КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Головуючий у 1-й інстанції - Піхур О.В.
№22-ц/824/2986/2019 Доповідач - Українець Л.Д.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2019 року Київський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача УкраїнецьЛ.Д.

суддів Чобіток А.О.,

Шебуєвої В.А.,

за участю секретаря Федорчук Я.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 28 лютого 2017 року в справі за повозом ОСОБА_3 до Адміністрації Київського слідчого ізолятору Управління державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до Адміністрації Київського слідчого ізолятору Управління державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області про відшкодування моральної шкоди.

Позов обґрунтовував тим, що під час його перебування під вартою в Київському слідчому ізоляторі з 15 червня 2011 року через несвоєчасне і неналежне надання медичної допомоги працівниками медичної частини Київського слідчого ізолятору, ним втрачено здоров`я і як наслідок цього встановлена ІІ група інвалідності. Основним доказом наявності моральної шкоди є довідка до акту огляду медико-соціальною експортною комісією МОЗ України від 09 лютого 2016 року, згідно якої йому встановлено ІІ групу інвалідності, загальне захворювання, строком до 01 березня 2018 року.

Ураховуючи наведене, просив суд стягнути з відповідача на його користь 500000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

РішеннямШевченківського районного суду міста Києва від 28 лютого 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

Зазначає, що суд безпідставно дійшов висновку про недоведеність ним завдання відповідачем моральної шкоди в зв'язку з пошкодженням здоров'я.

Факт ненадання необхідної медичної допомоги з боку відповідача підтверджується довідкою від 23 листопада 2016 року №15-Д-11/6.

Представник Київського слідчого ізолятора Управління державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області в судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлений, що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення поштового відправлення 18.02.2019 року.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_3 в режимі відеоконференції, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що позивач перебуває у Київському слідчому ізоляторі з 15.06.2011 року.

Звертаючись в суд з даним позовом ОСОБА_3 посилався на те, що під час його перебування під вартою в Київському слідчому ізоляторі з 15 червня 2011 року через несвоєчасне та неналежне надання медичної допомоги працівниками медичної частини Київського слідчого ізолятору, ним втрачено здоров`я і в наслідок цього встановлена ІІ група інвалідності, тому просив стягнути з відповідача 500000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було здійснено весь необхідний комплекс медичних дій, а позивачем не надано доказів того, що йому завдана моральна шкода та те, що вона завдана саме у зв`язку з ушкодженням його здоров`я діями чи бездіяльністю відповідача.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується в повному обсязі, з огляду на таке.

Відповідно ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Згідно пунктів 3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правої відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно ч. 1, 2 ст. 10 ЦПК України, в редакції Закону, яка діяла на час ухвалення оскаржуваного рішення, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У силу ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що наявні захворювання позивача і встановлення йому групи інвалідності не пов"язані з протиправними діями відповідача, які призвели до появи в нього захворювання.

Суд проаналізував докази,на які посилався ОСОБА_3 як на підставу своїх вимог.

Так, згідно Медичної довідки Київського слідчого ізолятору Управління державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області від 23.11.2016 року № 15-Д-11/16, де зазначено: «ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, прибув до Київського слідчого ізолятору 15.06.2011. По прибутті до установи оглянутий черговим медичним працівником. За даними первинного огляду, обстеження та анамнезу даних та гостру соматичну патологію не виявлено. Тілесних ушкоджень не виявлено. За час перебування в установі неодноразово проходив стаціонарні курси лікування в медичній частині установи та за межами установи в Київській міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги. З 28.04.2014 по 29.04.2014 перебував на лікуванні у КМКЛШМД з діагнозом: Копростаз. Проведено консервативне лікування, обстеження. Виписаний з лікарні в задовільному стані. Надано рекомендації. 29.04.2014 при поверненні в установу госпіталізований до стаціонару медичної частини для продовження курсу консервативного лікування. Отримував препарати: Метаклопрамід, Ранітідін, Но-шпа, Панкреатин. 12.05.2014 виписаний зі стаціонару медичної частини установи в задовільному стані. Надано рекомендації. 31.05.2014 у зв'язку з погіршенням стану здоров'я переведений до стаціонару медичної частини з діагнозом: Закріп. Призначено курс лікування. Отримував препарати: Сенаде, Дротаверин, Папаверин, Панкреатин, Метаклопрамід. 02.06.2014 у зв'язку з неефективністю лікування направлений до КМКЛШМД. З 02.06.2014 по 04.06.2014 перебував на лікуванні у КМКЛШМД з діагнозом: Спастичний коліт. Проведено консервативне лікування, обстеження. Виписаний з лікарні в задовільному стані. Надано рекомендації. 04.06.2014 при поверненні в установу госпіталізований до стаціонару медичної частини для продовження курсу консервативного лікування. Отримував препарати: Сенаде, Но-х-ша, Ранітідін, Папаверин, Панкреатин, Метаклопрамід. 12.06.2014 виписаний зі стаціонару медичної частини установи в задовільному стані. Надано рекомендації. 29.09.2014 у зв'язку з різким погіршенням стану здоров'я госпіталізований до Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги з діагнозом: Токсична мегаколон. В ургентному порядку проведено оперативне втручання: резекція сигмо видної кишки, сигмостомія кінцева. 06.10.2014 виписаний з лікарняного закладу в задовільному стані з рекомендаціями щодо амбулаторного лікування у лікаря-хірурга. 06.10.2014 при поверненні в установу госпіталізований до стаціонару медичної частини для продовження курсу консервативного лікування. Отримував лікування: перев'язки, Цефтріаксон, Ранітідін, Панкреатин. 28.10.2014 виписаний зі стаціонару медичної частини Київського слідчого ізолятору в задовільному стані. Надано рекомендації. Під час перебування в установі знаходиться під динамічним наглядом медичних працівників медичної частини Київського слідчого ізолятора (корпусний фельдшер, лікар-терапевт, лікар-хірург). Постійно забезпечується калоприймачами в повному обсязі. 06.04.2015 оглянутий лікарем-хірургом, діагноз: Функціонуюча моносигмостома (29.09.2014 року - резекція сигмо видної кишки, сигмостомія кінцева). Надано рекомендації. З 13.01.2016 отримує дієтичне харчування (до вибуття з установи). 02.02.2016 оглянутий лікарем-хірургом, діагноз: Кінцева моносигмостома (29.09.2014 року - резекція сигмовидної кишки, сигмостомія кінцева). Вертеброгенна торакалгія на хоні остеохондрозу хребта з помірним больовим синдромом. Стійкий виражений церебростенічний синдром. Отримує симптоматичне лікування. 09.02.2016 пройшов МСЕК та визнаний інвалідом II групи по загальному захворюванню, строком на два роки. Рекомендований диспансерний нагляд в умовах установи здійснюється лікарями терапевтом та хірургом, у зв'язку з відсутністю у штатному розкладі посади лікаря гастроентеролога, оскільки за існуючою програмою навчання лікарів терапевтів, гастроентерологічні хвороби входять до їх компетенції. 06.10.2016 року, проведене додаткове комісійне медичне обстеження підтвердило раніше встановлений діагноз та рекомендації щодо лікування та харчування. На час надання довідки загальний стан здоров'я відповідає наявним хронічним захворюванням.». (а.с.29-30)

23 листопада 2016 року позивачем було надано розписку про те, що ним 23 листопада 2016 року було отримано на руки медичну довідку та на сьогоднішній день претензій до Адміністрації Київського слідчого ізолятору немає.(а.с.30)

Відповідно до довідки Міністерства охорони здоров`я України до акта огляду медико-соціальною експертною комісією (видається інваліду), серія АВ № 0437720 від 09.02.2016 року, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, було встановлено другу групу інвалідності строком до 01 березня 2018 року, причина інвалідності - загальне захворювання. (а.с.8)

Надаючи пояснення суду апеляційної інстанції, ОСОБА_3 зазначив, що всі обставини його лікування, викладені в довідці відповідають дійсності. Він має на руках копії всіх документів, що стосуються стану його здоров"я, лікування. Не дивлячись на те, що він мав хронічні захворювання, а причини інвалідності - загальне захворювання, вважає, що відповідач спричинив йому моральну шкоду тим, що йому встановлена група інвалідності в період перебування в слідчому ізоляторі.

ОСОБА_3 підтвердив, що він не порушував питання в суді першої інстанції про призначення експертизи для підтвердження того, що саме дії відповідача призвели до виникнення у нього захворювання, чи настання інвалідності. Пояснив, що на його думку, в Київську міську клінічну лікарню швидкої медичної допомоги його поміщали лише тоді, коли захворювання в нього загострювалися.

При цьому ОСОБА_3 не посилається на те, що з урахуванням його стану здоров"я йому не надавалась медична допомога, або є докази, що така допомога надавалася не в повному обсязі або неналежно. Будь-яких конкретних прикладів неправомірних дій відповідача не наводить.

З листа Генеральної прокуратури України від 30.09.2016 року № 16/1-32771-15, вбачається, що ОСОБА_3 звертався зі скаргами на дії адміністрації слідчого ізолятора і це було предметом перевірки. За результатами перевірки начальнику установи була дана вказівка забезпечити ОСОБА_4 належний медичний огляд і за необхідності призначити лікування. Підстав для вжиття інших заходів реагування не встановлено. (а.с.84).

Отже, перевіривши доводи ОСОБА_3, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивачем не доведено, що погіршення стану його здоров'я зумовлено саме неправомірними діями/бездіяльністю відповідача, а тому відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я.

Ураховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки позивачем не надано доказів того, що ушкодження здоров`я, та моральна шкода у зв`язку з погіршенням стану здоров'я, йому спричинені саме діями чи бездіяльністю відповідача.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки зводяться до вимог переоцінки наданих до суду першої інстанції доказів, що не грунтується на законі.

Суд повно та всебічно з'ясував обставини справи, дав їм належну оцінку.

Рішення суду відповідає вимогам закону, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 28 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повне судове рішення складено 14 березня 2019 року.

Суддя-доповідач Л.Д. Українець

Судді А.О.Чобіток

В.А. Шебуєва