Головуючий у І інстанції Баличева М.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Іванової І.В., Мельника Я.С.,

при секретарі: Гановській А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 11 червня 2019 року про забезпечення позову по справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_1 та Вишгородський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню повністю у зв`язку з добровільним виконанням,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до Вишгородського районного суду Київської області із заявою про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню повністю у зв`язку з добровільним виконанням, за участі заінтересованих осіб: ОСОБА_1 та Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області.

06 червня 2019 року до Вишгородського районного суду Київської області надійшла заява представника ОСОБА_2 - адвоката Перетятько О.В. про забезпечення позову шляхом зобов`язання Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області зупинити виконання за виконавчим листом, що був виданий 09.11.2017 року по справі № 363/157/15-ц Вишгородським районним судом Київської області до набрання законної сили ухвалою суду, винесеною по закінченню розгляду справи за заявою ОСОБА_2 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню повністю у зв`язку з добровільним виконанням. Крім цього заявник просив суд зобов`язати Державне підприємство «СЕТАМ» зняти з продажу і не вчиняти жодних дій щодо відчуження будь - якого майна, що належить ОСОБА_2 та було направлено на реалізацію Вишгородським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області на підставі виконавчого листа, виданого Вишгородським районним судом Київської області 09.11.2017 року по справі № 363/157/15-ц.

Обгрунтовуючи заяву, ОСОБА_2 посилався на те, що під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження по виконанню вищевказаного виконавчого листа йому стало відомо про те, що майно, яке знаходиться у його власності, зокрема: садовий будинок № 115 , загальною площею 125,9 кв.м. та земельна ділянка загальною площею 0,0615 га, кадастровий номер: :20:288:0035, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , передані для реалізації на прилюдних електронних торгах, які згідно інформації на Інтернет - сторінці ДП «СЕТАМ» реєстраційний номер ВП в АСВП: 56912726, Ідентифікатор доступу: 2ЕГЕ06999Б, повинні відбутись 14.06.2019 року з 09.00 год. до 18.00 год.

Враховуючи наявність реальної загрози настання обставин, що можуть істотно ускладнити поновлення порушеного права власності заявника на належне йому нерухоме майно у разі задоволення його заяви про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, ОСОБА_2 просив суд вжити заходи забезпечення позову, зазначені у його заяві, до набрання законної сили ухвалою, винесеною по закінченню розгляду справи.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської областівід 11 червня 2019 року заяву ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову задоволено частково.

Зобов`язано Вишгородський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області зупинити виконання за виконавчим листом, що був виданий 09.11.2017 року по справі № 363/157/15-ц Вишгородським районним судом Київської області до набрання законної сили ухвалою суду, винесеною по закінченню розгляду справи за заявою ОСОБА_2 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню повністю у зв`язку з добровільним виконанням.

В іншій частині вимог заяви відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Стрикаля О.В. подала на неї апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм процесуального права, просила ухвалу скасувати та постановити по справі нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник подану апеляційну скаргу підтримали та просили про її задоволення з викладених у ній підстав.

Заявник ОСОБА_2 та його представник в апеляційному суді проти апеляційної скарги ОСОБА_1 заперечили та просили залишити її без задоволення, а ухвалу суду - без змін, як таку, що постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що в справі існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду за результатами розгляду заяви ОСОБА_2 в разі реалізації належного йому майна з електронних торгів, вид забезпечення позову відповідає заявленим вимогам, а тому суд дійшов висновку про наявність підстав для забезпечення позову на час розгляду справи судом.

Колегія суддів погоджується з вищенаведеними висновками суду, виходячи з наступного.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відповідно до п.6 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

З матеріалів справи вбачається, що у власності ОСОБА_2 перебуває садовий будинок № 115 , загальною площею 125,9 к в.м . та земельна ділянка загальною площею 0,0615 га, кадастровий номер: :20:288:0035, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2

Заявником ОСОБА_2 до суду подано заяву про визнання виконавчого документа, що був виданий Вишгородським районним судом Київської області 09.11.2017 року по справі № 363/157/15-ц про стягнення з нього на користь ОСОБА_1 грошової компенсації в розмірі 337 486,50 грн. (том 2, а.с.185-186), таким, що не підлягає виконанню. Свою заяву ОСОБА_2 мотивував тим, що належні ОСОБА_1 грошові кошти ним були сплачені шляхом їх перерахування приватному нотаріусу для передачі їх ОСОБА_1 , тобто рішення виконано повністю, в зв`язку із чим, на його думку, є підстави для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.

З матеріалів справи також вбачається, що заявником до заяви про забезпечення позову долучено письмові докази, які підтверджують факт передачі виконавчою службою на примусову реалізацію належних йому садового будинку та земельної ділянки, з метою виконання рішення суду про стягнення з нього на користь ОСОБА_1 грошової компенсації в розмірі 337 486,50 грн. (том 2, а.с.188-194).

Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується, а також спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце.

Заходи забезпечення позову в розумінні норм процесуального закону носять тимчасовий характер і покликані унеможливити настання обставин, за яких виконання ухваленого судом рішення буде утрудненим або взагалі стане неможливим.

Таким чином, вжиті судом заходи забезпечення позову є співмірними з вимогами, які заявив ОСОБА_2 , оскільки їх вжиття буде мати наслідком лише збереження існуючого становища до розгляду справи по суті, не зумовить фактичного вирішення спору по суті та не порушує будь-яких прав третіх осіб.

Враховуючи вищенаведені обставини, зважаючи на доведеність факту реальної загрози настання обставин, що можуть істотно ускладнити поновлення порушеного права власності заявника на належне йому нерухоме майно, беручи до уваги співмірність заходів забезпечення позову з вимогами ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав до задоволення заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову. При цьому, колегія суддів вважає за необхідне змінити резолютивну частину ухвали щодо способу забезпечення позову та привести її у відповідність з п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, зазначивши у ній про зупинення стягнення на підставі виконавчого документу, який оскаржується боржником, а не про зупинення виконання виконавчого листа, як про це помилково зазначено судом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи те, що суд першої інстанції, розглянувши заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для її задоволення, однак допустив при цьому помилку у зазначенні способу забезпечення позову, колегія суддів вважає за можливе змінити ухвалу суду в цій частині, залишивши дане судове рішення в іншій частині - без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 11 червня 2019 рокупро забезпечення позову змінити:

Зупинити стягнення на підставі виконавчого документа, виданого 09 листопада 2017 року Вишгородським районним судом Київської області по справі № 363/157/15-ц до закінчення розгляду справи.

В іншій частині ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 11 червня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: