Справа № 345/5108/18
Провадження № 22-ц/4808/428/19
Головуючий у 1 інстанції Онушканич В. В.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

12 березня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів Девляшевського В.А., Фединяка В.Д.,

секретаря Капущак С.В.,

з участю представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04 грудня 2018 року під головуванням судді Онушканича В.В. у м. Калуш,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулася до суду першої інстанції з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та просила: визнати за нею право власності на 1/2 частку нежитлового приміщення та на 1/2 частку підвального приміщення багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1

Позивач подала заяву про забезпечення позову, у якій просила накласти арешт на 1/2 частку нежитлового приміщення та на 1/2 частку підвалу багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1. Заяву мотивувала тим, що відповідач ОСОБА_3 чинить їй перешкоди у користуванні вищевказаним майном, не визнає її права на це майно та зазначає про свій намір його реалізувати на користь третіх осіб. В разі набуття права власності на це майно іншими особами - виконання рішення по заявленому позову буде неможливим.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04 грудня 2018 року заяву задоволено.

Накладено арешт на 1/2 частину нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 та на 1/2 частину 36/1000 частки підвалу багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1, право власності на які зареєстровано за ОСОБА_3

ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій зазначає, що ухвала прийнята з порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню.

Із заяви про забезпечення позову вбачається, що вона мотивована тим, що відповідач нібито чинить позивачу перешкоди у користуванні спірним майном, не визнає її право на це майно і зазначає про намір його реалізувати.

Апелянт вважає, що заява позивача є безпідставною і не може бути задоволена, оскільки позивач не вчиняла ніяких дій, щодо користування спірним майном та про таке бажання до відома відповідача не ставила.

Судом першої інстанції не було досліджено всіх обставин справи та доказів на підтвердження доводів позивача не вимагалось.

Апелянт зазначає, що є незрозумілим те, яким чином він чинить перешкоди позивачу у користуванні спірним майном, а також які має наміри її реалізації.

Відчуження спірної нерухомості ніяк не може входити в наміри відповідача, оскільки в результаті цього подальша діяльність його підприємства стане неможливою.

Апелянт вважає, що заява є недостатньо обґрунтованою, а її доводи не свідчать про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в майбутньому. Не наведено посилань на те, що існують обставини, які свідчать про можливість відчуження відповідачем спірного нерухомого майна на користь третіх осіб.

Суд не здійснив оцінки доводів заявника, щодо необхідності вжиття відповідних заходів, не з'ясував доведеності заявленого виду забезпечення позову, жодним чином не обґрунтовував необхідності вжиття таких заходів.

Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та відмовити в задоволенні заяви.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

За змістом ч.2 ст. 151 ЦПК України підставою для забезпечення позову є заява у якій повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосовувати, з обґрунтуванням його необхідності, а також інші відомості необхідні для забезпечення позову.

Згідно ч.3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року №9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Судом встановлено, що між сторонами існує реальний спір про поділ майна подружжя, а саме щодо поділу нежитлового приміщення та 36/1000 частки підвалу багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1

Звертаючись із заявою про забезпечення позову, ОСОБА_3 просила забезпечити позов шляхом накладення арешту на 1/2 частку нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 та на 1/2 частку, що становить 36/1000 частин, підвалу багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.

За статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Цивільний процесуальний закон не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Заборона відчуження майна (його арешт) є тимчасовим заходом і направлена на збереження обсягу майна, щодо якого наявний спір.

Апеляційний суд приходить до переконання, що оскаржувану ухвалу судом першої інстанції постановлено з додержанням вимог процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують правильного висновку суду про необхідність забезпечення позову та не дають підстав для скасування оскаржуваної ухвали, тому її слід залишити в силі.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 - 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04 грудня 2018 року без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 15 березня 2019 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: В.А. Девляшевський

В.Д. Фединяк