22-ц/804/2212/19
266/1740/19

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2019 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 266/1740/19

Номер провадження 22-ц/804/2212/19

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Ткаченко Т.Б. (суддя-доповідач), Гаврилової Г.Л, Кочегарової Л.М.,

секретар Герасимова Г.Є.

сторони:

заявник Гомівка ОСОБА_1

заінтересована особа Головне управління Національної поліції в Донецькій області

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22 липня 2019 року, у складі судді Сараєва І.А.,

у справі за заявою ОСОБА_2

заінтересована особа: Головне управління Національної поліції в Донецькій області

про встановлення факту належності правовстановлюючого документу,

В с т а н о в и в:

В березні 2019 року ОСОБА_3 А АДРЕСА_1 М. звернувся до суду з даною заявою, посилаючись на положення п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, просив встановити факт належності йому записів в наказах першого заступника керівника АТЦ СБУ керівника оперативного штабу з управління АТО (по стройовій частині) № 056 від 13 червня 2017 року.

В червні 2019 року заявник уточнив свої вимоги, просив встановити факт належності йому записів стосовно нього в наказах першого заступника керівника АТЦ при СБУ від 14 грудня 2015 року № 348 та наказу керівника АТЦ при СБУ від 13 червня 2017 року № 056.

В мотивування заяви зазначив, що з 22 травня 2006 року працює в органах внутрішніх справ України курсантом Маріупольського училища ПППМ ГУМВС України в Донецькій області. 07 листопада 2015 року прийнятий на службу до Головного управління національної поліції, в якому проходить службу по теперішній час. З 14 грудня 2015 року він брав безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької області.

Враховуючи положення статей 3, 10, 18 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», рішенням першого заступника керівника ОШУ АТО від 30 квітня 2018 року № 33/1-3129 проведення АТО припинено. Відповідно до Положення про оперативний штаб з управління Антитерористичною операцією, штаб АТО, як орган управління, також припинив своє функціонування.

На підставі Указу Президента України від 30 квітня 2018 року про закінчення антитерористичної операції, наказом першого заступника керівника АТЦ при СБУ 19 лютого 2019 року № 01 Гомівці А.М. припинено залучення до проведення АТО, зазначивши прізвище відповідно до паспорта громадянина України.

Однак, йому відмовлено в отриманні статусу учасника бойових дій у зв`язку з допущенням помилки у прізвищі, яке зазначено як « ОСОБА_4 », в наказах першого заступника керівника АТЦ при СБУ від 13 червня 2017 року № 056 про безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення АТО на території Донецької області.

Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22 липня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 , заінтересована особа Головне управління Національної поліції в Донецькій області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням, заявник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування судом норм матеріального права, просив встановити факт належності йому, ОСОБА_2 , запису стосовно нього в наказі першого заступника керівника АТЦ СБУ керівника оперативного штабу з управління АТО (по стройовій частині) № 056 від 13 червня 2017 року.

Зокрема зазначив, що суд при прийнятті рішення керувався одними доказами та не взяв до уваги інші.

Судом залишено поза увагою, що заявник, працюючи в органах внутрішніх справ України, в період з 07 квітня 2014 року по 30 квітня 2018 року був зарахований та брав безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької області, що підтверджується наказами першого заступника керівника антитерористичного центру при СБУ від 02 лютого 2015 року № 33, від 13 грудня 2015 року № 347, від 14 грудня 2015 року № 348, від 14 грудня 2015 року № 056.

Крім того, судом не звернуто увагу на те, що ГУНП в Донецькій області направило клопотання від 18 березня 2019 року № 60/01/12-2019 дск щодо внесення змін в наказ від 13 червня 2017 року № 056, однак наказ знаходиться в архівній установі Міністерства оборони України, видавника наказу не існує, тому тільки в судовому порядку заявник може встановити факт належності запису в наказі для подальшого оформлення статусу учасника бойових дій.

На виконання вимог ст.360 ЦПК України заінтересованою особою Головним управлінням Національної поліції в Донецькій області не подано відзив на апеляційну скаргу.

За правилами ст.ст.368, 369 ЦПК України дана апеляційна скарга підлягає розгляду апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

В апеляційному суді заявник ОСОБА_2 надав пояснення, аналогічні доводам апеляційної скарги, пояснив, що тільки в судовому порядку може встановити факт належності йому запису в наказі антитерористичного центру при СБУ.

Представник заінтересованої особи Головного управління Національної поліції в Донецькій області Лапшенков Я.В. в судовому засіданні апеляційному суді 14 серпня 2019 року пояснив, що на підставі наказу Першого заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ від 14 грудня 2015 року № 348 та наказу Керівника Антитерористичного центру при СБУ від 13 червня 2017 року № 056 ОСОБА_2 було включено до складу сил і засобів, які залучаються та беруть безпосередньо участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей. Листом від 23 травня 2019 року УКЗ ГУНП в Донецькій області повідомило, що в вищезазначених наказах значиться замість Гомівка ОСОБА_5 . ОСОБА_2 , що суперечить персональним даним заявника. 18 березня 2019 року ГУНП в Донецькій області направило до СБУ клопотання щодо внесення змін до наказів від 13 червня 2017 року № 056 стосовно ОСОБА_2 , але відповідь на час розгляду справи судом не отримана.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення заявника ОСОБА_2 , який просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду скасувати частково, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін, з наступних підстав.

Відповідно до положень статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно пункту першому частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції, згідно положень статті 375 ЦПК України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, що згідно трудової книжки заявника, в період з 22 травня 2006 року по 06 листопада 2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ України. З 07 листопада 2015 року ОСОБА_6 М. був прийнятий на службу до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, де проходить службу по теперішній час.

Згідно пояснень ГУНП в Донецькій області від 27 травня 2019 року, на підставі наказу першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України № 348 від 14 грудня 2015 року, та наказу Керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України № 056 від 13 червня 2017 року, ОСОБА_2 включено до складу сил та засобів, які беруть безпосередню участь в Антитерористичні операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальній цілісності України в районі проведення АТО на території Донецької та Луганської областей.

Листом від 26 лютого 2019 року управління кадрового забезпечення ГУНП в Донецькій області заявнику повідомлено, що в наказі першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі Безпеки України № 348 від 14 грудня 2015 року, та наказі Керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України № 056 від 13 червня 2017 року, значиться « ОСОБА_7 , що суперечить персональним даним (паспорт серія НОМЕР_1 , виданий Волноваським РВ УМВС України в Донецькій області від 27.06.1997 року). Також було повідомлено, що враховуючи статті 3, 10, 18 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», рішенням першого заступника керівника ОШУ АТО від 30.04.2018 року № 33/1-4129, проведення АТО припинено, штаб АТО, як орган управління відповідно до Положення про оперативний штаб з управління АТО функціонувати перестав, рекомендовано звернутись до суд для встановлення факту належності правовстановлюючого документу.

Судом також встановлено, що на підтвердження персональних даних та вірного їх зазначення в правовстановлюючих документах заявник надав до суду копію паспорту серія НОМЕР_1 , виданого Волноваським РВ УМВС України в Донецькій області від 27.06.1997 року.

Суд першої інстанції виходив з того, що заявник просить встановити факт належності йому записів в наказі першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі Безпеки України № 348 від 14.12.2015 року, та наказі Керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України № 056 від 13.06.2017 року, які пов`язані з проходженням його служби в органах внутрішніх справ та отриманням в подальшому статусу учасника бойових дій.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд прийшов до висновку, що в заяві не зазначено та до неї не долучено доказів, які б підтверджували, що встановлення факту належності записів в наказі Першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі Безпеки України № 348 від 14.12.2015 року, та наказі Керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України №056 від 13.06.2017 року це той факт, від якого залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника, як фізичної особи.

Суд також прийшов до висновку, що заявник не довів, що записи в наказах є правовстановлюючими документами і належить саме йому, також заявник не довів, що не має іншої можливості одержати зміни в відомчому документі, який був виданий підрозділом при СБУ.

Судом не прийнято до уваги посилання заявника на відповідь кадрової служби ГУНП про відмову внесення змін до наказів, яка надійшла від Першого заступника Голови СБУ з посиланням на ст.3,10,18 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», що проведення АТО припинено, і те, що штаб АТО, як орган управління відповідно до Положення про оперативний штаб з управління АТО функціонувати перестав, як підтвердження того, що відсутній орган, який може внести зміни до відомчого наказу, оскільки СБУ, при якій існував штаб АТО, функціонує, і не ліквідовано.

З такими висновками не можна не погодитись з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом (ч.3 ст. 294 ЦПК України).

Пунктом 6 частини 1, частиною 2 статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як роз`яснено в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: 1. Факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення. 2. Встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах. 3.Заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо). 4. Чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Як роз`яснено в пункті 12 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, при розгляді справи про встановлення відповідно до п.6 ст.273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який

йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.

Заяви про встановлення із зазначених підстав факту належності особі вироку або рішення суду, квитка про членство в об`єднанні громадян, військового квитка, посвідчення до ордена або медалі, паспорта, чи свідоцтв, що їх видають органи реєстрації актів громадянського стану, та інших документів, що посвідчують особу, не підлягають розгляду в порядку, передбаченому главою 37 ЦПК, оскільки ці питання вирішуються органом, який видав документ. Судами також не встановлюється тотожність особи. Разом з тим, на підставі п.6 ст. 273 ЦПК суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують

особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж.

Звертаючись до суду із заявою про встановлення юридичного факту та в апеляційній скарзі заявник просить встановити факт належності йому запису стосовно нього в наказі першого заступника керівника АТЦ СБУ керівника оперативного штабу з управління АТО № 056 від 13 червня 2017 року.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що записи в зазначеному наказі не відносяться до належних заявнику правовстановлюючих документів, та до тих документів, відносно яких законом передбачено встановлення юридичного факту.

Більш того, звертаючись до суду із заявою про встановлення юридичного факту заявником не надано до матеріалів справи витяг із зазначеного наказу, відносно записів, що стосуються ОСОБА_2 , відносно яких останній просить встановити юридичний факт.

Прийняті апеляційним судом міри для витребування витягу з наказу першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України керівника оперативного штабу з управління АТО (по строковій службі) № 056 від 13 червня 2017 року (далі наказ № 056 від 13 червня 2017 року) стосовно ОСОБА_2 , також не дали позитивного результату (а.с.70, 75).

Відповідно до п.19 ст.6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу» учасниками бойових дій визнаються військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, категорії таких осіб та терміни їх участі (забезпечення проведення) в антитерористичній операції, у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також райони антитерористичної операції визначаються Кабінетом Міністрів України. Райони здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації визначаються відповідно до Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях». Порядок позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, зазначених в абзаці першому цього пункту, визначає Кабінет Міністрів України.

Обставини безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення підлягають встановленню при вирішенні питання надання особі статусу учасника бойових дій.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 413 затверджено Порядок надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення (далі - Порядок).

Пунктом 2-1 Порядку передбачено, що статус учасника бойових дій надається особам, зазначеним у пункті 2 цього Порядку, в разі залучення їх до проведення антитерористичної операції чи здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях на строк не менше ніж 30 календарних днів, у тому числі за сукупністю днів перебування в районах її проведення.

Пунктом 4 Порядку визначений чіткий перелік документів, які є підставою для надання особам статусу учасника бойових дій і підтверджують безпосереднє залучення особи до виконання завдань антитерористичної операції чи здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях в районах її проведення.

На підставі визначених Порядком документів рішення про надання та позбавлення статусу учасника бойових дій приймається: комісіями з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, утвореними в Міноборони, МВС, Мін`юсті, Національній поліції, Національній гвардії, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецтрансслужби, Генеральній прокуратурі України, Управлінні державної охорони, Адміністрації Держспецзв`язку, ДСНС, ДФС (далі - комісія); міжвідомчою комісією з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», яка утворюється Державною службою у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції (далі - міжвідомча комісія), - у разі виникнення спірних питань, що потребують міжвідомчого врегулювання (п. 5 Порядку).

Відповідно до Порядку рішення комісії або міжвідомчої комісії може бути оскаржене у судовому порядку.

Крім того, апеляційний суд не може погодитися із доводами заявника, що не мається можливості внести зміни до наказу № 056 від 13 червня 2017 року, з посиланням на те, що 30 квітня 2018 року припинено проведення антитерористичної операції, Штаб АТО, як орган управління АТО перестав функціонувати перестав та йому рекомендовано звернутися до суду з заявою про встановлення факту належності йому запису, стосовно нього в цьому наказі.

Як вбачається з матеріалів справи, наказ № 056 від 13 червня 2017 року було видано першим заступником керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України керівника оперативного штабу з управління АТО (по строковій службі).

Відповідно до пунктів 1, 7, 8, 12 Положення про Антитерористичний центр та його координаційні групи при регіональних органах Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України від 14 квітня 1999 року № 379/99, Антитерористичний центр (далі Центр) є постійно діючим органом при Службі безпеки України, складається з Міжвідомчої координаційної комісії та штабу, а також координаційних груп та їх штабів, які створюються при регіональних органах Служби безпеки України. Керівник Центру має першого заступника та трьох заступників, один з яких є начальником штабу Центру. Штаб є виконавчим робочим органом Центру.

Більш того, як вбачається з листа начальники ВПС УКЗ ГУНП в Донецькій області № 3925/12/03-2019 від 05 вересня 2019 року, наказом Керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 10 травня 2019 року № 016 було внесено зміни в наказ АТЦ при СБУ від 13.06.2017 року № 056, а саме словосполучення «старшого сержанта поліції ОСОБА_2 , помічника чергового Приморського відділення поліції Маріупольського відділу поліції» викладено в наступній редакції: «старшого сержанта поліції ОСОБА_2 , помічника чергового Приморського відділення поліції Маріупольського відділу поліції» (а.с.77, 78).

Враховуючи викладене, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення, а тому підстави для його скасування і ухвалення нового рішення про задоволення заяви ОСОБА_3 А ОСОБА_8 М., відсутні.

За таких обставин апеляційна скарга заявника підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 10 жовтня 2019 року.

Судді: Т.Б.Ткаченко

Г.Л.Гаврилова

Л.М.Кочегарова