього рішення ОСОБА_5 видано державний акт на право власності на земельну ділянку 0,0041 га на АДРЕСА_1.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень.

Суд перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосування норм права

Обґрунтовуючи підстави позову, ОСОБА_3 посилалась на те, що дії державних органів щодо вилучення у неї земельної ділянки у розмірі 41 кв. м на користь відповідача та оформлення на цю земельну ділянку державного акту у 2009 році є незаконними. Гараж розміром 7,0 х7,5 побудований у 1990 році та зареєстрований у комунальному підприємстві «Бюро технічної інвентаризації» за нею, інших гаражів на АДРЕСА_1 не існує, тому просила визнати право власності на нього за нею.

Відповідно до статті 11 ЗК України (в редакції 1990 року) до відання міських Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх території належить: надання відповідно до статті 18 цього Кодексу земельних ділянок у володіння або користування, в тому числі на умовах оренди, а також для ведення селянського (фермерського) господарства; реєстрація права землеволодіння, права землекористування і договорів на оренду землі; вилучення земель відповідно до статті 31 цього Кодексу; припинення права володіння або права користування земельною ділянкою чи її частиною.

В силу положень частини 1 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно з частиною п'ятою статті 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Встановивши, що Полтавська міська рада відповідно до свого рішення передала повноваження Київській районній в місті Полтаві раді щодо передачі земельних ділянок громадянам, остання на відповідній правовій підставі надала дозвіл ОСОБА_5 на оформлення права власності на земельну ділянку та гараж на АДРЕСА_1, а позивач, у свою чергу, надала згоду своєму родичу ОСОБА_5 для будівництва гаражу на цій земельній ділянці, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позові.

Аргументи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судових рішень, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

Суди встановили, що Київська районна рада у місті Полтаві мала повноваження для вилучення земельної ділянки та передачі її у користування іншій особі, тому посилання у скарзі на порушення законодавства під час та передачі спірної земельної ділянки у користування відповідачу є безпідставними.

Свідоцтво на право власності від 28 липня 1995 року на гараж є документом, що посвідчує право власності ОСОБА_5 на нього й видане на підставі відповідного рішення органу виконавчої влади, незаконність прийняття якого позивачем не доведена, тому колегія суддів відхиляє доводи скарги з цього приводу.

Інші аргументи касаційної скарги в їх сукупності зводяться до невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин. Такі доводи оцінені судом першої інстанції, були предметом перегляду судом апеляційної інстанції та не знайшли свого підтвердження.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін рішення Київського районного суду міста Полтави від 13 листопада 2017 року та постанови апеляційного суду Полтавської області від 18 грудня 2017 року, оскільки судові рішення є законними та обґрунтованими.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду міста Полтави від 13 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Полтавської області від 18 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська

Судді:Н. О. Антоненко В. І. Журавель

В. М. Коротун

В. П. Курило