Справа № 203/1637/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2019 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

головуючого-судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Дикаленко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності, визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 24.12.2002 року останньої було складено заповіт, за яким остання заповідала все своє майно ОСОБА_4 14.11.2008 року ОСОБА_3 було складено новий заповіт, відповідно до якого вона заповідала все належне їй майно своїм донькам ОСОБА_5 та ОСОБА_2 . Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 17.10.2013 року, яке набрало законної сили, заповіт від 14.11.2008 року було визнано недійсним. Таким чином, спадкування майна після смерті ОСОБА_3 відбулось на підставі заповіту від 24.12.2002 року. ОСОБА_4 на підставі вказаного заповіту 04.03.2015 року було видано свідоцтво про право на спадщину на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , а ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про спадщину від 22.05.2015 року отримала в спадщину ј частину вказаної квартири. Таким чином, інша ј частина квартири повинна була бути успадкована іншим спадкоємцем померлої - її донькою ОСОБА_2 Остання у встановлені законом строки подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, однак права власності на спадкове майно не оформила, свідоцтво не отримала, що свідчить про те, що спадкове майно їй не потрібно.

В подальшому ОСОБА_5 22.05.2015 року подарувала належну їй ј частину квартири своїй донці ОСОБА_4 , а остання, в зв`язку із переїздом до іншої країни, подарувала позивачу ОСОБА_1 19.04.2019 року належні їй ѕ частини квартири. Таким чином, на теперішній час позивачу належить ѕ частини квартири, а інша ј частина зареєстрована за померлою ОСОБА_3 , оскільки відповідачка, як спадкоємець, спадщину не зареєструвала, проте фактично набула у власність майно в силу положень ЦК України.

Посилаючись на вказані обставини, не бажання відповідачки оформлювати право власності на спадкове майно, сплачувати комунальні послуги та нести будь-які витрати щодо утримання майна, неможливість виділення її частки в натурі та те, що вказана частка є незначною, позивач просив припинити право власності ОСОБА_2 на ј частину квартири АДРЕСА_1 , визнати за ним право власності на вказану частку, стягнувши з нього на користь відповідачки відповідну компенсацію в сумі 108937 грн.

Під час розгляду справи представник позивача позов підтримав та, посилаючись на викладені в ньому підстави, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В наданій письмовій заяві судове засідання, призначене на 17.09.2019 року, просив проводити без його участі.

Відповідачка за неодноразовими викликами до суду не з`явилась, про причини своєї неявки не повідомила, відзиву на позов не надала та будь-яких клопотань по справі не заявляла.

За вказаних вище обставин, суд у відповідності до ч.3 ст.211, ст.223, ч.2 ст.247 ЦПК України вважає за можливе провести подальший розгляд справи по суті за відсутності сторін та без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального засобу.

Перевіривши викладені в позовні заяві доводи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 18.02.1994 року на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 ( на теперішній час м.Дніпро ).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла та після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшла зазначена вище квартира.

24.12.2002 року останньої було складено заповіт, за яким остання заповідала все своє майно онуці ОСОБА_4

14.11.2008 року ОСОБА_3 було складено новий заповіт, відповідно до якого вона заповідала все належне їй майно своїм донькам ОСОБА_5 та ОСОБА_2 .

Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 17.10.2013 року, яке набрало законної сили, заповіт від 14.11.2008 року було визнано недійсним.

Таким чином, спадкування майна після смерті ОСОБА_3 . відбулось на підставі заповіту від 24.12.2002 року.

На підставі заповіту від 24.12.2002 року ОСОБА_4 04.03.2015 року було видано свідоцтво про право на спадщину на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 .

ОСОБА_5 відповідно до ст.1241 ЦК України та на підставі свідоцтва про спадщину від 22.05.2015 року, отримала в спадщину ј частину вказаної квартири.

Інша ј частина квартири повинна була бути успадкована іншим спадкоємцем померлої - її донькою та відповідачкою у справі ОСОБА_2 , яка у встановлені законом строки подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Однак, остання права власності на спадкове майно до теперішнього часу не оформила, свідоцтво не отримала та право власності не зареєструвала.

За договором дарування від 22.05.2015 року ОСОБА_5 22.05.2015 року подарувала належну їй ј частину квартири своїй донці ОСОБА_4 .

В свою чергу ОСОБА_4 за договором дарування від 19.04.2019 року подарувала належні їй ѕ частини квартири позивачу ОСОБА_1 , який на теперішній час є власником вказаних ѕ частин квартири згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, ст.15 ЦК України встановлено право кожної особи звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Способи захисту цивільних прав та інтересів встановлені ч.2 ст.16 ЦК України, пунктом 1 якої передбачено такий спосіб, як визнання права.

Частиною 1 ст.182 ЦК України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч.1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Враховуючи зазначені вище обставини та наведені положення ЦК України, суд приходить до висновку, що відповідачка ОСОБА_2 набула права на спадкове майно у вигляді ј частини квартири АДРЕСА_1 , оскільки у встановлений законом шестимісячний строк звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та не дивлячись на зміст заповіту, мала право на спадкування вказаної частини в силу ст.1241 ЦК України, як непрацездатна донька спадкодавця.

Частиною 1 ст.356 ЦК України встановлено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ч.1 ст.360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Стаття 365 ЦК України визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Згідно наданого позивачем звіту про оцінку майна, ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 визначена в сумі 435745 грн. таким чином, вартість ј частини квартири становить 108936 грн. 25 коп.

Відповідачка право власності на належну їй частку спадкового майна на протязі тривалого часу не зареєструвала, в спірній квартирі не проживає, витрати на її утримання та оплату житлово-комунальних послуг не несе, майном не цікавиться, її частка у праві спільної часткової власності є незначною.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідачка має у власності інше житло.

Також суд враховує, що відповідно до вимог ч.2 ст.365 ЦК України позивачем на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Дніпропетровській області було внесено кошти в сумі 108937, що відповідає вартості належної відповідачці частини спірної квартири.

За вказаних вище обставин та наведених положень законодавства, суд приходить до висновку про наявність передбачених ст.365 ЦК України підстав для припинення права на частку у спільному майні та про обґрунтованість і необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача також слід стягнути судовий збір в сумі 1857 грн. 77 коп.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст.15,16,182,328,356,360,365,1218,1241,1268 ЦК України, ст.ст.2,4,5,10,11,12,76-81,141,211,223,247,258,259,263-268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності, визнання права власності - задовольнити повністю.

Припинити право власності ОСОБА_2 на ј частину квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ј частину квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 .

Стягнути з позивача ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь відповідачки ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) компенсації за належну останній ј частину квартири АДРЕСА_1 в сумі 108937 грн., що була перерахована позивачем ОСОБА_1 на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Дніпропетровській області згідно квитанції №4093/з1 від 12 червня 2019 року.

Стягнути з відповідачки ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь позивача ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 1857 грн. 77 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області безпосередньо або через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 26 вересня 2019 року.

Суддя С.Ю. Казак