УХВАЛА

08 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 263/9066/18

провадження № 61-17596ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Петрова Є. В. розглянув касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 30 травня 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду від 21 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про визнання недійсними окремих положень кредитного договору та його розірвання,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до приватного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (правонаступником якого є акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» - далі АТ «ПУМБ») про визнання недійсними окремих положень кредитного договору та його розірвання.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29 листопада 2013 року між ним та відповідачем був укладений кредитний договір № 25624512 щодо надання позивачу кредиту в розмірі 26000 грн. З серпня 2014 року, у зв`язку з початком проведення АТО, він вимушений був покинути територію України, а у квітні 2017 року самостійно звернувся до відповідача та дізнався про наявну заборгованість за вказаним договором кредиту, яка не відповідає умовам договору. Просив визнати недійсними з моменту укладення п.п. 1.2, 1.4, 3.2, 3.2.1, 3.1.4, 5.4 кредитного договору №25624512 від 29 листопада 2013 року, визнати недійсними з моменту укладення умови вказаного договору в частині сплати комісії з надання пакету послуг по видачі кредиту, розірвати вказаний кредитний договір, визнати суму основної заборгованості в розмірі 16 131,95 грн та суму заборгованості за відсотками у розмірі 7 259,36 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 30 травня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного суду від 21 серпня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 30 травня 2019 року в частині відмови у позові ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про визнання недійсними пунктів 1.4, 3.2, 3.2.1, 3.1.4, 5.4 кредитного договору № 25624512 від 29 листопада 2013 року скасовано і в цій частині ухвалено нове рішення.

Визнано недійсними пункти 1.4, 3.2, 3.2.1, 3.1.4, 5.4 кредитного договору № 25624512 від 29 листопада 2013 року, в частині сплати комісії з надання пакету послуг по видачі кредиту та зобов`язання боржника сплачувати проценти за користування кредитом за ставкою 59,00% процентів річних, виходячи з 360 днів у році, та усі умови кредитного договору, в частині сплати комісії з надання пакету послуг по видачі кредиту.

В решті частини рішення суду залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У вересні 2019 року, засобами поштового зв`язку представник публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на зазначені судові рішення, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції скасувати, ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частина перша статті 274 ЦПК України визначає, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються: малозначні справи і справи, що виникають з трудових відносин, а згідно частини другої цієї статті - може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Частиною четвертою статті 274 ЦПК України передбачено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей. Відповідно до положень ЦПК України апеляційний суд наділений повноваженнями суду першої інстанції при ухваленні рішення. Ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на апеляційне провадження, тому апеляційний суд мав право визнати вказану справу малозначною.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи та наявність чіткої й незмінної судової практики, а також значення справи для сторін і суспільства, які дали можливість дійти висновку про малозначність справи.

Твердження заявника стосовно того, що суд апеляційної інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково є таким, що не ґрунтується на законі.

Випадків передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, судом касаційної інстанції не встановлено.

Верховний Суд зауважує, що застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій в межах своїх повноважень, заявник не переконав у наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Верховний Суд наголошує на тому, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність підстав чи відсутність таких підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Разом з тим, не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 30 травня 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду від 21 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про визнання недійсними окремих положень кредитного договору та його розірвання відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Петров