Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2019 року Шевченківський районний суд м.Львова

у складі: головуючого судді Баєвої О.І.

секретаря судового засідання Якимець Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

у с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 11883,10 грн. за кредитним договором №б/н від 22.10.2012 року.

В обґрунтування вимог покликається на те, що 22.10.2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н згідно умов якого позивачем було надано останнїй кредит в розмірі 2000,00 грн., у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач зобовязувалася погашати заборгованість по кредиту, відсотках за його користування, на умовах, визначених даним договором.

Проте, ОСОБА_1 не виконує належним чином взяті на себе зобовязання щодо повернення суми кредиту та сплати відсотків та допустила заборгованість перед банком, яка станом на 19.11.2018 р. становить 11883,10 грн. Тому позивач змушений звернутись до суду.

Представник позивача в судове засідання не зявився. В долученому до позовної заяви клопотанні просив справу розглядати без його участі; позов підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи у разі повторної неявки відповідача.

Відповідач в судове засідання повторно не зявився з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Не подала відзив на позовну заяву.

Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі сторін, представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст.ст. 280-282 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів та ухвалити заочне рішення.

Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Судом фактично встановлено, що 22.10.2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н згідно умов якого позивачем було надано останній кредит в розмірі 2000,00 грн., у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Дані обставини вбачаються із копії вказаного договору в матеріалах справи.

Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Позивач свої обовязки перед позичальником виконав, надавши відповідачу кредит в розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

В порушення зазначених норм закону та умов договору у встановлений договором строк не сплатив відсотки в повному обсязі. В результаті цього утворилась заборгованість.

Виходячи з положень ст.ст.1050, 612 ЦК України відповідач прострочив виконання зобовязання за кредитним договором, оскільки він прострочив повернення чергових частин кредиту та сплати щомісячних відсотків.

Згідно наданого банком розрахунку станом на 19.11.2018 року заборгованість відповідача становить 11883,10 грн., з яких: заборгованість по відсотках за користування кредитом 1388,79 грн., заборгованість за пенею 9452,26 грн., штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 542,05 грн.

Ознайомившись із розрахунком, суд встановив, що загальна сума заборгованості, яку просить стягнути позивач, не відповідає сумі складових цієї заборгованості.

Суд вважає, що вимога позивача про стягнення заборгованості по відсотках за користування кредитом 1388,79 грн. не ґрунтується на вимогах закону, а отже задоволенню не підлягає з огляду на таке.

У постанові від 28 березня 2018 року ОСОБА_2 Верховного Суду зазначила, що відповідно до ч.1 ст.1048 та ч.1 ст.1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (строку, на який позичальник отримав кредит) чи у разі предявлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. Права та інтереси позивача у цих правовідносинах забезпечені ч 2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобовязання.

Відповідно до п.2.1.1.2.1 Умов договору, Договір укладається терміном на пять років. Отже, договір з відповідачем був укладений строком на 5 років до 22.10.2018р.

Можливість продовження дії картки для виконання кредитного зобовязання не є підставою для зміни кінцевого терміну повернення заборгованості. У письмовій формі сторони не погодили зміну строку договору кредиту.

Таким чином, нарахування процентів після строку дії кредитного договору суд вважає неправомірним, таким що суперечить вимогам закону.

Суд дійшов висновку про безпідставність вимоги про стягнення відсотків за користування кредитом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (штрафу, пені).

Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штраф і пеня відносяться до одного виду юридичної відповідальності. У ст. 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме порушення.

Умовами та правил надання банківських послуг у Приватбанку передбачено сплату пені в разі порушення позичальником строків повернення кредиту та сплати відсотків, а також сплату штрафу за порушення строків повернення кредиту та/чи сплати відсотків за користування кредитом більш ніж на 30 днів у розмірі 500грн. і 5% від суми позову.

З позовної заяви встановлено, що порушення зобовязань відповідача полягає у не наданні своєчасно банку грошових коштів для погашення заборгованості за Кредитним договором. Отже, за одне і те ж порушення позивач просить застосувати і пеню, і штраф. До грошових зобовязань, яким є зобовязання з погашення кредиту, застосовується неустойка у виді пені, а не штрафу. Крім того, законом передбачено нарахування штрафу, пені у відсотках від суми невиконаного, неналежно виконаного чи несвоєчасно виконаного зобовязання.

Щодо вимог про стягнення з відповідача заборгованості за пенею в сумі 9452,26 грн., та стягнення 500,00грн. штрафу (фіксована частина), 542,05 грн. штрафу (процентна складова), суд дійшов висновку, що у задоволенні позову в цій частині також слід відмовити. Ці вимоги є необґрунтованими, законність цих вимог позивачем не доведена, оскільки з наданого банком розрахунку заборгованості станом на 19.11.2018р. неможливо встановити правильність розрахунку та законності нарахування пені, штрафів.

З розрахунку не зрозуміло за який період часу нараховані ці види неустойки, за невиконання чи несвоєчасне виконання яких зобовязань вони нараховані, чи стосуються вони несплати відсотків, нарахованих після закінчення строку кредиту, у стягненні яких відмовлено.

При цьому суд враховує висновки Конституційного Суду України, зроблені у рішенні від 10.11.2011р. по справі №1-26/2011. Так Конституційний Суд України вважає, що держава, встановлюючи законами України засади створення і функціонування грошового та кредитного ринків, має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг.

Держава, як вказується у цьому рішенні, забезпечує особливий захист більш слабкого субєкта економічних відносин ( споживача) а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору.

Конституційний Суд України у своєму рішенні вказав, що дія положень статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", яка передбачає такі права споживача, зокрема право споживача протягом певного терміну відкликати згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин, не бути примушеним під час виконання кредитного договору сплачувати платежі, встановлені на незаконних засадах; та інші, поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту.

Отже, суд вважає, що у стягненні пені і штрафів слід відмовити у звязку з їх безпідставністю.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст.5,10,12,13,76,81,141,259,263,264,265,280,282 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити за безпідставністю.

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», 01001, м.Дніпро, вул.Грушевського,буд.1Д, , МФО №305299.

Відповідач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії КВ №514540, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: 81652, м.Львів, вул.Гетьмана Мазепи, 22/65.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку ст. 284-285 ЦПК України.

Апеляційна скарга на заочне рішення подається протягом тридцяти днів з дня його ухвалення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Суддя ОСОБА_3