Справа № 361/90/18
Провадження № 2/361/177/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2019 року Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючої судді Радзівіл А.Г.

за участю секретаря Бас Я.В.

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Бровари цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2018 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулось до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що 01 лютого 2008 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № К3V0AN23463754. Відповідно до умов вказаного договору позивач зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 12119,27 доларів США на термін до 30 січня 2015 року, а відповідач зобов'язувалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та у порядку, встановлених кредитним договором.

Відповідно до договору, погашення заборгованості здійснюється у наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору.

Згідно договору у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць , нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Позивач зобов'язання за даним договором виконав у повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі встановленому у договорі. У порушення умов договору відповідач свої зобов'язання належним чином не виконує, у зв'язку з чим, станом на

29 листопада 2017 року має заборгованість перед позивачем у розмірі 11278,08 доларів США, яка складається із наступного: 3734, 77 дол. США - заборгованість за тілом кредиту; 186,66 дол. США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 28,66 дол. США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 7327,99 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Оскільки законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, таким чином позивач просить стягнути із відповідача 3 921, 43 дол. США, з яких: 3 734, 77 дол. США - заборгованість за тілом кредиту; 186, 66 дол. США заборгованість по відсоткам за користування кредитом та судові витрати.

Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 січня 2018 року, провадження у вказаній справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження, встановлено сторонам строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечення.

14 лютого 2018 року до суду надійшов відзив від представника відповідача ОСОБА_1 у якому представник просила відмовити у задоволенні позову. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що дійсно 01 лютого 2008 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитно-заставний договір № КЗV0АN23463754 про надання відповідачу кредиту в розмірі 12119 доларів 27 цент, з процентною ставкою 10.56 річних для придбання автомобіля. Термін дії договору - до 30 січня 2015 року. В заставу банку відповідачем був переданий автомобіль марки СНЕRY, модель А 15 АМULET 2008 року випуску. Позивач у своєму позові залишив поза увагою той факт, що у 2014 році у Броварському міськрайонному суді Київської області розглядалася справа № 361/3970/14-ц за позовом ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави в рахунок виконання зобов'язань за цим кредитним договором.

27 жовтня 2014 року рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області позов був задоволений частково. Було звернуто стягнення на автомобіль марки СНЕRY, модель А 15 АМULET, реєстраційний номер НОМЕР_1 2008 року випуску в межах суми боргу в розмірі 4203,61 доларів США, що у співвідношенні іноземної валюти до національної грошової одиниці складає 53007,57 грн. В частині вилучення і передачі предмету застави, зобов'язання передати комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію, укладання від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншим покупцем було відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 27 грудня 2014 року апеляційну скаргу ПАТ КБ "ПриватБанк"відхилено, а вище зазначене рішення суду залишено без змін.

ПАТ КБ "ПриватБанк" не погодившись із ухвалою Апеляційного суду Київської області від 27 грудня 2014 року подав касаційну скаргу до Вищого подав касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України, який 13 травня 2015 року скасував зазначену ухвалу і передав справу на новий розгляд до Апеляційного суду Київської області.

26 жовтня 2015 року рішенням Апеляційного суду Київської області задоволено частково апеляційну скаргу банку та скасовано рішення Броварського міськрайонного суду Київської області в частині визначення способу реалізації. Визначено спосіб реалізації заставного майна шляхом продажу ПАТ КБ "ПриватБанк", з укладанням від імені ОСОБА_2 договору купівлі - продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з наданням всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та зняття вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, з початковою ціною, відповідно до оцінки майна, визначеної пунктом 17.10 кредитно-заставного договору в розмірі 56620 грн.

ПАТ КБ "ПриватБанк" з метою виконання рішення суду з виконавчим листом до державної виконавчої служби не звертався.

Відповідач ОСОБА_2 виконуючи рішення суду, в добровільному порядку

19 травня 2016 року передала представнику ПАТ КБ "ПриватБанк" Чорбану М.В. автомобіль СНЕRY, модель А 15 АМULET, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, 3 комплекти ключів, про що був складений Акт прийому-передачі транспортного засобу від 23 травня 2016 року автомобіль прийняв на стоянку банку ОСОБА_4

З розрахунку позивача про заборгованість відповідача не вбачається, що позивач врахував, що заборгованість у розмірі 53007,57 грн., еквівалент 4203,61 доларів США, відповідачем погашено.

Крім того, відповідач зазначила, що вона незважаючи на фінансову кризу та підвищення курсу долара США майже на 200 %, фактично за користування кредитними коштами (відсотки) сплатила більше 6000 доларів США, за резервування коштів більше 1000 доларів США, погасила тіло кредиту.

25 травня 2018 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач просить задовольнити позов. Стосовно раніше винесеного рішення суду зазначив, що оскільки відповідач свої зобов'язання за даним кредитним договором не виконує, банк був змушений звернутись до суду із позовом про звернення стягнення з метою захисту власних прав та інтересів. Так, рішенням апеляційного суду Київської області від 26 жовтня 2015 року було задоволено позовні вимоги банку, та звернуто стягнення на рухоме майно боржника. На сьогоднішній день Банком вживаються всі необхідні заходи для здійснення реалізації майна, але враховуючи те, що відповідач продовжує ухилятись від виконання умов кредитного договору, а заборгованість тільки зростає, банк змушений звернутись до суду з метою стягнення заборгованості за кредитним договором. Раніше винесене рішення суду про звернення стягнення не позбавляє відповідача відповідальності за взяті зобов'язання за договором.

18 липня 2018 року відповідач надала до суду письмові заперечення на позов у якому зазначила, що у 2014 році у Броварському міськрайонному суді Київської області розглядалася справа № 361/3970/14-ц за позовом ПАТ КБ "ПриватБанк"до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави в рахунок виконання зобов'язань за цим кредитним договором. Борг стягувався станом на квітень 2014 року. До моменту звернення до суду позивач направляв відповідачу вимогу про дострокове погашення кредиту станом на квітень 2014 року.

Рішенням Верховного суду від 14 лютого 2018 року у справі № 564/2199/15-ц визначено, що письмове повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості, змінює строк виконання зобов'язання за кредитним договором. Тому, враховуючи вищевказане рішення Верховного суду, просила відмовити в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк"до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № КЗV0АN23463754 в повному обсязі, оскільки був змінений строк виконання кредитного договору, заборгованість станом на квітень 2014 року стягнуто.

20 вересня 2018 року від позивача надійшла відповідь на заперечення у якій позивач зазначив, щодо строків виконання зобов'язань за кредитним договором

№ КЗV0АN23463754, зокрема пунктом 17.1.4 умов договору встановлено, що останньою датою погашення кредиту є 30 січня 2015 рік. Відповідно до п. 15.2 умов, договір може бути змінений за згодою сторін, а також у порядку, встановленому в ньому. До теперішнього часу зміни щодо строків виконання зобов'язань за кредитним договором не вносились, додаткової угоди між відповідачем та банком також не укладалось. Оскільки заборгованість за кредитним договором продовжує зростати, а відповідач ухиляється від виконання взятих на себе зобов'язань. Банк правомірно звернувся до суду з метою поновлення порушеного права.

Представник позивача АТ КБ "ПриватБанк" в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином. В змісті позовної заяви міститься посилання на можливість розгляду справи у відсутності представника позивача.

Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала у повному обсязі, просила у його задоволенні відмовити, пояснення надала аналогічні змісту відзиву на позов та заперечень на відповідь на відзив.

Суд, заслухавши думку представника відповідача, вивчивши письмові докази у справі, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.

Відповідно ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК Україн и доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно ст. 77, ч.1, 2 ст. 80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 01 лютого 2008 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № К3V0AN23463754. Відповідно до умов вказаного договору позивач зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 12119,27 доларів США на термін до 30 січня 2015 року, а відповідач зобов'язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та у порядку, встановлених кредитним договором.

За умовами цього правочину ОСОБА_2 одержала у кредит - 12 119 доларів 27 центів. Строк користування кредитними коштами - до 30 січня 2015 року. Мета кредиту: а) частина кредиту в розмірі - 11 214 доларів 29 центів США надана для придбання автомобіля; б) частина кредиту в розмірі - 673 доларів 95 центів США надана для оплати перших страхових платежів за договорами страхування на перший рік дії кредиту; в) частина кредиту в розмірі - 6 доларів 75 центів надана для оплати реєстрації предмета застави в державному реєстрі; г) частина кредиту в розмірі - 224 доларів 29 центів надана для оплати винагороди за надання фінансового інструменту, що сплачується в момент видачі кредиту. Процентна ставка - 10,56 річних. У заставу передано транспортний засіб марки "CHERY", модель "A 15 AMULET", 2008 року випуску, який належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. На дату підписання договору за домовленістю сторін вартість предмета застави становить - 56 620 грн. 00 коп. Станом на дату підписання правочину розмір забезпечених вимог становить - 18 295 доларів 16 центів, й додатково нараховані проценти та винагороди, а також інші суми, що можуть підлягати сплаті позичальником за договором.

Відповідно до вказаного договору, погашення заборгованості здійснюється у наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. У випадку порушення зобов'язань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Як вбачається з рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 жовтня 2014 року позов був задоволений частково, звернуто стягнення на автомобіль марки СНЕRY, модель А 15 АМULET, реєстраційний номер НОМЕР_1 2008 року випуску в межах суми боргу в розмірі 4203,61 доларів США, що у співвідношенні іноземної валюти до національної грошової одиниці складає 53007,57 грн. В частині вилучення і передачі предмету застави, зобов'язання передати комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію, укладання від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншим покупцем було відмовлено.

Із наданого під час розгляду вказаної справи розрахунку заборгованості за кредитно-заставним договором № К3V0AN23463754 від 01 лютого 2008 року вбачається, що позивач зазначав, що станом на 10 квітня 2014 року заборгованість за цим правочином у позичальника перед банківською установою становить 4 203 долари 62 центи США (заборгованість за кредитом - 3 809 доларів 77 центів, в тому числі прострочене тіло 1 718 доларів 95 центів США, заборгованість за відсотками - 81 долар 85 центів США, в тому числі прострочені відсотки 75 доларів 93 центи США, заборгованість з комісії - 8 доларів 06 центів США, заборгованість з пені - 84 долари 88 центів США. Всього заборгованість за кредитом - 3 984 долари 56 центів США. Штраф (фіксована частина) 19 доларів 83 центи. Штраф (відсоток від суми заборгованості) 199 доларів 23 центи США

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 27 грудня 2014 року апеляційну скаргу ПАТ КБ "ПриватБанк" відхилено, а вище зазначене рішення суду залишено без змін.

ПАТ КБ "ПриватБанк" не погодившись із ухвалою Апеляційного суду Київської області від 27 грудня 2014 року подав касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України, який 13 травня 2015 року скасував зазначену ухвалу і передав справу на новий розгляд до Апеляційного суду Київської області.

26 жовтня 2015 року рішенням Апеляційного суду Київської області задоволено частково апеляційну скаргу банку та скасовано рішення Броварського міськрайонного суду Київської області в частині визначення способу реалізації. Визначено спосіб реалізації заставного майна шляхом продажу ПАТ КБ "ПриватБанк", з укладанням від імені ОСОБА_2 договору купівлі - продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з наданням всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та зняття вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, з початковою ціною, відповідно до оцінки майна, визначеної пунктом 17.10 кредитно-заставного договору в розмірі 56620 грн.

Згідно акту прийому-передачі транспортного засобу від 23 травня 2016 року вбачається, що 19 травня 2016 року відповідач ОСОБА_2 передала представнику ПАТ КБ "ПриватБанк" Чорбану М.В. автомобіль марки СНЕRY, модель А 15 АМULET, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, три комплекти ключів Автомобіль прийняв на стоянку банку ОСОБА_4

23 травня 2016 року (а.с.47).

Таким чином, спір між сторонами стосується стягнення заборгованості за договором, а саме заборгованості за кредитно-заставним договором та відсотками за користування кредитними коштами.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов'язків під час дії договору.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити проценти.

Тобто, зобов'язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним.

Позивач обов'язки за умовами договору виконав, надавши кредитні кошти відповідачеві. Останній зобов'язався за договором повертати кредит з процентами періодичними платежами до 30 січня 2015 року включно.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Щодо нарахування та стягнення процентів від суми позики (кредиту) після спливу строку кредитування.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 ("Позика") глави 71 ("Позика. Кредит. Банківський вклад"), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий до 30 січня 2015 року включно.

З матеріалів справи вбачається, що 10 березня 2014 року ПАТ "Приватбанк" направив ОСОБА_2 письмове повідомлення про існування у неї простроченої заборгованості по кредиту й необхідність погашення цієї заборгованості. Також повідомлено про наслідки непогашення заборгованості, в тому числі й про намір провести звернення стягнення на предмет застави. (а.с. 98)

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Таким чином направивши відповідачу письмове повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї суми заборгованості, позивач змінив строк виконання зобов'язання за кредитним договором з 30 січня 2015 року на 10 квітня 2014 року, тому кредитний договір припинив свою дію, а позивач втратив можливість нараховувати та стягувати з відповідача відсотків за кредитним договором. Що відповідає висновку у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року в справі № 564/2199/15-ц, провадження № 61 -2404св18.

Оскільки договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16, та постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року справа № 444/9519/12 провадження № 14-10 цс 18.

Розглядаючи позовні вимоги щодо заборгованості за кредитом (тілом кредиту) в розмірі 3734,77 доларів США, суд дійшов наступного висновку.

Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Таку правову позицію Верховний Суд висловив у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, касаційне провадження № 14 -154цс18.

Суд звертає увагу на наступне, що після задоволення позовних вимог про звернення стягнення на предмет застави - автомобіль, відповідач у 23 травня 2016 році передала транспортний засіб представнику банку про що свідчить акт прийому-передачі транспортного засобу, передавши ПАТ КБ "ПриватБанк" права на ТЗ та у повне розпорядження кредитора для подальшої його реалізації відповідно до ЗУ "Про заставу", та з ухваленням судом рішення про звернення стягнення на предмет застави взагалі не мала можливості розпоряджатися автомобілем, правами на нього.

Позивач не надав до суду будь-яких доказів на підтвердження вчинення будь-яких дій для реалізації заставного майна згідно рішення Апеляційного суду Київської області 26 жовтня 2015 року.

Кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку; якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора; боржник не має права на відшкодування збитків, завданих простроченням кредитора, якщо кредитор доведе, що прострочення не є наслідком його вини або осіб, на яких за законом чи дорученням кредитора було покладено прийняття виконання; боржник за грошовим зобов'язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора (стаття 613 ЦК України)

З огляду на вищенаведене, з врахуванням поданих доказів та встановлених обставин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 81, 141, 264, 268 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 01 лютого 2008 року за № К3V0AN23463754 в розмірі 3921,43 долари США - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя Радзівіл А.Г.