Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач -Коротенко Є.В.
Справа № 431/5350/18
Провадження № 22-ц/810/14/19
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Коротенка Є.В.,

суддів: Коновалової В.А., Луганської В.М.

за участю секретаря Перишкіна Т.М.,

участники справи:

позивач ОСОБА_2,

відповідач Головне управління Національної поліції в Луганській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Луганського апеляційного суду в м.Сєвєродонецьку Луганської області цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та Головного управління Національної поліції в Луганській області на рішення Старобільського районного суду Луганської області від 26 листопада 2018 року (ухвале у складі судді Пелиха О.О.) за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про виплату заборгованості за несвоєчасний розрахунок при звільненні,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Старобільського районного суду Луганської області з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Луганській області (далі ГУНП в Луганській області) про виплату заборгованості за несвоєчасний розрахунок при звільненні, відшкодування моральної і майнової шкоди та, уточнивши у подальшому свої вимоги, просив суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 20 936 грн. 10 коп., на відшкодування моральної шкоди - 16 000 грн. та на відшкодування витрат на придбання ліків - 3 451 грн. 18 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він з 27.04.2015 року по 03.09.2018 року працював в тренінговому центрі ГУНП України в Луганській області на посаді старшого комірника та слюсаря-сантехніка. Був звільнений з займаної посади за згодою сторін. Своєчасно при звільненні з ним розрахунок проведено не було, тому просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 20 936 грн. 10 коп.

Крім того, ОСОБА_2 вважає, що незаконними діями відповідача йому була спричинена моральна шкода, оскільки несвоєчасно проведений розрахунок привів до погіршення стану його здоровя, тяжкого майнового становища, що унеможливило забезпечення нормального існування його та членів його сімї. Моральну шкоду оцінює у 16 000 грн.

Також при лікуванні його витрати на ліки склали 3 451 грн. 18 коп., які просив стягнути з ГУНП уЛуганській області.

Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 26.11.2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ГУНП уЛуганській області були задоволені частково.

Суд вирішив стягнути з ГУНП в Луганській області:

- на користь ОСОБА_2 середній заробіток за весь час затримки - по день фактичного розрахунку у розмірі 7 346 грн.;

- на користь ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди 2 000 грн.;

- на користь держави судовий збір у розмірі 1 762 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням суду ОСОБА_2 та ГУНП у Луганській області звернулися до суду з апеляційними скаргами на нього та, вважаючи його незаконним та необгрунтованим, просили:

-ОСОБА_2: оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 38933 грн. 80 коп., моральну шкоду у розмірі 31000 грн., витрати на лікування у розмірі 3451 грн. 18 коп., заборгованість за невикористану відпустку у сумі 697 грн. 34 коп.;

- ГУНП у Луганській області: оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу ОСОБА_2 такою, що не підлягає задоволенню, а апеляційну скаргу ГУНП у Луганській області такою, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставусвоїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При апеляційному розгляді вказаної цивільної справи колегія суддів приймає до уваги положення частин 1 та 2 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

У відповідності до ч.1 ст.116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Із матеріалів справи вбачається, що сторони у справі перебували у трудових правовідносинах і згідно наказу від 31.08.2018 року № 405 о/с слюсаря-сантехніка тренінгового центру ГУНП України в Луганській області ОСОБА_2 на підставі п.1 ст.36 з 03.09.2018 року було звільнено за згодою сторін з виплатою компенсації за 18 днів невикористаної відпустки за фактично відпрацьований час з 07.11.2017 року по 03.09.2018 року (а.с. 64).

Встановлено, що в день звільнення ОСОБА_2 (03.09.2018 року) виплата всіх сум, що належать йому від установи, здійснена не була.

Вказані обставини у повній мірі підтверджуються матеріалами справи та не заперечуються сторонами.

Разом із тим встановлено, що виплата всіх сум, що належать позивачеві, була здійснена ГУНП України в Луганській області 27.09.2018 року шляхом переведення грошової суми у розмірі 3267 грн. 97 коп. на картковий банківський рахунок ОСОБА_2 (а.с.29, 45, 161, 162).

При цьому вказана сума включає в себе, крім іншого: заробітну плату позивача за 03.09.2018 року (посадовий оклад і надбавка за складність та напруженість), компенсацію за 18 днів невикористаної відпустки за фактично відпрацьований час, лікарняні за рахунок підприємства (а.с.29).

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи та поясненнями сторін, наданими у судовому засіданні апеляційного суду.

При таких обставинах повний розрахунок з ОСОБА_2 ГУНП України в Луганській області було проведено саме 27 вересня 2018 року.

Колегія суддів зауважує, що в цей день були виплачені позивачеві всі суми, що належали йому безпосередньо від ГУНП України в Луганській області, а тому слід вважати, що повний розрахунок при звільнені було здійснено 27 вересня 2018 року.

При цьому перераховані 01.10.2018 року на картковий банківський рахунок ОСОБА_2 лікарняні у сумі 1365 грн. 77 коп. належали останньому не від відповідача, а від Фонду соціального страхування та були сплачені ГУНП України в Луганській області без затримки відразу після отримання їх від цього Фонду (а.с.29, 45, 163).

Також встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази наявності між сторонами (станом на час звільнення (03 вересня 2018 року) та на час проведення повного розрахунку (27 вересня 2018 року)) будь-якого спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні.

Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При таких обставинах суд першої інстанції, з огляду на наявність факту затримки з вини роботодавця розрахунку при звільненні позивача, дійшов правильного висновку про існування підстав для стягнення з відповідача на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Разом із тим не є обгрунтованим посилання ГУНП України в Луганській області на той факт, що в день звільнення позивач не працював, оскільки зазначене спростовується тим, що саме за 03.09.2018 року (день звільнення) ОСОБА_2 була нарахована заробітна плата, яка і була виплачена 27.09.2018 року. При цьому посилання представника відповідача на помилковість нарахування такої заробітної плати належним чином не підтверджуються, доказів проведення відповідного службового розслідування суду не надано.

Також із наявної в ГУНП України в Луганській області розписки ОСОБА_2 встановлено, що саме 03.09.2018 року останній отримав за місцем роботи копію наказу про своє звільнення та трудову книжку (а.с.166).

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що виплату заробітної плати позивачеві відповідач здійснював шляхом перерахування відповідної грошової суми на його картковий банківський рахунок. Вказане, на думку апеляційного суду, надавало ГУНП України в Луганській області безперешкодну можливість здійснити виплату всіх належних ОСОБА_2 сум в день його звільнення незалежно від його присутності на роботі.

При цьому апеляційний суд не погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по 01.10.2018 року, оскільки, як зазначалось вище, днем фактичного розрахунку з позивачем є не 01.10.2018 року, а 27.09.2018 року.

При таких обставинах підлягає стягненню з відповідача на користь позивача середній заробіток за 19 робочих днів затримки розрахунку при звільненні по 27.10.2018 року, а тому сумою, яка підлягає стягненню у відповідності до вимог ч.1 ст.117 КЗпП України, є 6 978 грн. 70 коп. (19 х 367 грн. 30 коп.).

Оскільки жодних підтверджень наявності заборгованості ГУНП України в ОСОБА_3 перед ОСОБА_2 після 27.09.2018 року немає, позовні вимоги останнього про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.09.2018 року по 26.11.2018 року задоволенню не підлягають.

Не є обгрунтованими та не підлягають задоволенню і викладені в апеляційній скарзі вимоги позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.11.2018 року по 20.12.2018 року та стягнення за невикористану відпустку 697 грн. 34 коп., оскільки такі позовні вимоги в суді першої інстанції не заявлялися, предметом розгляду у Старобільському районному суді не були.

При цьому апеляційний суд приймає до уваги принцип диспозитивності та положення ст.ст.13, 367 ЦПК України.

У відповідності до ч.1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Встановлено, що незаконна затримка виплат належних позивачеві сум дійсно призвела до його моральних страждань та вимагала від нього додаткових зусиль для організації свого життя - зокрема для недопущення погіршення свого майнового становища.

Крім того, вбачається, що з 10 по 21 вересня 2018 року ОСОБА_2 перебував на лікарняному у звязку із загостренням серцево-судинного захворювання, що також вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При таких обставинах, приймаючи до уваги положення ч.1 ст.1167 Цивільного кодексу України, Старобільський районний суд дійшов правильного висновку про спричинення незаконними діями ГУНП в Луганській області моральної шкоди позивачеві та, з огляду на характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер його немайнових втрат та з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, правильно встановив розмір такої шкоди 2 000 грн.

Також колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про необгрутованість позовних вимог в частині відшкодування витрат на придбання ліків в розмірі 3 451 грн. 18 коп.

Так, всупереч вимогам ст.81 ЦПК України позивачем суду не було надано достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження придбання на підставі приписів лікаря медичних препаратів, необхідних у певній кількості для лікування захворювань, викликаних безпосередньо незаконними діями відповідача.

Крім того, ОСОБА_2 не складено та не надано суду розрахунку майнової шкоди, спричиненої необхідністю придбання ліків (із зазначенням найменування ліків, їх кількості, вартості, загальної суми та із посиланням на конкретні призначення лікаря).

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи , а, згідно із п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України - порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на наведені обставини, а також з урахуванням положень п.п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне рішення Старобільського районного суду Луганської області від 26.11.2018 року змінити, зменшивши розмір стягнутої з ГУНП в Луганській області на користь ОСОБА_2 суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 7 346 грн. до 6 978 грн. 70 коп. В іншій частині рішення Старобільського районного суду Луганської області від 26.11.2018 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Луганській області задовольнити частково.

Рішення Старобільського районного суду Луганської області від 26 листопада 2018 року змінити, зменшивши розмір стягнутої з Головного управління Національної поліції в Луганській області на користь ОСОБА_2 суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 7 346 грн. до 6 978 грн. 70 коп.

В іншій частині рішення Старобільського районного суду Луганської області від 26 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 14 березня 2019 року.

Головуючий Є.В. Коротенко

Судді В.А. Коновалова

ОСОБА_3