САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа № 206/3361/19
2-з/206/31/19
УХВАЛА

10 жовтня 2019 року у м. Дніпрі Самарський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючий, суддя Сухоруков А.О.,

розглянувши матеріали заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Управління служба у справах дітей Самарської районної у місті Дніпрі ради про відібрання дитини,

ВСТАНОВИВ:

14 травня 2019 року позивач звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом про відібрання дитини.

09 жовтня 2019 року позивач звернулася з заявою про забезпечення позову шляхом встановлення зустрічей матері зі своїм сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кожного понеділка, середи та п`ятниці, протягом однієї години з 9год. до 10год. ранку або з 17год. до 18год. в присутності і в кабінеті практикуючого психолога Комунального закладу «Дніпропетровський центр соціально-психологічної допомоги» Дніпропетровської обласної ради за адресою: м. Дніпро, проспект Олександра Поля, 83/2, оф. 315, без присутності батька та будь-яких інших осіб. Зобов`язати відповідача ОСОБА_2 забезпечити явку малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кожного понеділка, середи та п`ятниці до кабінету практикуючого психолога Комунального закладу «Дніпропетровський центр соціально-психологічної допомоги» Дніпропетровської обласної ради за адресою: м. Дніпро, проспект Олександра Поля, 83/2, оф. 315,, для зустрічей з матір`ю дитини ОСОБА_1 .

Заява мотивована тим, що, предметом позову є відібрання дитини у батька, який зловживає своїми правами, порушує права та інтереси дитини, злісно не виконує обов`язки по догляду за дитиною. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25.07.2018 року по справі №206/532/18 судом було вирішено визначити місцем проживання її з відповідачем спільної дитини - сина з нею. Суд постановив визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 разом з його матір`ю ОСОБА_1 . В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з ним було відмовлено. Вказане рішення суду було залишено в силі постановою Дніпровського апеляційного суду від 06 червня 2019 року та вступило в законну силу 06.06.2019р. З моменту набрання законної сили вищезазначеним рішенням суду відповідач його не виконував, не передав їй сина для проживання з нею, та навіть не дозволяв їй бачити дитину та спілкуватися з ним. Відповідач не погоджуючись з рішенням про визначення місця проживання дитини, звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою. Ухвалою Верховного Суду від 08 липня 2019 року було зупинено виконання рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25.07.2018 року. Вона не може звернутись за примусовим виконанням вказаного рішення до державної виконавчої служби, але відповідач має право та можливість виконати його добровільно і передати дитину їй для проживання задля найкращих інтересів дитини. Поки триває розгляд справи № 206/532/18 у Верховному Суді та судовий розгляд даної справи, її син страждає через втрату зв`язку з мамою, завдається значна шкода його психічному здоров`ю. Відповідач умисно переховує дитину, вона навіть не має змоги дізнатись про стан його здоров`я та поспілкуватись з ним. Вважає, що саме обраний нею вид забезпечення позову дозволить їй налагодити психологічний контакт з дитиною, надасть можливість поспілкуватися між собою, що безумовно відповідає інтересам дитини, оскільки без цього буде дуже важко виконати можливе позитивне рішення суду та повернути дитину на проживання з матір`ю.

Ознайомившись із змістом заяви про забезпечення позову та доданих матеріалів, суд приходить до такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову, в тому числі встановленням обов`язку вчинити певні дії.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь - якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому, зміст і форма відповідної заяви про забезпечення позову має відповідати вимогам, викладеним у ст. 151 ЦПК України.

Дослідивши зміст поданої заяви, слід дійти висновку, що позивачем не у повній мірі виконано вимоги щодо змісту поданої заяви, зокрема заявником не було зазначено у заяві обґрунтування застосування забезпечення позову, як того вимагає положення п. 4 ч. 1 ст. 151 ЦПК України, оскільки посилання на статті ЦПК України та посилання на те, що через страхи дитини проживати разом з матір`ю, оскільки батько дитини та його родичі впливають на дитину та налаштовують його проти матері, їй необхідно налагодити емоційний контакт з дитиною, єдиним способом якого є проведення зустрічі з дитиною в присутності кваліфікованого психолога, що може усунути загрозу невиконання чи утруднення виконання рішення суду про відібрання дитини не може бути належним обґрунтуванням застосування забезпечення позову, як того вимагає п. 3 ч. 1 ст. 151 ЦПК України.

Заява містить лише особисту думку та припущення, що відповідач може впливати на дитину та налаштовувати проти матері, що може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Дані твердження позивача нічим не підтверджено.

Також позивачем взагалі згідно до п. 4 ч. 1 ст. 151 ЦПК України не зазначено обґрунтування необхідності застосування такого заходу забезпечення позову.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

Натомість, заява про забезпечення позову не містить пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

Окрім цього, у відповідності до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Пленум Верховного Суду України в п. 4 Постанови «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року роз`яснив, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Особа, яка подала заяву про забезпечення, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із врахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної заяви, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Зокрема, заява про забезпечення позову повинна містити причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, а також інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Суд, також, звертає увагу, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини її основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Відповідно до ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до ч. 9 ст. 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу, тому суд приходить до висновку, що необхідно повернути заявнику заяву про забезпечення позову, як таку, що не відповідає ст. 151 ЦПК України.

З врахуванням вказаних обставин, заява про забезпечення позову не відповідає вимогам, встановленим законом і підлягає поверненню заявнику.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 149-153, 157, 260-261, 263, 353 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ

Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Управління служба у справах дітей Самарської районної у місті Дніпрі ради про відібрання дитини - повернути позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А.О. Сухоруков