РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

21.02.2019 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира

в складі: головуючого судді Ведмідь Н.В.,

за участю секретаря Бойченко Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження в залі Богунського районного суду м. Житомира цивільну справу за позовом ОСОБА_1 міської ради до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 міська рада звернувся до суду з позовом, в якому просить зобовязати ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0143 га за адресою: майдан Короленка, 3-В, м. Житомир, з приведенням її у придатний для використання стан, шляхом знесення бетонного фундаменту та стягнути з відповідача понесені судові витрати, мотивуючи позов тим, що на адресу ОСОБА_1 міської ради надійшли матеріали перевірки Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області стосовно дотримання вимог земельного законодавства ОСОБА_2 за адресою: майдан Короленко, 3-В, м. Житомир. В ході проведення перевірки встановлено, що ОСОБА_2 здійснила самовільне зайняття прибудинкової земельної ділянки загальною площею 0,0143 га із земель комунальної форми власності шляхом зведення бетонного фундаменту. Будь-які правовстановлюючі документи на самовільно зайняту земельну ділянку, що передбачені ст. ст. 125, 126 Земельного кодексу України, у відповідача ОСОБА_2 відсутні. Рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу даної земельної ділянки у власність або надання у користування (оренду) чи іншого вчиненого правочину щодо даної земельної ділянки також відсутні, що в свою чергу відповідно до ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» свідчить про факт самовільного зайняття земельної ділянки площею 0,0143 га. Враховуючи викладене, в порядку вимог ст. 144 Земельного кодексу України та ст.ст. 6, 10 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області видані приписи ОСОБА_2 про усунення порушення земельного законодавства від 09.02.2018р. та від 16.03.2018р. При повторній перевірці виконання вимог припису, а саме 22.05.2018р. встановлено, що ОСОБА_2 порушення вимог земельного законодавства не усунуто, вимоги припису не виконано, а саме не звільнена вищезазначена самовільно зайнята земельна ділянка. На даний час порушення вимог земельного законодавства триває. Відповідач самовільно займаючи земельну ділянку із земель комунальної форми власності порушує права третьої особи - ОСОБА_3, яка є співвласницею будинковолодіння по майдану Короленка, 3-В, м. Житомир, так як без жодного правовстановлюючого документу на земельну ділянку та без дозвільних документів на будівництво (реконструкцію) відповідач влаштувала бетонний фундамент висотою 1,5 м та засипала прохід землею, що призвело до постійної сирості в приміщенні та руйнуванню стін будівлі, оскільки відбувається накопичення стічних вод через влаштування зазначеного фундаменту та насипання землі, що призводить до руйнування основи будівлі. Таким чином, у звязку з відсутністю у відповідача правовстановлюючих документів, які посвідчували б його право на земельну ділянку, що встановлено під час перевірки Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області, відповідач не має права використовувати земельну ділянку, оскільки самоправно займає її без будь-яких правовстановлюючих документів.

Відповідач відзив не подала, про наявність поважних причин, які перешкоджають його подачі, суд не повідомлено, тому відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Представник позивача ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася, надала суду заяву, у якій просила розглядати справу у її відсутність, та у заяві вказала, що проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася повторно, відзив на позовну заяву не подала, причини неявки суду не повідомила, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву, у якій просила розглядати справу у її відсутність, позов підтримала та просила його задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Частина 1 ст. 280 ЦПК України встановлює, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За таких обставин, оскільки існує сукупність умов, визначених ст. 280 ЦПК України, за яких суд може ухвалити заочне рішення, враховуючи думку позивача, який у заяві вказав, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутність учасників судового процесу на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення.

У відповідності до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 09.02.2018 року Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за обєктом земельної ділянки № 65-ДК/411/АП/09/01/-18, згідно якого державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель у Житомирській області ОСОБА_5, відповіднодо вимог статей 6 і 10 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" проведена перевірка з питань дотримання вимог земельного законодавства під час використання земельної ділянки за адресою: м. Житомир, майдан Короленка, 3-В. У результаті перевірки встановлено, що гр. ОСОБА_2 здійснила самовільне зайняття прибудинкової земельної ділянки загальною площею 0,0143 га із земель комунальної власності шляхом зведення бетонного фундаменту, що призвело до порушення прав третіх осіб, а саме: громадянки ОСОБА_3, відповідно до ч. 3 ст. 42 Земельного кодексу України. На момент перевірки право власності або право користування земельною ділянкою площею 0,0143 га за гр. ОСОБА_2 не зареєстровано, що є порушенням ст. ст. 125, 126 Земельного кодексу України. Рішення органу виконавчої влади про передачу вказаної земельної ділянки у власність або користування (оренду) гр. ОСОБА_2 відсутнє, що у відповідності до ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використання та охороною земель» свідчить про факт самовільного зайняття земельної ділянки площею 0,0143 га. (а.с. 6).

09.02.2018 року Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області на імя ОСОБА_2 надіслано припис № 65-ДК/0300Пр/03/01/-18, яким приписано усунути порушення вимог земельного законодавства шляхом звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки або її оформлення. (а.с. 7).

Також, 16.03.2018 року Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за обєктом земельної ділянки № 191-ДК/505/АП/09/01/-18, згідно якого державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель у Житомирській області ОСОБА_5, відповідно до вимог статей 6 і 10 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" проведена перевірка з питань виконання припису щодо усунення порушення земельного законодавства за реєстраційним № 65-ДК/0300Пр/03/01-18 від 09.02.2018 року, гр. ОСОБА_2 при використанні земельної ділянки за адресою: м. Житомир, майдан Короленка, 3-В. У результаті перевірки встановлено, що ОСОБА_2 за результатами перевірки від 09.02.2018 року було вручено припис про усунення порушення земельного законодавства за реєстраційним номером № 65-ДК/0300Пр/03/01-18. Вказаним приписом гр. ОСОБА_2 зобов'язано усунути виявлені порушення вимог земельного законодавства та повідомити про виконання вказаного припису в термін до 10.03.2018 року. На час проведення перевірки вимоги припису не виконано, самовільно зайнята земельна ділянка за адресою: м. Житомир, майдан Короленка, 3-В, загальною площею 0,0143 га, не звільнена, рішення органу виконавчої влади про передачу вказаної земельної ділянки у власність або користування (оренду) гр. ОСОБА_2 відсутнє, порушення не усунуто (а.с. 8).

16.03.2018 року Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області на імя ОСОБА_2 надіслано припис № 191-ДК/0367Пр/03/01/-18, яким приписано усунути порушення вимог земельного законодавства шляхом виконання припису 65-ДК/0300Пр/03/01/-18. (а.с. 9).

Також, 22.05.2018 року Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за обєктом земельної ділянки № 434-ДК/724/АП/09/01/-18, згідно якого державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель у Житомирській області ОСОБА_5, відповідно до вимог статей 6 і 10 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" проведена перевірка з питань з питання виконання припису щодо усунення порушення земельного законодавства за реєстраційним № 191-ДК/0367Пр/03/01/-18 від 16.03.2018 року, гр. ОСОБА_2 при використанні земельної ділянки за адресою: м. Житомир, майдан Короленка, З-В. У результаті перевірки встановлено, що ОСОБА_2 за результатами перевірки від 16.03.2018 року було вручено припис про усунення порушення земельного законодавства за реєстраційним номером № 191-ДК/0367Пр/03/01/-18 від 16.03.2018 року. Вказаним приписом гр. ОСОБА_2 зобов'язано усунути виявлені порушення вимог земельного законодавства та повідомити про виконання вказаного припису в термін до 16.04.2018 року. На час проведення перевірки вимоги припису не виконано, самовільно зайнята земельна ділянка за адресою: м. Житомир, майдан Короленка, 3-В, загальною площею 0,0143 га, не звільнена, рішення органу виконавчої влади про передачу вказаної земельної ділянки у власність або користування (оренду) гр. ОСОБА_2 відсутнє, порушення не усунуто (а.с. 10).

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за адресою: м. Житомир, м-н Короленка, 3-В, знаходиться приміщення площею 91,3 кв.м., яке на праві приватної власності належить ОСОБА_3 (а.с. 12).

В силу ст. 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Стаття 387 ЦК України передбачає право власника на витребування свого майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до частини першої статті 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

Згідно частини другої та пункту «а» частини третьої цієї статті ЗК України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності. До земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів, тощо).

Відповідно до частини першої статті 84 Земельного кодексу України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Згідно до частини першої статті 92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Відповідно до частини другої статті 95 Земельного кодексу України порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Згідно пункту «г» частини першої статті 96 Земельного кодексу України землекористувачі зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Відповідно до частини першої та другої статті 103 Земельного кодексу України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення, тощо).

Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Згідно пункту 34 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключною компетенцією міських рад є вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно частини першої статті 122 Земельного кодексу України міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі, зокрема, надання у користування земельних ділянок, межі яких не встановлені в натурі (на місцевості).

Відповідно до статті 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно статті 125 Земельного кодексу України в редакції, що діяла на час виникнення правовідносин, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Відповідно до положень цієї статті, які діють на час розгляду цієї справи, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

При цьому, ст. 126 Земельного кодексу України визначено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до статті 212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Згідно статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельних ділянок - це будь-які дії особи, які свідчать про фактичне використання не наданої їй земельної ділянки чи намір використовувати земельну ділянку до встановлення її меж в натурі (на місцевості) та одержання документа, що посвідчує право на неї і його державної реєстрації.

Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно статей 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний моральних засад суспільства. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно частини першої та другої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Відповідно до частини третьої цієї статті право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Згідно до частини четвертої вказаної статті, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Обставини щодо самовільного зайняття відповідачем земельної ділянки шляхом зведення бетонного фундаменту підтверджуються копіями актів перевірки дотримання вимог земельного законодавства та копіями приписів про усунення порушень вимог земельного законодавства, які складені Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області щодо земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: м. Житомир, м-н Короленка, 3-В, та які залишилися без належного реагування з боку відповідачки

Відповідач ОСОБА_2 своїм правом заперечити вимоги позивача та надати докази на їх спростування не скористалася, доказів правомірності користування спірною земельною ділянкою та правомірності зведення бетонного фундаменту, до суду не надала.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини другої ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 5 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі вищевикладеного, оцінивши обставини справи, суд приходить до висновку, що факт самовільного зайняття відповідачем земельної ділянки шляхом зведення бетонного фундаменту доведений, своїм правом спростувати позовні вимоги відповідач не скористалася, тому позов ОСОБА_1 міської ради до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки підлягає задоволенню.

При вирішення питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд керується ч. 2 ст. 141 ЦПК України та покладає на відповідача судові витрати по сплаті судового збору.

Керуючись ст. ст. 83, 84, 92, 95, 96, 103, 116, 122, 123, 125, 126, 212 ЗК України, ст.ст. 317, 319, 326, 386, 387, 376, 391 ЦК України, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», Законом України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» ст.ст. 2, 10, 12, 76-82, 141, 206, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352-354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 міської ради до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки - задовольнити.

Зобовязати ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0143 га за адресою: майдан Короленка, 3-В, м. Житомир, з приведенням її у придатний для використання стан, шляхом знесення бетонного фундаменту.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 міської ради судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1762,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5 п.п.15 п. 1 Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Богунський районний суд м. Житомира.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 міська рада, місце знаходження: 10014 м. Житомир, м-н ім. С.П. Корольова, 4/2, .

Відповідач: ОСОБА_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Третя особа: ОСОБА_3, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Повне судове рішення складено 26.02.2019 року.

С у д д я: