Постанова

Іменем України

20 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 696/1308/16-ц

провадження № 61-21688св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - заступник керівника Смілянської місцевої прокуратури Черкаської області в інтересах держави Україна в особі Жаботинської сільської ради Кам'янського району Черкаської області,

відповідач - ОСОБА_3,

третя особа - фермерське господарство «Гирич Микола Павлович»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу заступника прокурора Черкаської області в інтересах держави Україна в особі Жаботинської сільської ради Кам'янського району Черкаської області на рішення Кам'янського районного суду Черкаської області від 07 лютого 2017 року у складі судді Шкреби В. В. та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 19 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Бородійчука В. Г., Василенко Л. І., Фетісової Т. Л.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року заступник прокурора Смілянської місцевої прокуратури Черкаської області в інтересах держави Україна в особі Жаботинської сільської ради Кам'янського району Черкаської області (далі - Жаботинська сільська рада; сільська рада) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа - фермерське господарство «Гирич Микола Павлович» (далі - ФГ «Гирич Микола Павлович»), про внесення змін до договору оренди землі.

Вимоги обґрунтовував тим, що 13 лютого 2014 року Жаботинська сільська рада та ОСОБА_3 уклали договір оренди земельної ділянки площею 11,8582 га в селі Флярківка Кам'янського району Черкаської області для створення фермерського господарства.

Зазначав, що протягом 2016 року відповідач сплатив орендну плату за використання земельної ділянки в розмірі 13 685 грн, що з розрахунку від нормативно грошової оцінки земельної ділянки за 2016 рік становить менше 1 %, не дивлячись на те, що відповідно до чинного законодавства орендар повинен платити не менше 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (63 358 грн 40 коп.).

Посилаючись на наведені обставини, прокурор просив внести зміни до пунктів 5 і 9 вказаного договору та викласти їх в наступній редакції: пункт 5 «Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 2 111 945 грн 42 коп.»; пункт 9 «Орендна плата за земельну ділянку вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 3% від її нормативної грошової оцінки.».

Короткий зміст рішення та ухвали судів попередніх інстанцій

Рішенням Кам'янського районного суду Черкаської області від 07 лютого 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 19 квітня 2017 року, у задоволенні позову заступника прокурора Смілянської місцевої прокуратури Черкаської області в інтересах держави Україна в особі Жаботинської сільської ради відмовлено.

Суди зробили висновки про відсутність підстав для внесення змін договору.

Короткий зміст доводів, наведених у касаційній скарзі

До суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга заступника прокурора Черкаської області в інтересах держави Україна в особі Жаботинської сільської ради, в якій він, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Зазначає, що суди не врахували того, що внесення орендної плати у меншому розмірі, ніж це визначено чинним законодавством, порушує майнові права та інтереси територіальної громади, оскільки з набранням чинності Податкового кодексу України річний розмір плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам статті 288 цього Кодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати.

У зв'язку з наведеним, на переконання заявника, нормами законодавства передбачено можливість зміни умов договору за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у випадках, установлених договором або законом.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.

Від Жаботинської сільської ради та ОСОБА_3 надійшли заперечення, у яких вони просять касаційну скаргу заступника прокурора відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Позиція Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу № 696/1308/16-ц передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Верховного Суду від 30 січня 2019 року справу призначено до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п'яти суддів.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина третя статті 400 ЦПК України).

Суди встановили, що 13 лютого 2014 року між Жаботинською сільською радою (орендодавець) та ОСОБА_3 (орендар) був укладений договір оренди землі загальною площею 11,8582 га, яка знаходиться в межах населеного пункту села Флярківка Кам'янського району Черкаської області.

Договір укладений строком на 49 років.

Відповідно до пункту 5 договору оренди землі нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 1 179 890 грн 90 коп.

Річна орендна плата визначена в розмірі 5 929 грн із розрахунку 0,5 % від грошової оцінки земельної ділянки (пункт 9 договору оренди землі).

Згідно з пунктом 33 цього договору зміна його умов здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін; у разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв'язується в судовому порядку. У пункті 12 договору передбачено вичерпні підстави для перегляду розміру орендної плати, серед яких - зміна розмірів земельного податку.

Вважаючи заниженим розмір орендної плати за користування спірною земельною ділянкою, прокурор в інтересах сільської ради подав до суду даний позов.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що нормативно-грошова оцінка земельної ділянки, яка перебуває в користуванні у відповідача, в установленому порядку змінена не була, тому підстав для перегляду розміру орендної плати немає.

Однак із такими висновками погодитись не можна з огляду на наступне.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із частиною першою статті 15 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Аналогічна норма закріплена у частині першій статті 19 ЦПК України.

Статтею 1 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК України) в редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій, установлено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з установленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Господарським судам підвідомчі, зокрема, справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів (стаття 12 ГПК України у редакції, в редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій).

Статтею 20 ГПК України визначені особливості предметної та суб'єктної юрисдикції господарських судів, якими уточнено коло спорів, що розглядаються господарськими судами, та встановлено, що господарські суди розглядають справи у спорах, які виникають у зв'язку зі здійсненням господарської діяльності та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (в тому числі землю) крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем.

У даній справі заступник керівника Смілянської місцевої прокуратури Черкаської області в інтересах держави Україна в особі Жаботинської сільської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа - ФГ «Гирич Микола Павлович», про внесення змін до договору оренди землі.

Відповідно до пунктів 1 і 14 договору оренди землі земельна ділянка передана ОСОБА_3 для створення фермерського господарства.

За змістом Закону України «Про фермерське господарство» фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян та підлягає державній реєстрації як юридична особа або ФОП.

У цій справі фермерське господарство «Гирич Микола Павлович», засновником якого є ОСОБА_3, зареєстровано 01 квітня 2014 року як юридична особа в установленому законом порядку після отримання ним прав на земельні ділянки, виділені для ведення фермерського господарства, а тому спір підвідомчий господарському суду.

Згідно із частиною першою статті 1 Закону України «Про фермерське господарство» (у редакції, чинній на час надання відповідачеві земельних ділянки, укладення оспорюваних договорів та реєстрації фермерського господарства) фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.

Відносини, пов'язані зі створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств, регулюються, Конституцією України, Земельним кодексом України, Законом України «Про фермерське господарство» та іншими нормативно-правовими актами України (стаття 2 цього Закону).

У таких правовідносинах Закон України «Про фермерське господарство» є спеціальним нормативно-правовим актом.

Право на створення фермерського господарства має кожний дієздатний громадянин України, який досяг 18-річного віку та виявив бажання створити фермерське господарство. Для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради (частина перша статті 5, частина перша статті 7 Закону України «Про фермерське господарство» (у редакції, чинній на час надання відповідачеві земельної ділянки, укладення оспорюваних договорів та реєстрації фермерського господарства).

Після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації фермерське господарство підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб (стаття 8 згаданого Закону у редакції, чинній на час надання відповідачеві земельних ділянок, укладення оспорюваних договорів та реєстрації фермерського господарства).

Тобто можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов'язана з наданням (передачею) йому земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов'язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства.

Зі змісту положень статті 12 Закону України «Про фермерське господарство» земельні ділянки, які використовуються фермерським господарством на умовах оренди, входять до складу земель фермерського господарства.

З комплексного аналізу норм статей 1, 5, 7, 8, 12 Закону України «Про фермерське господарство» можна зробити висновок, що після укладення договору тимчасового користування землею, у тому числі на умовах оренди, фермерське господарство реєструється в установленому законом порядку і з дати реєстрації набуває статусу юридичної особи. З цього часу обов'язки землекористувача земельної ділянки здійснює фермерське господарство, а не громадянин, якому вона надавалась.

Оскільки фермерські господарства є юридичними особами, їхні земельні спори з іншими юридичними особами, у тому числі з центральним органом виконавчої влади, який реалізує політику у сфері земельних відносин, щодо користування земельними ділянками, наданими із земель державної або комунальної власності, підвідомчі господарським судам.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 14-5цс18.

Суди встановили, що Жаботинська сільська рада та ОСОБА_3 уклали договір оренди землі з метою ведення фермерського господарства на підставі Закону України «Про фермерське господарство» (у редакції, чинній на час надання відповідачеві земельних ділянок, укладення оспорюваних договорів та реєстрації фермерського господарства). Після державної реєстрації цих договорів (06 березня 2014 року) ОСОБА_3 засновано фермерське господарство, яке зареєстроване як юридична особа (01 квітня 2014 року).

Тобто у правовідносинах користування спірною земельною ділянкою відбулася фактична заміна орендаря і обов'язки землекористувача земельної ділянки перейшли до фермерського господарства з дня його державної реєстрації, а спір виник між суб'єктами господарювання, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Вирішуючи спір в порядку цивільного судочинства, суди попередніх інстанції зазначене не врахували.

Відповідно до частини першої статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

При цьому суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ (частина перша статті 256 ЦПК України).

Отже, доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскаржені рішення підлягають скасуванню з закриттям провадження у справі.

Керуючись статтями 255, 400, 409, 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу заступника прокурора Черкаської області в інтересах держави Україна в особі Жаботинської сільської ради Кам'янського району Черкаської області задовольнити частково.

Рішення Кам'янського районного суду Черкаської області від 07 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 19 квітня 2017 року скасувати.

Провадження у справі № 696/1308/16-ц за позовом заступника керівника Смілянської місцевої прокуратури Черкаської області в інтересах держави Україна в особі Жаботинської сільської ради Черкаської області до ОСОБА_3, третя особа - фермерське господарство «Гирич Микола Павлович», про внесення змін до договору оренди земельної ділянки закрити.

Повідомити заступника керівника Смілянської місцевої прокуратури Черкаської області в особі Жаботинської сільської ради Кам'янського району Черкаської області, що розгляд цієї справи віднесений до юрисдикції господарського суду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:Н. О. Антоненко В. І. Журавель В. М. Коротун
В. І. Крат