Постанова

Іменем України

12 березня 2019 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/241/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Кравець В.А., Махлай Л.Д.,

за участю секретаря Синявського Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва

в складі судді Саламон О.Б.

від 03 серпня 2018 року

по справі №754/11087/17 Деснянського районного суду м. Києва

за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2017 року позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом, в якому посилаючись на те, що ОСОБА_1 не виконує взятих на себе зобов'язань у договірних відносинах, просив стягнути з останньої заборгованість у розмірі 15 906 грн 41 коп.

Звертаючись до суду з позовом, позивач вказував на те, що ОСОБА_1 підписавши Анкету-заяву №б/н від 29.09.2010 отримала кредит у розмірі 2 400,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При встановленні та зміні кредитного ліміту Банк керувався пунктами 2.1.1.2.3., 2.1.1.2.4. Договору, на підставі яких позичальник при укладенні цього Договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за ініціативою та рішенням Банку.

Також, вказував, що внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору в останньої утворилась заборгованість, що станом на 31.07.2017 складає загальну суму 15 906,41 грн, з яких: 635,02 грн - заборгованість за кредитом; 11 137,75 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2 900,00 грн - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 733,64 грн - штраф (процентна складова).

Заочним Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 03 серпня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за тілом кредиту у розмірі 635,02 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду в частині щодо відмови в задоволенні позову про стягнення відсотків, пені та штрафів, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду в цій частині є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказував на те, що відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про недоведеність позовних вимог в частині стягнення відсотків, пені та штрафів. Судом першої інстанції не досліджено наявні в матеріалах справи докази на обґрунтування позовних вимог щодо стягнення відсотків, пені та штрафів та не надано їм правової оцінки. Судом безпідставно не застосовано норми матеріального права, які підлягали застосуванню до даних правовідносин, а саме положення ст. 1049, 1054 ЦК України.

Вважав, що при ухваленні рішення суд першої інстанції допустив однобічність та неповноту судового розгляду, чим фактично звільнив відповідача від сплати відсотків за користування кредитом. Висновки суду, викладені в рішенні, не відповідають фактичним обставинам справи.

За вказаних обставин, просив скасувати заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 03.08.2018 в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в повному обсязі.

Відповідач своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористався.

Представник позивача - Хитрова Л.В. в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала та просила задовольнити з підстав, наведених в ній.

Відповідач, належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача Хитрової Л.В., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Суд апеляційної інстанції у відповідності до вимог ст. 367 ЦПК України перевіряє законність рішення лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків, пені та штрафів, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог в цій частині.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на підтвердження позовних вимог надано копію Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (далі - Умови).

Як вбачається з матеріалів справи, Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку ОСОБА_1 підписала 29 вересня 2010 року (далі - Договір) (а.с. 6 на звороті).

При підписанні вказаної Анкети-заяви ОСОБА_1. погодилася з тим, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами складають між нею та Банком Договір про надання банківських послуг.

Відповідно до п. 2.1.1.1. наданого до позовної заяви Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, ці Умови використання кредитних карт ПАТ КБ ПриватБанку (далі - Умови використання карт), Пам'ятка Клієнта/Довідка про умови кредитування, Тарифи на випуск та обслуговування кредитних карт (Тарифи), а так само Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (далі - Заява), встановлюють правила випуску, обслуговування та використання кредитних карток Банку (далі - Карт). Дані Умови регулюють відносини між Банком та Клієнтом з випуску та обслуговування Карт. Банк випускає клієнту Картку на підставі Заяви, належним чином заповненого та підписаного Клієнтом. Випуск Карти та відкриття рахунку Карти здійснюється в разі прийняття Банком позитивного рішення про можливість випуску клієнту Картки.

2.1.1.2.1. Для надання послуг Банк видає клієнту Картку, її вид визначений у Пам'ятці клієнта/Довідці про умови кредитування і Заяві, підписанням якого клієнт і Банк укладають Договір про надання банківських послуг. Датою укладення Договору є дата отримання Картки, зазначена в Заяві.

2.1.1.2.3. Після отримання Банком від клієнта необхідних документів, а також Заяви, Банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну карту. Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт.

2.1.1.2.5. Банк має право відмовити клієнту без пояснення причин у видачі або перевипуску Карти «…».

З аналізу вищезазначених положень вбачається, що підписання Анкети-заяви не є обов'язковою умовою видачі картки, і Банк може прийняти рішення як про видачу картки так і про відмову клієнту без пояснення причин у її видачі, а тому Банк повинен довести, що ним було прийнято рішення про видачу картки з встановленням ліміту, така картка видавалася відповідачу і був відкритий Рахунок.

Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржено відповідачем в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків, пені та штрафів, то воно підлягає перегляду лише в цій частині.

Крім того, рішення суду в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту а ні позивачем, а ні відповідачем не оскаржувалося.

Звертаючись до суду з позовом, позивач вказував на те, що відповідачка отримала кредит у розмірі 2 400,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Також, вказував, що відповідно до Умов надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по грошових зобов'язаннях нараховується пеня та штрафи.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості по відсоткам, не є безумовною підставою для задоволення позовних вимог в цій частині, оскільки обов'язок суду перевірити наданий стороною розрахунок з урахуванням доказів погодження між сторонами умов кредитування.

Отже, позивач повинен довести, яка саме картка видана відповідачу, який встановлено тариф для обслуговування виданої картки та користування кредитними коштами, зокрема термін пільгового періоду за який не нараховуються відсотки, розмір процентної ставки, тип процентної ставки та порядок сплати процентів.

При цьому для обчислення заборгованості за відсотками з'ясуванню підлягають дані: день, коли виникла заборгованість, строк пільгового період на який не нараховуються відсотки, кількість прострочених днів в межах строку дії договору (строку дії картки), розмір відсоткової ставки (погоджений сторонами).

За приписами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Дослідження доказів - це безпосереднє сприйняття і вивчення судом в судовому засіданні інформації про фактичні дані, представленої сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, за допомогою передбачених в законі засобів доказування на підставі принципів усності та безпосередності. Предметом доказування у кожній справі є факти, які становлять основу заявлених вимог і заперечень проти них або мають інше значення для правильного розгляду справи і підлягають встановленню для прийняття судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 2 статті 76 ЦПК України ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 77 ЦПК України).

Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Надана позивачем до суду разом з позовом копія Анкети-заяви не доводить факт заборгованості по відсотках, пені та штрафам.

В копії Анкети-заяви зазначені лише дані відносно відповідача та про те, що відповідач просив видати пенсійну картку. Яку кредитну картку відповідач отримав, строк дії цієї картки, який рахунок відкривається на ім'я відповідача, дані про видачу відповідачу пам'ятки клієнта тощо, у цій Анкеті-заяві відсутні.

Матеріали справи не містять доказів, яке рішення прийнято Банком за заявою відповідача та яка картка (пенсійна чи «Універсльна») йому була видана; тарифи обслуговування такої картки, згідно яких нараховуються відсотки, зокрема який пільговий період передбачає дана картка, розмір відсотків за користування кредитом та розмір неустойки (пені, штрафів) у разі неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору, а також їх порядок нарахування.

Отже, матеріали справи не містять доказів, які тарифи обслуговування встановлено для пенсійної картки.

Наданий позивачем Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт не доводить факт наявності заборгованості по відсотках, пені та штрафам, оскільки в Анкеті-заяві ОСОБА_1 просила видати їй пенсійну карту, тоді як Банком наданий Витяг з обслуговування кредитних карт типу «Універсальна», в якому зазначено загальні відомості по чотирьом видам тарифів, а саме: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CОNTRACT», «Універсальна GOLD».

В Анкеті-заяві відповідачем не зазначено, що відповідачу видано Пам'ятку про тарифи і таку Пам'ятку з підписом відповідача не долучено до позовної заяви. Також в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження строку дії картки. Будь-яких доказів на підтвердження суми заборгованості по відсотках, виходячи із відсоткової ставки 36,00% річних, про що зазначає позивач в позовній заяві, у зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, позивачем не надано.

Суд першої інстанції оцінюючи надані позивачем докази в їх сукупності дійшов правильних висновків про те, що ці докази не підтверджують нараховані позивачем відсотки та не вказують умови, за яких нараховувалися відсотки, пеня та штрафи. Будь-яких доказів на підтвердження суми заборгованості по відсотках, виходячи із відсоткової ставки 36,00% річних, про що зазначає позивач в позовній заяві, а також заборгованості по пені та штрафам, у зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, позивачем не надано.

Матеріали справи не містять докази, що сторони погодили нарахування пені та штрафів за пенсійною карткою.

Сам по собі розрахунок заборгованості не є підтвердженням наявності заборгованості, по відсотках, пені та штрафам, оскільки з даного розрахунку не вбачається, які застосовувалися тарифи при нарахуванні заборгованості.

Наданий позивачем Витяг з «Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку» також не доводить обставини заборгованості по відсоткам, пені та штрафам, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку лише передбачають загальний порядок надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк».

Отже, позивачем не доведено належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами розмір заборгованості по відсотках, пені та штрафам.

За приписами ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про недоведеність позовних вимог про стягнення відсотків, пені та штрафів.

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Позивач до позовної заяви копію картки позичальника не долучив, у позовній заяві про строк дії картки не вказував, виписки з рахунків відповідача, якщо такі відкривалися, не надав; доказів видачі відповідачу пам'ятки клієнта не надав. У позовній заяві не вказано, що позивач не має змоги надати відповідні докази разом з позовною заявою. Надалі будь-яких письмових звернень до суду із зазначенням доказів, які бажає долучити позивач із зазначенням об'єктивних причин неможливості їх надання останній не подавав.

У апеляційній скарзі позивач вказує на те, що надав Анкету-заяву, Витяг з Тарифів та Умов, а також розрахунок заборгованості та вважає, що зазначені докази є достатніми на підтвердження розміру заборгованості по відсотках, пені та штрафам. Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України).

Суд діє у спосіб, визначений Цивільним процесуальним кодексом України та з власної ініціативи не може долучати до матеріалів справи докази або витребовувати їх.

Як зазначалось вище, згідно з ст. 12 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач - ПАТ КБ «ПриватБанк», згідно Статуту АТ КБ «ПриватБанк» є юридичною особою та у своїй діяльності керується законодавством України, включаючи нормативно-правові акти Національного банку України. Банк як юридична особа діє через своїх представників, зокрема в Банку існує відповідний юридичний Департамент, в якому працюють фахівці в галузі права, які здійснюють представництво.

Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Як вбачається з матеріалів справи, представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - Сафір Ф.О., звертаючись до суду з позовом на підтвердження обґрунтувань позову про наявність заборгованості, зокрема заборгованості по відсотках, пені та штрафам, окрім розрахунку заборгованості станом на 31.07.2017, а також копії анкети-заяви від 29.09.2010, інших доказів на підтвердження заявлених вимог до суду першої інстанції не надав.

З матеріалів справи також вбачається, що в судовому засіданні 03.05.2018 суду першої інстанції позивач, діючи через свого представника, заявляв клопотання про відкладення розгляду справи для надання доказів - виписки по рахунку, розрахунку заборгованості по відсоткам та інших доказів, у зв'язку з чим розгляд справи судом було відкладено (а.с. 66-67). В подальшому позивач не заявляв до суду першої інстанції будь-яких клопотань про долучення до справи додаткових доказів на підтвердження заявлених вимог.

Разом з тим, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача - ХитроваЛ.В. надала письмові пояснення до апеляційної скарги, до яких долучила виписку по рахунку ОСОБА_1, довідку про строк дії картки та інші докази. Оскільки представник позивача клопотання про дослідження нових доказів не заявляла и не подавала докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього, вказані докази повернуті колегією суддів представнику позивача з підстав, передбачених ч. 3 ст. 367 ЦПК України, якою передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Отже, ПАТ КБ «ПриватБанк» скористався своїм правом щодо подання доказів на власний розсуд, та не надав до суду першої інстанції належних доказів на підтвердження наявності у ОСОБА_1 заборгованості по відсоткам, і що сторони погодили стягнення пені та штрафів, у зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач не заперечував проти заявлених позовних вимог та не надав доказів на спростування обставин, викладених у позовній заяві, зокрема не заявляв клопотання про призначення економічної експертизи, у зв'язку з чим позивач мав право не подавати нові докази на підтвердження позовних вимог, є вільним трактуванням позивачем положень процесуального закону, оскільки за приписами ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач подає докази разом з поданням позовної заяви.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 83 ЦПК України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об'єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд.

Матеріали справи не містять доказів, що позивач у визначеному ч. 3 ст. 83 ЦПК України порядку повідомляв суд першої інстанції про неможливість подання доказу - виписки по рахунку ОСОБА_1

Оскільки, як вказувалося вище, докази, надані позивачем до суду першої інстанції, не підтверджують нараховану суму заборгованості по відсоткам, пені та штрафам, доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає безпідставними.

Судова колегія відхиляє доводи апеляційної скарги, що розглядаючи спір суд першої інстанції неналежно з'ясував обставини, оскільки в межах доводів позову суд повно та всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позовні вимоги про стягнення заборгованості по відсотках, пені та штрафів не підлягають задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 03 серпня 2018 року - залишити без змін.

Поновити дію заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва від 03 серпня 2018 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 15 березня 2019 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді В.А. Кравець

Л.Д. Махлай