Ухвала

25 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 201/2854/18

провадження № 61-3216ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Усика Г. І., розглянув касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дніпрогаз» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року, ухвалену у складі колегії суддів: Єлізаренко І. А., Красвітної Т. П., Свистунової О. В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дніпрогаз», треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут», Громадська організація «Служба захисту прав споживачів України», про визнання права та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дніпрогаз» (далі - ПАТ «Дніпрогаз») про визнання права та зобов'язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги, які були уточнені в ході розгляду справи, обгрунтовувала тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1. Між нею та ПАТ «Дніпрогаз» укладено типовий договір розподілу природного газу.

У листопаді 2016 року вона звернулася до відповідача з заявою про безоплатне встановлення в її кватирі лічильника спожитого природного газу, однак,

ПАТ «Дніпрогаз» відмовило їй та запропонувала встановити лічильник за власні кошти. З березня 2017 року після встановлення загально будинкового лічильника газу в будинку № 153 по проспекту Гагаріна, їй надходять від

ТОВ «Дніпропетровськгаз» рахунки, в яких збільшилися нарахування за послуги з газопостачання, та зазначалися показники будинкового лічильника та об'єм спожитого газу. Вважала, що відмова відповідача у встановлені індивідуального лічильника суперечить вимогам законодавства, а тому просила визнати за нею право на забезпечення індивідуальним безкоштовним газовим лічильником за рахунок ПАТ «Дніпрогаз» та зобов'язати відповідача здійснити встановлення індивідуального газового лічильника у її квартирі.

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня

2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня

2018 року скасовано. Позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов'язано ПАТ «Дніпрогаз» за свій рахунок здійснити встановлення у належній ОСОБА_1 квартирі АДРЕСА_1 індивідуальний лічильник на газопостачання для приготування їжі.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У лютому 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ПАТ «Дніпрогаз», в якій заявник просив скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року та залишити в силі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2018 року, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У касаційній скарзі та у доповненнях до касаційної скарги, які надійшли до Верховного Суду 21 лютого 2019 року, заявник посилається на те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки судове рішення не відповідає вимогам цивільно-процесуального законодавства України щодо законності, обгрунтованості та мотивованості, ухвалене з порушенням норм матеріального права. Справа має для заявника виняткове значення, оскільки результати її розгляду безпосередньо впливають на правовідносини між ПАТ «Дніпрогаз» та побутовими споживачами газу, які регулюються положеннями Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», щодо невиконання вимог статті 6 цього Закону. Також, справа має значний суспільний інтерес, оскільки наразі в судах різних інстанцій перебуває близько 100 справ за участю відповідача.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необгрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об'єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Предметом спору в даній справі є вимоги про визнання за позивачем права на забезпечення індивідуальним безкоштовним газовим лічильником за рахунок ПАТ «Дніпрогаз» та зобов'язання відповідача здійснити встановлення індивідуального газового лічильника у квартирі позивача.

Зазначена справа не є справою з ціною позову, яка перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не належить до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження.

Ураховуючи зазначене, справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Щодо доводів касаційної скарги про виняткове значення вирішення спору для заявника

Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, вважає, що наведені заявником обставини не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, становить значний суспільний інтерес або має для заявника виняткове значення,оскільки останнім не додано до касаційної скарги доказів, які б підтверджували обставини, на які він посилається. Сама по собі вказівка на це, не свідчить про те, що справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення. Доводи касаційної скарги фактично зводиться до незгоди заявника з оскаржуваним судовим рішенням та не свідчать про те, що є підстави для розгляду справи по суті в суді касаційної інстанції.

Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, касаційна скарга не містить.

Відповідно до Рекомендацій № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від

07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Ураховуючи, що касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, відсутні підстави вважати, що справа становить для заявника виняткове значення, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дніпрогаз» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дніпрогаз», треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут», Громадська організація «Служба захисту прав споживачів України», про визнання права та зобов'язання вчинити певні дії, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя Г. І. Усик