Справа № 639/1939/18
Провадження № 2/638/1408/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді Цвірюка Д.В.,

за участю секретаря Кириллової К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у приміщенні зали судових засідань Дзержинського районного суду м.Харкова цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до умов договору № б/н від 12.07.2010 року відповідач отримав кредит у розмірі 10500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Свої зобовязання за договором кредиту відповідач не виконав, у звязку з чим за ним виникла заборгованість станом на 28.02.2018 року у загальному розмірі 70083,89 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 10204,46 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 52169,93 грн., заборгованості за пенею та комісією 3895,98 грн., штрафу (фіксованої частини) 500,00 грн., штрафу (процентної складової) 3313,52 грн. На підставі викладеного позивач просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у сумі 70083,89 грн. та судові витрати.

07 червня 2018 року ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова було відкрито провадження у справі.

03 липня 2018 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якому він просив у задоволенні позовних вимог відмовити, обгрунтовуючи свою позицію тим, що позовна заява подана з порушенням строків позовної давності. До того ж відповідач наголошував, що позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували факт надання грошових коштів, а тому розрахунок боргу, на думку відповідача, є також необґрунтованим.

14 серпня 2018 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якій представник АТ КБ «ПриватБанк» зазначив, що позовна давність стосовно можливості звернення до суду із зазначеним позовом була подовжена за домовленістю сторін відповідно до п. 1.1.7.31 Умов договору. Щодо аргументів відповідача щодо недоведеності факту отримання грошових коштів, позивач зазначив, що додані до позовної заяви копії кредитного договору, розрахунку заборгованості, паспорту відповідача, за яким був оформлений кредитний договір та виписки по рахунку є тими доказами, що підтверджують зазначений факт, а тому просив задовольнити позов у повному обсязі.

26 вересня 2018 року до суду надійшло заперечення на відповідь на відзив, у якому ОСОБА_1 зазначив, що позивач у своїй позовній заяві посилається на оформлення заяви на отримання кредиту, однак не надав жодних доказів існування такої заяви. До того ж відповідач наголошував про ненадання доказів щодо наявності у спеціаліста банку, який надавав кредит, повноважень на такі дії від імені банку та не надано доказів про ознайомлення відповідача саме з тими правилами, на які посилається позивач. Також зазначає, що у довідці про умови кредитування вказано договір за іншим номером аніж в анкеті- заяві, яка містить інформацію про заробітну картку.

Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.

Представник позивача в судове засідання не зявився, просив справу розглядати без його участі та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач в судові засідання зявлявся, але в подальшому попри належне повідомлення про дату, час та місце розгляду справи, не зявився.

Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності та взаємозвязку, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Представник АТ КБ «Приват Банк» у позовній заяві зазначив, що між банком та ОСОБА_1 було укладено договір № б/н від 12.07.2010 року, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 10500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Свої зобовязання за договором кредиту відповідач не виконав, у звязку з чим за ним виникла заборгованість станом на 28.02.2018 року у загальному розмірі 70083,89 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 10204,46 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 52169,93 грн., заборгованості за пенею та комісією 3895,98 грн., штрафу (фіксованої частини) 500,00 грн., штрафу (процентної складової) 3313,52 грн. На підтвердження зазначених фактів позивачем надано копії розрахунку заборгованості за договором №б/н від 12.07.2010 року станом на 28.02.2018 року, анкети- заяви про приєднання до умов і правил надання банківських послуг за №163808178 та довідки про умови кредитування при використанні кредитки «УНИВЕРСАЛЬНАЯ» №168332069 від 16.08.2010р., копію паспорту відповідача та копії виписки по рахунку.

Суд вважає, що зазначені документи не підтверджують факт укладення договору кредиту від 12.07.2010 року на строк і умовах, що викладені в позовній заяві.

З анкети - заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг вбачається, що ОСОБА_1 давав згоду на отримання зарплатної картки (а.с. 9).

Згідно заповненого поля «картку отримав» відповідач отримав картку 12.07.2010 року. Поле заяви щодо ліміту по платіжній картці кредитка «Універсальна» в анкеті заяві не заповнено.

Належні докази отримання відповідачем кредитної крати «Універсальна» на підставі зазначеної анкети заяви в матеріалах справи відсутні.

На підтвердження доводів про отримання відповідачем кредиту у розмірі 10 500 грн. на підставі договору №б/н від 12.07.2010 року, а також на підтвердження доводів про наявність заборгованості Банк надав розрахунок заборгованості за період з 16.08.2010 року по 28.02.2018 року (а.с. 6 - 8) та виписку про рух коштів за основною картою 5457 **** ****0517 за період з 01.07.2010 року по 25.07.2018 р.

Проте, зазначені докази не є належними доказами отримання позивачем кредиту та наявності у нього заборгованості за договором № б/н від 12.07.2010 року.

Крім цього, в своїх письмових поясненнях суду представник Банку не заперечував того факту, що в день підписання анкети заяви 12.07.2010 року відповідачем була отримана зарплатна картка. В майбутньому на виконання умов кредитного договору йому була видана кредитна картка.

Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей ніж ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо).

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За нормами ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Стаття 633 ЦК України передбачає, що договори, які укладаються банком з фізичними особами є публічними.

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. ст. 12,13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК випадках.

Всупереч вимог вищезазначених норм матеріального та процесуального права Банк не надав суду належних та допустимих доказів укладення з відповідачем договору кредиту № б/н від 12.07.2010 року на умовах кредитки «Універсальна» та надання йому грошових коштів за цим договором.

На підставі викладеного, ст.ст. 627, 633, 634, 638, 1054, 1055 ЦК України, керуючись ст.ст. 4, 10, 133, 141, 259, 263, 265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно ч.3 ст.354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 25.02.2019 року.

Головуючий - суддя: ОСОБА_2