Справа № 462/3863/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2019 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Колодяжного С.Ю.

з участю секретаря судового засідання Аврамишиної Д.О.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів,

встановив:

ОСОБА_3 18 червня 2019 року звернулася в суд із позовом до ОСОБА_4 , в якому просить стягувати із відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 від усіх заробітків (доходів), але не менше ніж розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття і сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 від усіх заробітків (доходів), але не менше ніж розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ним повноліття. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 01 червня 2002 року і від спільного подружнього життя мають вказаних двох неповнолітніх дітей. На даний час вони з відповідачем проживають окремо один від одного, при цьому відповідач протягом тривалого часу матеріальної допомоги на утримання дітей, які проживають з нею, не надає, чим ухиляється від виконання обов`язку з їх утримання, хоча працює і може сплачувати аліменти у вказаному розмірі. При цьому, діти потребують постійного матеріального забезпечення, займаються в гуртках і спортивних секціях, відвідують додаткові заняття щодо підняття рівня освіти, що потребує додаткових витрат. Зазначила, що син ОСОБА_7 не може за станом здоров`я регулярно відвідувати дошкільний навчальний заклад, що позбавляє її можливості працевлаштуватися та отримувати дохід. За наведеного, просить позов задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_1 позов підтримала, покликаючись на мотиви такого, який просить задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_2 подала відзив на позов (а.с.26-31) та в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила, зазначивши, що відповідач офіційно працює водієм-експедитором у ТОВ «Декада-2000» та постійно надає матеріальну допомогу своїм дітям. Протягом останнього року відповідач щомісячно оплачував послуги репетиторів, які готували доньку до вступу у вищий навчальний заклад, розмір витрат на які в середньому в місяць становили 4500 грн., завдяки цьому донька змогла вступити до НУ «Львівська політехніка». Оскільки відповідач надає в добровільною порядку матеріальну допомогу дітям, тому просить в позові відмовити.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зі змісту ст.ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно порядку подання доказів, регламентованого статтею 83 ЦПК України, позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 01.06.2002 року (а.с.9) і від спільного подружнього життя мають неповнолітніх дітей: доньку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.10, 11), котрі проживають разом з матір`ю (а.с.12), а батько проживає окремо від сім`ї (а.с.33).

Також встановлено, що позивач не працює, а відповідач ОСОБА_4 працює водієм-експедитором у ТзОВ «Декада-2000» (а.с.42-44) та згідно довідки про доходи №234 від 08.08.2019 року загальна сума його заробітку за період з січня 2019 року по серпень 2019 року становить 47384,41 грн. (а.с.35).

Згідно даних медичних документів вбачається, що син сторін ОСОБА_9 часто хворіє, у зв`язку з чим періодично проходить лікування (а.с.15-17).

Із доданих до матеріалів справи чеків вбачається, що відповідач систематично добровільно надає кошти на утримання дітей (а.с.36-39), однак, між сторонами існують суперечки з приводу утримання та матеріального забезпечення їхніх дітей.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За умовами ч.ч.1, 2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до вимог ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька абоу твердій грошовій суміза вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Частиною 2 ст.182 СК України встановлено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених ст.184 СК України (коли розмір аліментів визначається у твердій грошовій сумі).

Тому вимога позивача про стягнення на кожну дитину ј частки від усіх заробітків (доходів), але не менше ніж розмір прожиткового мінімуму для кожної дитини, не підлягає задоволенню, оскільки не відповідає вимогам ч.1, 2 ст. 183, ч.2 ст.182 СК України. Зазначена норма Сімейного кодексу є імперативною і підлягає застосуванню судом.

Враховуючи вимоги ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України щодо мінімального розміру аліментів на одну дитину, а також ту обставину, що утримувати дитину повинні як мати, так і батько, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання дітей в розмірі 1/2 частки від заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, задовольнивши позовні вимоги частково.

Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом 18.06.2019 року.

Варто зауважити, що відповідач в добровільному порядку перераховував позивачу грошові кошти, що також не заперечується позивачем, проте суд не вважає це сплатою за аліментними зобов`язаннями, а є добровільним наданням коштів на утримання дитини поза межами судового спору на виконання батьківського обов`язку.

Посилання відповідача на те, що він добровільно сплачує аліменти на утримання дітей, а тому позов потрібно залишити без задоволення, не відповідає вимогам законодавства, адже зазначеними нормами СК України не встановлено, що аліменти судом призначаються лише у разі ухилення від їх сплати, це є право позивача звернутися до суду для визначення розміру аліментів.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судовий збір в розмірі 768,40 грн., від сплати якого позивач при подачі позову була звільнена, підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

У відповідності до ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 81, 89, 141, 258, 263-265, 268, 430 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Стягувати із ОСОБА_10 , РНОКПП НОМЕР_1 , працюючого у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Декада-2000», зареєстрованого та проживаючого на АДРЕСА_1 , аліменти на користь ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована і проживає на АДРЕСА_2 , на утримання неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/2 частки від заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18.06.2019 року до їхнього повноліття.

В решті позову відмовити.

Стягнути із ОСОБА_10 768,40 грн. судового збору в дохід держави.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду, згідно п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України через Залізничний районний суд м.Львова.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 04 жовтня 2019 року.

Суддя /підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя: С.Ю. Колодяжний