ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4677/19 Справа № 176/2112/18 Суддя у 1-й інстанції - Павловська І. А. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К РА Ї Н И

09 жовтня 2019 року Дніпровський Апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Науково - технічний центр дезактивації та комплексного поводження з радіоактивними відходами, речовинами, джерелами іонізуючого випромінювання, третя особа ОСОБА_2 про стягнення заробітної плати (вихідної грошової допомоги) невиплаченої при звільненні та стягнення середнього заробітку за час затримки повного розрахунку

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 01 лютого 2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовною заявою, де просить стягнути із ДП «НТЦ КПРВ» на його користь вихідну грошову допомогу (заробітну плату) у розмірі шести місячних посадових окладів (ставок) з урахуванням надбавок і доплат у зв`язку із виходом на пенсію, відповідно до вимог Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», передбачену колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Одночасно позивач просить стягнути із відповідача компенсацію за затримку розрахунку у розмірі його середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 11.10.1993 року працював на державному підприємстві «Науково-технічний центр дезактивації та комплексного поводження з радіоактивними відходами, речовинами, джерелами іонізуючого випромінювання» (ДП «НТЦ КПРВ»). Наказом від 23.08.2018 року за №47-к/тр «Про припинення трудового договору» звільнено з посади начальника відділу НДВ-2 за власним бажанням відповідно ст.38 КЗпП України. Його посада (начальник відділу) згідно із статтею 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» передбачає, що у разі виходу на пенсію йому виплачується грошова допомога в розмірі шести місячних посадових окладів (ставок) з урахуванням надбавок і доплат за наявності відповідного стажу роботи, тому у його заяві про звільнення у зв`язку з виходом на пенсію від 02.08.2018 року він просив відповідно до статті 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» нарахувати та виплатити йому допомогу у вказаному розмірі. Проте під час остаточного розрахунку, вказана допомога йому виплачена не була, а лише 28.08.2018 року виплачено грошову компенсацію за дні невикористаної відпустки за 51 календарний день у розмірі 22310,21 грн. Окрім того в порушення ст. 116 КЗпП України не виплачено середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (а.с.2-8,28-35).

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 01 лютого 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с.103-104).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на необґрунтованість рішення суду 1 інстанції та вважаючи, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги (а.с.108-111,118-121).

У відзиві на апеляційну скаргу директор Державного підприємства "Науково-технічний центр дезактивації та комплексного поводження з радіоактивними відходами, речовинами, джерелами іонізуючого випромінювання" зазначив, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення (а.с.130-133).

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що ОСОБА_1 працював в ДП «НТЦ КПРВ» з 11.10.1993 року. З 15.11.1994 року займав посаду начальника НДВ-2 згідно наказу по підприємству №129-ос від 15.11.1994 року, що підтверджується відповідним записом у трудовій книжці (а.с.11).

У своїй заяві про звільнення від 02 серпня 2018 року ОСОБА_1 просив звільнити його з роботи з 23.08.2018 року у зв`язку з виходом на наукову пенсію з посади наукового співробітника та виплатою належної допомоги відповідно ЗУ «Про наукову та науково-технічну діяльність» відповідно розділу 7 пункту 7.8 Колективного договору ДП «НТЦ КПРВ». (а.с.36). Того ж дня позивач звернувся з письмовою заявою до відповідача в якій просив надати йому довідку про його наукову та науково-технічну діяльність за час роботи на науковій посаді в ДП «НТЦ КПРВ» для пред`явлення в органи пенсійного фонду України (а.с.37).

23 вересня 2018 року позивач звільнений з посади провідного інженера ДП «НТЦ КПРВ» за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію згідно із статтею 38 КЗпП України, що підтверджується Наказом №47-к/тр та відповідним записом у його трудовій книжці з наданням грошової компенсації за 51 календарний день невикористаної щорічної відпустки. Наказ щодо звільнення не оскаржувався. (а.с.13-14).

Відповідно довідки про доходи від 17.12.2018 року на ім`я ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі відсутня, повний розрахунок проведено в день звільнення -23 серпня 2018 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд 1 інстанції, зазначив, що відсутні правові підстави для виплати позивачу вихідної допомоги у зв`язку з чим не підлягає стягненню і середній заробіток за затримку розрахунку, оскільки з позивачем було проведено повний розрахунок у день його звільнення та виплачено компенсацію за дні невикористаної відпустки тривалістю 51 календарний день.

Із вказаними висновками суду 1 інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно по положень ст. 44 КзпП при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (ст. ст. 38 і 39) - у розмірі передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.

Відповідно до ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З матеріалів справи вбачається, що згідно наказу про припинення трудового договору № 47-к/тр від 23.08.2018 року ОСОБА_1 було звільнено за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію на підставі ст. 38 КзпП (а.с.14).

Відомостей про оскарження вищезазначеного наказу про звільнення позивачем, матеріали справи не містять.

Враховуючи викладене та беручи до уваги те, що позивач був звільнений за власним бажанням, а сам наказ не містить посилань про те, що ОСОБА_1 звільнився з підстав порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, а тому положення статті 44 КзпП про виплату вихідної допомоги в даному конкретному випадку не можуть бути застосовані.

Зокрема посилання апелянта на те, що йому необхідно виплатити грошову компенсацію у відповідності до Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність" не заслуговують на увагу та не ґрунтуються на вимогах закону з огляду на те, що 11.10.2017 року набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії" у зв`язку з чим норма стосовно виплати грошової допомоги при виході на пенсію науковим (науково-педагогічним) працівникам, яка була передбачена п. 12 ст. 37 Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність" втратила чинність.

Відповідно до положень ст. 37 Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність", пенсійне забезпечення наукових (науково-педагогічних) працівників здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Враховуючи вищевикладене, посилання апелянта про виплату компенсації та посилання на стару редакцію закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність", яка втратила чинність є необґрунтованими та безпідставними.

Між тим в апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про внесення змін у формулювання наказу про його звільнення та зобов`язання відповідача вчинити відповідний запис не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції з огляду на положення ч.6 ст. 367 ЦПК України, яким передбачено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вважає, що справа розглянута всебічно, встановлені правовідносини, що склалися між сторонами, яким надана вірна правова оцінка, досліджені наявні докази, висновки суду першої інстанції обґрунтовані чинними нормами матеріального права.

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права, правові підстави для його скасування відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст.ст. 263, 264 ЦПК України і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 01 лютого 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: