КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/3885/2019 Суддя-доповідач: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 березня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Судді-доповідача: - Олійника В.І.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Кулішенка Ю.М.,

при секретарі Бондаренко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 08 жовтня 2018 року у складі судді Яровенко Н.О. у справі за позовом Повного товариства «Універсальний ломбард «Грошович'ОК» Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова допомога» і Компанія» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У липні 2018 року позивач - Повне товариство «Універсальний ломбард «Грошович'ОК» Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова допомога» і Компанія» звернувся до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовував тим, що 03 квітня 2017 року між сторонами укладено Договір фінансового кредиту та застави №13/ФК.

Відповідно до умов Кредитного договору Ломбард надав Позичальнику грошові кошти в сумі 145 000 грн. на строк 129 днів від 03 квітня 2017 року до 09 серпня 2017 року включно. Позичальником в строк, встановлений Кредитним договором, кредит не повернуто і станом на 16.07.2018 року у неї перед позивачем виникла заборгованість в сумі 246 715 грн. 72 коп.

У зв'язку з цим позивач просив суд стягнути з відповідачки на свою користь суму заборгованості в розмірі 246 715 грн. 72 коп. та судові витрати.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 08 жовтня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Повного товариства «Універсальний ломбард «Грошович'ОК» ТОВ «Фінансова допомога» і Компанія» заборгованість в сумі 246 715 грн. 72 коп. та судовий збір в розмірі 1 762 грн.

В апеляційній скарзі позивача з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 порушила умови договору №13/ФК від 03.04.2017 року, а тому з неї слід стягнути на користь позивача заборгованість в сумі 246715 грн. 72 коп.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що 03 квітня 2017 року між Повним товариством «Універсальний ломбард «Грошович'ОК» Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова допомога» і Компанія» та ОСОБА_2 було укладено Договір про надання фінансового кредиту та застави №13/ФК і відповідно до умов вказаного договору Ломбард надав Позичальнику грошові кошти в сумі 145 000 грн. на строк 129 днів від 03 квітня 2017 року до 09 серпня 2017 року включно (а.с.6-8).

Згідно з платіжними дорученнями №76 від 04.04.2017 року та №77 від 05.04.2017 року підтверджується факт належного виконання умов кредитного договору та перерахування відповідачці ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 145 000 грн. (а.с.9-10).

Позивач виконав свої зобов'язання за договором в повному обсязі та здійснив видачу коштів.

Відповідно до матеріалів справи ОСОБА_2 скористалася кредитними коштами, а свої зобов'язання за договором №13/ФК від 03.04.2017 року належним чином не виконала.

Згідно з п.4.2. вказаного договору при порушенні строків (термінів) повернення кредиту (під час контрольного строку) Позичальник зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, та проценти за користування кредитом у розмірі 0,12329% від простроченої суми за кожен день прострочки.

Тому загальна сума заборгованості ОСОБА_2 відповідно до розрахунку її заборгованості перед позивачем станом на 16 липня 2018 року становить 246715 грн. 72 коп., з яких: 145 000 грн. - заборгованість по основній сумі кредиту, 83 627 грн. 61 коп. - заборгованість по нарахованих та несплачених відсотках; 4052 грн. 05 коп. - 3% річних; 14036 грн. 06 коп. - заборгованості по інфляційних збитках (а.с.11).

За ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до змісту ст.ст.525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Згідно з ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

За ч.1 ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право на звернення стягнення на предмет застави.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що ОСОБА_2 порушила умови договору №13/ФК від 03.04.2017 року та стягнув з неї на користь позивача заборгованість в сумі 246715 грн. 72 коп.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 08 жовтня 2018 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 11 березня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: