Єдиний унікальний номер судової справи 488/5673/18
Номер провадження 22-ц/812/427/19
Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Постанова

Іменем України

04 березня 2019 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Галущенка О.І., Лисенка П.П.,

з секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.,

за участі: представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» ухвалу, яка постановлена Корабельним районним судом міста Миколаєва під головуванням судді Чернявської Я.А., в приміщенні цього ж суду 17 грудня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області ОСОБА_5, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

УСТАНОВИЛА:

У грудні 2018 року ОСОБА_2 предявив вищевказаний позов до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі АТ «Укрсоцбанк»).

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 19 жовтня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 5611 щодо звернення стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ «Укрсоцбанк» грошових коштів у розмірі 708 211 грн. 49 коп. за договором про відкриття банківського (карткового) рахунку та обслуговування платіжної картки GOLD №-PR від 23 травня 2007 року, відповідно до якого банком відкрито рахунок №0588 та встановлено кредитний ліміт (кредитну лінію).

На підставі вказаного виконавчого напису постановою приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області ОСОБА_5 від 21 листопада 2018 року відкрито виконавче провадження №57750997.

Між тим, виконавчий напис приватного нотаріуса від 19 жовтня 2018 року позивач вважає незаконним та таким що не підлягає виконанню, оскільки приватним нотаріусом не було перевірено наявність заборгованості та її безспірність.

Крім того відповідачем пропущено строк звернення із заявою про вчинення виконавчого напису до нотаріуса.

Більш того, чинним законодавством взагалі не передбачено вчинення виконавчого напису нотаріусом за договором про відкриття банківського (карткового) рахунку та обслуговування платіжної картки.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просив визнати виконавчий напис, вчинений 19 жовтня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі за №5811, таким, що не підлягає виконанню.

Одночасно із позовною заявою, ОСОБА_2 подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій, посилаючись на загрозу втрати ним грошових коштів, транспортних засобів та іншого майна, а також ускладнення їх повернення у разі задоволення позову, просив вжити заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі вищезазначеного виконавчого напису нотаріуса.

Ухвалою судді Корабельного районного суду міста Миколаєва від 17 грудня 2018 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі задоволено.

Зупинено виконавче провадження №57750997 відкрите 21 листопада 2018 року, на підставі виконавчого напису приватного нотаріусу від 19 жовтня 2018 року за реєстровим №5811, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ «Укрсоцбанк» заборгованості у розмірі 709 211 грн. 49 коп.

В апеляційній скарзі АТ «Укрсоцбанк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просило ухвалу районного суду скасувати та постановити нову, якою у задоволені заяви відмовити.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що вбачаються достатні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду, а відтак заява ОСОБА_2 про забезпечення позову підлягає задоволенню у спосіб, зазначений судом, в оскаржуваній ухвалі.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду погоджується з висновком суду щодо забезпечення позову. В той же час, колегія суддів не погоджується з обраним районним судом способом забезпечення позову, виходячи з наступного.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Суд зобовязаний поважати честь і гідність усіх учасників цивільного процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Статтею 124 Конституції України визначений принцип обовязковості судових рішень, який із огляду на положення ст.ст.18,153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Отже, інститут забезпечення позову передбачає можливість захисту особою порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Разом з тим у цивільному процесуальному кодексі встановлено систему захисту прав особою, щодо якої застосовано заходи забезпечення позову. Складовими такої системи є: співмірність видів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами; можливість суду вимагати від заявника пропозиції щодо зустрічного забезпечення; відшкодування особі збитків, завданих забезпеченням позову; право на апеляційне оскарження ухвали суду щодо забезпечення позову.

За змістом ст.ст.149-153 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається, як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Позов забезпечується, зокрема, шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку (п.6 ч.1 ст.150 ЦПК України).

Про забезпечення позову суд постановляє ухвалу, яку може бути оскаржено в установленому порядку.

Процесуальним законом визначено обовязок заявника вказати предмет позову та обґрунтувати необхідність забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів інших осіб, які можуть отримати статус учасника справи; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, яку заявник має намір предявити, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Також, відповідно до розяснень п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачем було подано до суду позов про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса, який відповідно до п.3 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» є виконавчим документом, що підлягає примусовому виконанню, тобто виконавчий документ оскаржується боржником в судовому порядку.

19 січня 2018 року було відкрито провадження за позовною заявою.

З матеріалів справи убачається, що матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої він просить ухвалити судове рішення, зводиться до визнання виконавчого напису, вчиненого 19 жовтня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрованим в реєстрі за №5811, щодо стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 708 211 грн. 49 коп., таким, що не підлягає виконанню.

В своїй заяві про забезпечення позову позивач посилається на те, що за оскаржуваним виконавчим написом нотаріуса відкрито виконавче провадження, а тому існує загроза втрати ним грошових коштів, транспортних засобів та іншого майна, а також ускладнення їх повернення, у разі задоволення позову.

Отже, враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що між сторонами існує спір щодо законності видачі приватним нотаріусом виконавчого напису, за яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь банку грошові кошти у розмірі 708 211 грн. 49 коп., та існує реальна загроза втрати цих коштів або іншого майна, належного позивачу, в ході виконавчого провадження, відкритого за вказаним виконавчим написом.

З метою недопущення цього, на думку колегії суддів, районний суд не тільки міг, але й зобовязаний був вирішити питання про забезпечення позову у визначеному позивачем обсязі, а саме: зупинити стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса, оскільки в разі їх незастосування можуть бути порушені права позивача.

Разом з тим, суд не звернув належної уваги на точне формулювання п.6 ч.1 ст.150 ЦПК України та, замість зупинення стягнення за виконавчим документом, фактично зупинив виконавче провадження, що відповідно до ст.34 Закону України «Про виконавче провадження» є повноваженням державного чи приватного виконавця.

Так, підстави для зупинення виконавчого провадження виконавцем передбачені ст.34 Закону України «Про виконавче провадження». Зокрема, пунктом 2 ч.1 цієї статті передбачено, що виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

У п.15 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи №6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» розяснено, що при розгляді скарги на рішення дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду. Разом із тим, до завершення розгляду скарги при наявності для цього підстав суд може зупинити стягнення на підставі виконавчого листа.

За такого, в звязку з порушенням судом норм процесуального закону у відповідності до п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення, яким заяву ОСОБА_2 слід задовольнити та застосувати заходи забезпечення його позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису від 19 жовтня 2018 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрованого в реєстрі за №5811, до набрання законної сили судовим рішенням за позовом ОСОБА_2 до АТ «Укрсоцбанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області ОСОБА_5, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Керуючись ст.ст.367,374,379,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити частково.

Ухвалу Корабельного районного суду міста Миколаєва від 17 грудня 2018 року скасувати та прийняти нову постанову, якою заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задовольнити.

Зупинити стягнення на підставі виконавчого напису від 19 жовтня 2018 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрованого в реєстрі за №5811, до набрання законної сили судовим рішенням за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області ОСОБА_5, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Копію постанови апеляційного суду направити приватному виконавцю виконавчого округу Миколаївської області ОСОБА_5 для виконання.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: О.І. Галущенко

ОСОБА_6

Повний текст судового рішення

складено 06 березня 2019 року