провадження № 22-ц/824/2826/2019 суддя-доповідач у ІІ Інстанції - ФінагеєвВ.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 березня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Гасюк В.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 07 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Комунального підприємства з експлуатації та ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» в особі відділення №4 про визнання недійсним договору про надання послуг,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом та просила визнати недійсним з моменту укладення договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у будинку АДРЕСА_1, укладений 29 липня 2016 року між нею та відповідачем.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29 липня 2016 року між ОСОБА_3 та Комунальним підприємством з експлуатації та ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, за умовами якого відповідач зобов'язувався надавати позивачу послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у будинку АДРЕСА_1. На момент укладення спірного договору Київською міською державною адміністрацією не приймалося розпорядження про визначення відповідача виконавцем послуг з утримання будинку та прибудинкової території за вищевказаною адресою. У зв'язку з цим, відповідач є неналежною особою на укладення спірного договору. Договір, укладений між сторонами, не відповідає вимогам ст. 203 ЦК України та завідомо суперечить актам цивільного законодавства та інтересам позивача, укладений з порушенням вимог п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

РішеннямГолосіївського районного суду міста Києва від 07 листопада 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції через порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що спір був вирішений судом без проведення підготовчого судового засідання у зв'язку з чим позивач була позбавлена процесуальної можливості реалізувати свої права. Суд застосував до спірних правовідносин норми закону, які не підлягали застосуванню. Відповідач не був уповноваженою особою на укладення спірного договору, оскільки у нього були відсутні правові підстави для вчинення такої дії. Розпорядження КМДА не приймалося і суд не досліджував вказану обставину. Посилання суду на те, що спірний договір відповідає типовій формі, є помилковим, оскільки предметом спору у даній справі є визнання недійсним договору за відсутності у відповідача повноважень, а не відповідність умов договору типовій формі. Чинним законодавством встановлюється чіткий порядок та процедура визначення виконавця послуг. ПАТ «ХК «Київміськбуд» не наділений повноваженнями визначати відповідача виконавцем наведених послуг, оскільки такими повноваженнями на час виникнення спірних правовідносин була наділена виключно КМДА. Відповідач є комунальним підприємством, яке відноситься до сфери управління Департаменту КМДА, а не ПАТ «ХК «Київміськбуд». Останній у свою чергу не був власником будинку, а наказ Державного комітету з питань житлово-комунального господарства до спірних правовідносин не застосовується. Витяг з протоколу засідання правління ПАТ «ХК «Київміськбуд» є нікчемним правочином, оскільки він суперечить вимогам Закону України «Про житлово-комунальні послуги». КМДА не приймала розпорядження про визначення відповідача виконавцем житлово-комунальних послуг. Позивач вказує, що при розгляді справи суду необхідно врахувати мотиви і висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 439/212/14-ц. Розглядаючи справу по суті, суд першої інстанції не дослідив чи приймалося КМДА розпорядження про визначення відповідача виконавцем послуг щодо будинку та чи оприлюднювалося воно відповідно до вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації»; чи оформлялося право власності на будинок за ПАТ «ХК «Київміськбуд»; чи вправі був ПАТ «ХК «Київміськбуд» визначати відповідача виконавцем послуг щодо будинку, з урахуванням того, що відповідач є комунальним підприємством, яке перебуває у віданні КМДА. Суд безпідставно послався на докази, подані відповідачем до відзиву, оскільки сам відзив поданий з пропуском строку та підлягав залишенню без розгляду.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло - сервіс» згідно статуту здійснює санітарне та технічне обслуговування будинків та прибудинкових територій, надання мешканцям, організаціям та підприємствам комунальних та інших платних послуг, збір квартирної плати, плати за надання комунальних послуг, плати за пайову участь у витратах на утримання будинків, укладання договорів з організаціями та підприємствами та здійснення обліку і контролю за виконанням договірних обов'язків, виконуючи при цьому функції технічного нагляду, матеріально-технічне забезпечення робіт з утримання житлових будинків та прибудинкової території.

ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1

27 червня 2016 року між ОСОБА_3 та Комунальним підприємством з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло - сервіс» укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, за умовами якого відповідач зобов'язувався надавати послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у будинку АДРЕСА_1, а позивач - забезпечення своєчасної оплати цих послуг за встановленим тарифом у строки та на умовах, передбачених договором. (а.с.5).

Згідно листа від 16 липня 2018 року № 040-873 КМДА в апараті виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) розпорядчих документів про визначення КП «Житло - сервіс» виконавцем послуг з утримання будинку та прибудинкової території за адресою: АДРЕСА_1, за 2007 - 2018 роки не виявлено (а.с.7).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що виконавець житлово-комунальних послуг був визначений ПАТ «ХК «Київміськбуд» за власним бажанням як забудовником відповідно до Порядку визначення виконавця житлово-комунальних послуг у житловому фонді, затвердженого Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 25 квітня 2005 року № 60. Дана обставина підтверджується витягом з протоколу засідання правління ПАТ ХК «Київміськбуд» від 04 березня 2016 року, наказом про передачу на обслуговування і експлуатацію житлового будинку від 16 березня 2016 року, розпорядженням № 190 від 08 квітня 2016 року Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про присвоєння будинку поштової адреси, актом прийому - передачі житлового будинку до КП «Житло-сервіс».

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов'язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг із визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Відповідно до ст. 26 Закону істотними умовами договору на надання житлово-комунальних послуг є: 1) найменування сторін; 2) предмет договору; 3) вичерпний перелік житлово-комунальних послуг, тарифи та їх складові на кожну з цих послуг, загальна вартість послуг; 4) порядок оплати за спожиті житлово-комунальні послуги; 5) порядок перерахунків розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості; 6) права та обов'язки сторін; 7) порядок контролю та звіту сторін; 8) порядок вимірювання обсягів та визначення якості наданих послуг; 9) визначення точок розподілу, в яких відбувається передача послуг від виконавця/виробника споживачу; 10) порядок обслуговування мереж та розподіл повноважень щодо їх експлуатації та відновлення (ремонту); 11) умови доступу в квартиру, будинок, приміщення, на земельну ділянку для усунення аварій, неполадок, огляду мереж, зняття контрольних показників засобів обліку; 12) порядок здійснення ремонту; 13) відповідальність сторін та штрафні санкції за невиконання умов договору; 14) порядок вирішення спорів; 15) перелік форс-мажорних обставин; 16) строк дії договору; 17) умови зміни, пролонгації, припинення дії договору; 18) дата і місце укладення договору.

Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Доводи апеляційної скарги в частині, що укладений між позивачем та відповідачем договір суперечить чинному законодавству, оскільки відповідач є неналежною особою на укладення спірного договору і суд першої інстанції не надав зазначеному факту відповідної оцінки, колегія суддів вважає безпідставними виходячи з наступного.

Так, як вірно зазначає позивач, Київська міська державна адміністрація не приймала розпорядження про визначення відповідача виконавцем послуг з утримання будинку та прибудинкової території.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції чинній на момент укладення оспорюваного договору, на яку посилається апелянт - До повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить: визначення виконавця житлово-комунальних послуг (крім послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) відповідно до цього Закону в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства;

Відповідно до п. 1.6, 3.1 Порядку визначення виконавця житлово-комунальних послуг у житловому фонді, затвердженому наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 25 квітня 2005 року № 60, виконавець житлово-комунальних послуг визначається органами місцевого самоврядування, крім випадків коли власник (власники) житлових будинків бажає (бажають) визначити виконавця житлово-комунальних послуг самостійно. Виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій може бути виконавець послуг з управління будинком, спорудою або групою будинків чи інший суб'єкт

господарювання, з яким дійшли домовленості про надання таких

послуг, та який відповідає вимогам пункту 1.3 Порядку.

Згідно витягу з протоколу засідання Правління ПАТ «ХК «Київміськбуд» від 04 березня 2016 року Комунальне підприємство з експлуатації та ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» визначено експлуатуючою організацією житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом на АДРЕСА_2 та передано вказаний будинок на обслуговування та експлуатацію відповідачу.

Заявляючи вимогу про визнання недійсним договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у будинку АДРЕСА_1, укладений 29 липня 2016 року між нею та відповідачем, позивач вказує, що рішення ПАТ ХК «Київміськбуд» про визначення відповідача виконавцем житлово-комунальних послуг в зазначеному будинку є нікчемним.

В той же час ч. 2 ст. 215 ЦК визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Вказуючи на недійсність рішення ПАТ ХК «Київміськбуд» позивач не зазначила відповідну норму закону, яка вказує на недійсність зазначеного рішення, не звернула увагу, що дані не є предметом судового розгляду у даній справі, а відтак зазначені доводи на законі не ґрунтуються.

Не відповідність правочину певним нормам законодавства, яка існує на думку позивача, не свідчить про нікчемність правочину.

Оскільки зазначені рішення є чинними, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що підстав до визнання недійсним договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у будинку АДРЕСА_1, укладеного 29 липня 2016 року немає.

Крім того, позивач, як один з співвласників будинку сама уклала договір з Комунальним підприємством з експлуатації та ремонту житлового фонду «Житло-сервіс», що відповідає вимогам п. 1.6 вищезазначеного порядку, відповідно до якого - виконавець житлово-комунальних послуг визначається органами місцевого самоврядування, крім випадків коли власник (власники) житлових будинків бажає (бажають) визначити виконавця житлово-комунальних послуг самостійно.

Серед іншого, позивач в апеляційній скарзі вказує на те, що докази, додані до відзиву, не повинні прийматися до уваги, оскільки сам відзив поданий з пропуском строку та підлягав залишенню без розгляду. Спір був вирішений судом без проведення підготовчого судового засідання у зв'язку з чим позивач була позбавлена процесуальної можливості реалізувати свої права.

Однак, згідно вимог ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Крім того, під час розгляду справи у суді першої інстанції у судовому засіданні був присутній представник відповідача, який надавав пояснення по суті спору та посилався на обставини, викладені у відзиві. Позивач брала участь у судовому засіданні та мала можливість реалізувати надані їй цивільним процесуальним законодавством права. Також позивачу було забезпечено право участі в розгляді справи судом апеляційної інстанції, де вона могла посилатися на будь-які обставини, які на її думку безпідставно не досліджено судом першої інстанції. Однак позивач, будучи належним чином повідомленою про час та місце судового розгляду в судове засідання не з'явилась та не повідомила суд про причини своєї неявки.

Також ОСОБА_3 вказує на те, що при розгляді справи суду необхідно врахувати мотиви і висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 439/212/14-ц. Зазначені доводи апеляційний суд не може взяти до уваги, оскільки, вказана постанова прийнята щодо спору про інший предмет з іншим правовим регулюванням.

Отже, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на наявних у справі доказах та доводами апеляційної скарги не спростовуються, що у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 07 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 15 березня 2019 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.