Справа № 595/1012/18
Провадження 2/595/18/2019
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2019

Бучацький районний суд Тернопільської області

одноособово суддею Федорончуком В.Б.,

при секретарі Ковалівському Б.В.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Бучач справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_3 про визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням по АДРЕСА_1 , мотивуючи тим, що відповідач з 1999 року не проживає в житловому будинку, однак залишається зареєстрованим в ньому, а це перешкоджає йому реалізувати свої майнові права.

04 червня 2019 року позивач ОСОБА_1 уточнив позовні вимоги і просить визнати ОСОБА_3 таким що втратив право користування житлом, а саме житловим будинком АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 уточнені позовні вимоги підтримав, суду пояснив, що він є власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що в АДРЕСА_2 . В його житловому будинку зареєстрований відповідач ОСОБА_3 , однак з 1999 року останній не проживає, не сплачує комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню будинку, тому його слід визнати особою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 . уточнені позовні вимоги підтримав.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов заперечив, суду пояснив, що спірний будинок, в якому він зареєстрований, належав його батькам ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Після смерті батька у 2012 році, відкрилася спадщина на майно, а саме на будинок АДРЕСА_2 . Між позивачем ОСОБА_1 та ним була домовленість, що він відмовляється від належної частки у спадщині в користь позивача, а позивач зобов`язувався сплатити його вартість та зберегти право користування цим приміщенням. Однак свої зобов`язання він виконав, а позивач по сьогоднішній день не сплатив вартість належної йому частки.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 . уточнені позовні вимоги заперечила, суду пояснила, що позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву про уточнення підстави позову, однак заява є безпідставною та необгрунтованою, оскільки ухвалою Бучацького районного суду Тернопільської області від 05.10.2018 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті. В даній заяві позивач теж змінює предмет позову та додає нові докази. До заяви про уточнення підстави позову позивач надав витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.04.2019 року індексний номер: 163638040. В графі актуальна інформація про право власності зазначено дату та час державної реєстрації нерухомого майна (житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_2 ) 11.04.2019 року. Власником нерухомого майна є ОСОБА_1 Одночасно в позовній заяві від 04.07.2018 р. позивач зазначає, що житловий будинок та господарські будівлі по АДРЕСА_2 є його власністю, згідно технічного паспорта. Відповідно до ч.2 ст. 331 Цивільного кодексу України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Тому, станом на день подачі позову до суду ОСОБА_1 не був власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_2 і прав, передбачених ст.ст. 317, 319, 321 Цивільного кодексу України, як власник майна не мав. Оскільки заяву про уточнення підстави позову подано після закриття підготовчого засідання, тому слід відмовити у її прийнятті до розгляду судом.

Вислухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши письмові докази, суд встановив наступні обставини.

В судовому засіданні встановлено, що позивач є власником будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , згідно технічного паспорта від 31.07.2013 року.

У вказаному будинку зареєстрований відповідач ОСОБА_3 , але з 1999 року в ньому не проживає.

Відповідно до вимог ст. 72 Житлового Кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Виходячи з положень ст. 150 Житлового кодексу України та ст. 383 Цивільного кодексу України власник житла має право використовувати його для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Частиною 2 статті 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Таким чином, при розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла; і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї; колишніми членами його сім`ї; а також членами сім`ї колишнього власника житла.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 не проживає, не сплачує будь-які кошти за житлово-комунальні послуги, не веде з позивачем спільне господарство, вони не пов`язані спільним побутом, тобто підстав для продовження терміну зберігання за відповідачем права користування спірним житлом, передбачених ст. 71 ЖК України, немає.

Таким чином, відповідач втратив право на користування будинком, що належить позивачу, отже є підстави визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Керуючись ст.ст.12,13,81,89,263-265,268 ЦПК України, ст.ст.71,72 ЖК України, ст.391,405 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням по АДРЕСА_2 .

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, то зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Дата складення повного тексту рішення - 07 жовтня 2019 року.

Суддя: В. Б. Федорончук