ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 681/436/18
Провадження № 22-ц/4820/279/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Купельського А.В. (суддя-доповідач),

Спірідонової Т.В., Ярмолюка О.І.,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.

за участю учасників справи: апелянта ОСОБА_4, його представника адвоката Гіппіуса О.Б., представника позивача адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 27 листопада 2018 року (суддя Горгулько Н. А.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4, третя особа - відділ державної реєстрації Полонської районної державної адміністрації Хмельницької області, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину,

в с т а н о в и в :

У квітні 2018 року ОСОБА_7, звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_5 помер її батько ОСОБА_8, котрий на день смерті постійно мешкав та був зареєстрований в будинку АДРЕСА_1

26 травня 2016 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини усього майна, яке належало батькові.

1 липня 2016 року ОСОБА_4, який є рідним братом покійного батька позивача, звернувся до суду із заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті його батьків: матері - ОСОБА_9, батька - ОСОБА_10

26 листопада 2004 року ОСОБА_9 все своє майно, заповіла синам ОСОБА_4 та ОСОБА_8 в рівних частках кожному.

24 травня 2008 року ОСОБА_10 все своє майно заповів своєму сину ОСОБА_4

9 листопада 2016 року рішенням суду визначено ОСОБА_4 додатковий строк для подання ним заяви про прийняття спадщини після смерті його батька ОСОБА_10, однак, відмовлено у визначенні ОСОБА_4 додаткового строку для прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_9

Позивач ОСОБА_7 зазначала, що оскільки її батько ОСОБА_8, на день смерті матері і батька був зареєстрований і проживав в АДРЕСА_1, то він прийняв спадщину на частку майна, яке належало його матері ОСОБА_9, а після його смерті ОСОБА_7 є єдиною спадкоємицею належного йому майна.

При зверненні до Старокостянтинвської державної нотаріальної кантори для отримання свідоцтва про право на спадщину позивач отримала інформаційну довідку з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, з якої вбачається, що житловий будинок №21 з господарськими будівлями і спорудами, земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1 27 квітня 2017 року зареєстровані на ОСОБА_4 як на власника і йому відповідно було видано свідоцтво на спадщину.

Позивачем зазначено, що факт проживання її батька ОСОБА_8 у спірному будинку разом з батьками ОСОБА_10 та ОСОБА_9 на день їх смерті встановлений рішенням Полонського районного суду від 9 листопада 2016 року, яке набрало законної сили, а також підтверджується довідкою виконавчого комітету Полонської міської ради від 16 травня 2017 року.

Спадкове майно, яке складається з житлового будинку №21 і земельної ділянки, належало на праві особистої власності ОСОБА_9 Після її смерті, згідно заповіту, спадкоємцями першої черги стали сини ОСОБА_4 та ОСОБА_8, а також чоловік ОСОБА_10, який мав право на обов'язкову частку у спадщині. Розмір обов'язкової частки складає 1/6 частини від загальної. Оскільки ОСОБА_4 рішенням відмовлено у визначенні додаткового строку для прийняття спадщини, батько позивача прийняв спадщину після смерті матері, частка якої складає 5/6 від загальної.

У зв'язку з цим позивач, уточнивши позовні вимоги, просила суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, зареєстроване на ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1, а саме на житловий будинок, загальною площею 88,1 кв.м, жилою площею 44,3 кв.м з господарськими будівлями і спорудами; земельну ділянку площею 0,0605 га, кадастровий номер НОМЕР_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд (присадибна ділянка), видане 27 квітня 2017 року Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою Старокостянтинівського районного нотаріального округу.

Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 27 листопада 2018 року позов задоволено.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1, а саме - житловий будинок загальною площею 88,1 кв.м, жилою площею 44,3 кв.м з господарськими будівлями і спорудами; земельну ділянку площею 0,0605 га, кадастровий номер НОМЕР_1, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), видане 27 квітня 2017 року Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою Старокостянтинівського районного нотаріального округу.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1057 грн. 20 коп. та на правничу допомогу адвоката в сумі 4000 грн.

Не погоджуючись з цим рішенням ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить його скасувати повністю з закриттям провадження у справі.

Вважає, що до даних спадкових правовідносин суд невірно застосував норми матеріального права.

Посилається на те, що судом не враховано, що позивач у березні 2018 року відмовилась від позову щодо даного предмету спору та між тими самими сторонами у справі і заявленого з тих самих підстав, про що у матеріалах справи є ухвала Полонського районного суду від 21 березня 18 року (справа №681/687/17) з відповідними роз'ясненнями позивачу про наслідки такої відмови.

Також апелянт зазначає, що при вирішенні спору по суті позивач та відповідач не залучили до справи у якості належного відповідача - Староконстянтинівську державну нотаріальну контору, яка займалась даною спадковою справою, визначала спадкове право сторін та видала лише для відповідача свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яке у даному судовому провадженні зі відсутності сторони, що здійснювала правочин, визнавалось судом недійсним.

Суд при позовному провадженні жодним чином не встановив обставини нотаріального провадження та отримання 27 квітня 2017 року відповідачем свідоцтва про право на спадщину, у тому числі, не витребував у органу, що визначив спадкові права, матеріали спадкової справи, що говорить про факт неповного з'ясування обставин, що мають визначальне значення для справи.

При вирішенні питання про стягнення судових витрат на користь позивача по справі суд не врахував того, що згідно посвідчення інваліда війни відповідач звільнений від оплати судового збору.

При розгляді справи сталась невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи, а саме: суд, посилається на попереднє рішення суду від 9 листопада 16 року на те, що на день смерті кожного з батьків брат відповідача ОСОБА_8 проживав разом з ним та помер ІНФОРМАЦІЯ_5. Суд прийшов висновку, що ОСОБА_8 прийняв від батьків частку спадщини. Проте, суд у 2016 році не встановлював даного факту, оскільки вирішувалося право на продовження строку для прийняття спадщини для ОСОБА_4. У теперішньому спорі суд не з'ясував даний факт: відповідно наявних у матеріалах справи письмових доказів, а саме: домових книг будинків на АДРЕСА_2 як належних доказів. Згідно даних двох домових книг ОСОБА_8 на момент відкриття спадщини після матері та батька був зареєстрований у будинку №19. Предметом спору був будинок №21, де ОСОБА_8 виписаний ще 1 грудня 2001 року та зареєстрований 22 липня 2004 року у будинку №19.

Також за доводами апеляційної скарги суд не звернув уваги, що в довідці №269 про зняття з місця реєстрації невірно зазначено посилання на актовий запис №233 про смерть, оскільки помер ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_5. Отже, даний доказ недостовірний, довідка №233 не давала суду встановлювати по ній дійсні обставини справи.

Відповідачем також зазначено, що місцевий суд однобічно трактує рішення Полонського районного суду від 9 листопада 2016 року у справі №681/924/16-ц, де дійсно записано що батькам ОСОБА_4 у АДРЕСА_1, у якому проживав також брат ОСОБА_8. У даному рішенні суд не зазначив, до якого конкретного часу з батьками проживав ОСОБА_8.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_7 просить апеляційну скаргу відхилити, рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 27 листопада 2018 року залишити без змін.

Позивач зазначає що, доводи відповідача щодо порушення вимог п.3. ч.1 ст. 255 ЦПК України безпідставні, оскільки скасування запису в реєстрі речових прав на нерухоме майно і визнання недійсним свідоцтва про праву на спадщину не є аналогічними предмету спору, на що вірно посилався суд першої інстанції, виносячи рішення.

Що стосується питання залучення в якості відповідача Старокостянтинівської нотаріально кантори, то, відповідно до Постанови Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року, у справах про спадкування нотаріуси не є заінтересованими особами і не повинні залучатись до участі у справі.

Доводи апелянта про те, що суд при винесенні рішення від 9 листопада 2016 року не встановлював даного факту, є надуманими і суб'єктивними.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Порядок прийняття спадщини, відповідно до ст. ст. 1268-1269 ЦК України, встановлюється залежно від того, чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та від особливостей правового статусу спадкоємця.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до пунктів 3.21, 3.22 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що 17 червня 2006 року померла ОСОБА_9, яка 26 листопада 2004 року склала заповіт, за котрим заповіла все своє майно синам ОСОБА_4 та ОСОБА_8 в рівних долях (а. с. 11, 13).

ІНФОРМАЦІЯ_6 помер ОСОБА_10, який 24 травня 2008 року вчинив заповіт, згідно якого заповів все належне йому майно відповідачу ОСОБА_4 (12, 14).

На день смерті кожного із батьків з ними разом постійно проживав ОСОБА_8

ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_8, копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2, (а. с. 15).

Відповідно до даних копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 дошлюбне прізвище ОСОБА_7 - ОСОБА_8 (а. с. 7).

Покійний ОСОБА_8 відповідно до даних копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 є батьком позивача ОСОБА_12 (а. с. 6).

26 травня 2016 року ОСОБА_7 подала приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу заяву про прийняття спадщини після смерті її батька ОСОБА_8 Дану заяву було зареєстровано в реєстрі за №739 (а. с. 88).

2 червня 2016 року Полонською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №59051079 після смерті ОСОБА_8, витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі (а. с. 5).

22 липня 2016 року ОСОБА_8 знято з місця реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 у зв'язку зі смертю, копія довідки №269 виконавчого комітету Полонської міської ради, (а. с. 16).

В липні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за матір'ю ОСОБА_9 та батьком ОСОБА_10

Відповідно до даних інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна право власності на будинок АДРЕСА_1 27 квітня 2017 року зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину (а. с. 26).

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідно до рішення Полонського районного суду від 9 листопада 2016 року у справі №681/924/16-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_7 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини встановлено факт прийняття спадщини покійним ОСОБА_8 після своєї матері ОСОБА_9 (а. с. 17-25).

Тобто ОСОБА_8 після смерті матері - ОСОБА_9 прийняв спадщину у вигляді частини будинку АДРЕСА_1, проте не оформив своїх спадкових прав. А позивач ОСОБА_7 є спадкоємицею майна після смерті батька.

Факт проживання в будинку ОСОБА_8 в судовому засіданні підтвердили і свідки ОСОБА_13, ОСОБА_14, які, кожен з них окремо, пояснювали, що бачили його в даному будинку, який проживав у будинку.

Свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 в судовому засіданні суду першої інстанції, кожен окремо, пояснювали, що бували періодично в будинку АДРЕСА_1, знали, що у ОСОБА_9 та ОСОБА_10 є син ОСОБА_8, який в 2004 році пішов від них з помешканкою Пишненко і проживав окремо.

Свідок ОСОБА_17 завідувач сектору реєстрації місця проживання виконкому Полонської міської ради, в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_8 було знято з реєстрації у в будинку АДРЕСА_1 у зв'язку з його смертю.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1, а саме на житловий будинок загальною площею 88,1 кв. м, жилою площею 44,3 кв. м, з господарськими будівлями і спорудами; земельну ділянку площею 0,0605 га кадастровий номер НОМЕР_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), видане 27 квітня 2017 року Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою Старокостянтинівського районного нотаріального округу на ОСОБА_4, порушує права позивача ОСОБА_7 на спадщину після смерті її батька, який прийняв частку спадкового майна після смерті ОСОБА_9, тому визнав позовні вимоги позивача такими, що підлягають до задоволення.

З таким висновком погоджується Хмельницький апеляційний суд.

Оскільки ОСОБА_8 після смерті ОСОБА_9 прийняв спадщину за заповітом у вигляді частини будинку АДРЕСА_1, власником якого була ОСОБА_9, проте не оформив своїх спадкових прав, а позивач ОСОБА_7 є спадкоємицею майна після смерті батька ОСОБА_8, то видача свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1, порушує її права.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Посилання апелянта, що судом не враховано, що позивач у березні 2018 року відмовилась від позову щодо даного предмету спору та між тими самими сторонами у справі і заявленого з тих самих підстав, (справа №681/687/17) з відповідними роз'ясненнями позивачу про наслідки такої відмови, є безпідставним. Позов ОСОБА_7 про скасування запису в реєстрі речових прав на нерухоме майно не є аналогічним позовом тому, що заявлений у даній справі.

Доводи апеляційної скарги, що при вирішенні спору по суті позивач та відповідач не залучили до справи у якості належного відповідача - Староконстянтинівську державну нотаріальну контору, яка займалась даною спадковою справою, визначала спадкове право сторін та видала лише для відповідача свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яке у даному судовому провадженні зі відсутності сторони, що здійснювала правочин, визнавалось судом недійсним, є необґрунтованим. Відповідно до п. 18 Постанови Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у справах про спадкування нотаріуси не є заінтересованими особами і не повинні залучатись до участі у справі.

Посилання апелянта, що суд жодним чином не встановив обставини нотаріального провадження та отримання 27 квітня 2017 року відповідачем свідоцтва про право на спадщину, у тому числі, не витребував у органу, що визначив спадкові права, матеріали спадкової справи, що говорить про факт неповного з'ясування обставин, що мають визначальне значення для справи, не може слугувати підставою для скасування судового рішення. Так, вчинення нотаріальних дій відповідачем не оскаржувались та неправомірними не визнавались. Апеляційним судом спадкова справа витребувана.

Твердження апелянта, що згідно даних двох домових книг ОСОБА_8 на момент відкриття спадщини після смерті матері та батька з 22 липня 2004 року був зареєстрований у будинку №19, а з будинку №21 останній був виписаний ще 1 грудня 2001 року та зареєстрований у будинку №19, чого суд першої інстанції не дослідив, постановляючи рішення, не може бути підставою для скасування рішення суду. В зазначених домових книгах записи є нечіткими, тому суд позбавлений можливості визнати їх належними доказами. Апелянт додаткових доказів на підтвердження належності зазначених доказів не навів.

Не може бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги, що суд не звернув уваги на невірне зазначення посилання на актовий запис №233 про смерть, оскільки помер ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_5, тому цей доказ недостовірний, є необґрунтованим та є опискою у довідці, зміст довідки не спотворює. Крім того, зазначений факт зняття з реєстрації ОСОБА_8 підтверджується талоном про зняття з реєстрації та свідченнями свідка ОСОБА_17

Доводи апеляційної скарги про те, що місцевий суд однобічно трактує рішення Полонського районного суду від 9 листопада 2016 року у справі №681/924/16-ц, де дійсно записано, що батькам ОСОБА_4 у АДРЕСА_1, у якому проживав також брат ОСОБА_8, що в даному рішенні суд не зазначив, до якого конкретного часу з батьками проживав ОСОБА_8, є безпідставним.

Зазначені доводи апеляційної скарги, ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Проте, обґрунтованими є доводи апелянта, що при вирішенні питання про стягнення судових витрат на користь позивача по справі суд не врахував того, що згідно посвідчення інваліда війни відповідач звільнений від оплати судового збору.

Так, при подачі позовної заяви ОСОБА_7 сплатила 1409,60 грн. судового збору (а. с. 1).

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судові витрати, згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Оскільки відповідач ОСОБА_4 від сплати судового збору звільнений на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», позивачу ОСОБА_7 судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1409,60 грн. слід компенсувати за рахунок держави в порядку, визначеному КМУ.

Тому в частині розподілу судових витрат рішення суду першої інстанції підлягає зміні.

Згідно п. 4 ч. 1 та ч. 4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Оскільки судом першої інстанції не враховано, що відповідач ОСОБА_4 від сплати судового збору звільнений, рішення суду в цій частині підлягає зміні.

В решті рішення підлягає залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, Хмельницький апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 27 листопада 2018 року змінити в частині стягнення судових витрат.

Судові витрати у розмірі 1409,60 грн., понесені ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, паспорт серії НОМЕР_5, виданий Хмельницьким ВМ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС в Одеській області 25 травня 2012 року, при поданні позовної заяви, компенсувати за рахунок держави в порядку, визначеному КМУ.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне судове рішення складено 11 березня 2019 року.

Судді А.В. Купельський

Т.В. Спірідонова

О.І. Ярмолюк