Справа № 355/264/19
Головуючий у суді першої інстанції: Коваленко К.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В.,

суддів Оніщука М.І., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Кибукевич О.Є.

розглянувши в письмовому провадженні в м. Києві апеляційну скаргу Крилової Олени Леонідівни, поданої в інтересах Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», на рішення Баришівського районного суду Київської області від 01 липня 2019 року, ухваленого у складі судді Коваленко К.В., у цивільній справі № 355/264/19 за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Зазначило, що між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 20 січня 2011 року був укладений кредитний договір № б/н. Відповідно до умов договору відповідачка отримала кредит в розмірі 2 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Посилаючись на те, що відповідачка не виконує свої зобов`язання, АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з неї заборгованість, яка станом на 17 січня 2019 року становить 11 684,80 грн., з яких: 1 125,88 грн. - тіло кредиту, 1 426,32 грн. - проценти, 8 099,99 грн. - пеня, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 532,61 грн. - штраф (процентна складова).

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 01 липня 2019 року відмовлено в позові АТ КБ «ПриватБанк».

Не погоджуючись з вказаним рішенням Баришівського районного суду Київської області від 01 липня 2019 року, Крилова О.Л., яка діє в інтересах АТ КБ «ПриватБанк», подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Вважає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні позову за недоведеністю, пославшись на те, що Умови та правила надання банківських послуг не містять підпису відповідачки. Факт укладення кредитного договору та отримання кредиту на платіжну картку підтверджується заявою відповідачки про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. ОСОБА_2 не оспорювала укладення нею кредитного договору, користувалася кредитом та сплачували проценти та неустойку.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України справа призначена до розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи за наявними в матеріалах справи документами.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 20 січня 2011 року ОСОБА_2 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк», в якій зазначено, що вона разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг (а.с. 13).

Відмовляючи в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність позивачем заявлених вимог.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування вказаного рішення суду першої інстанції.

Згідно зі ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Заявляючи позовні вимоги, АТ КБ «ПриватБанк» посилалося на те, що 20 січня 2011 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до якого, відповідачка отримала кредит в розмірі 2 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом з видачею кредитної картки.

На підтвердження умов договору АТ КБ «ПриватБанк» надало суду копію анкети-заяви ОСОБА_2 від 20 січня 2011 року, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розрахунок заборгованості.

Разом з тим, вказані документи не підтверджують погодження сторонами умов кредитування.

Як вбачається з матеріалів справи, ані витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», ані витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису ОСОБА_2

Анкета-заява містить лише анкетні дані відповідачки, її контактну інформацію. Заява не містить даних про умови кредитування.

В Анкеті-заяві відсутня відмітка про те, що ОСОБА_2 отримала пам`ятку клієнта, в тому числі, Тарифи і основні умови обслуговування і кредитування та ознайомилася з їх змістом під підпис, а також відсутня відмітка яку саме картку вона просила видати.

03 липня 2019 року Великою Палатою Верховного Суду було ухвалено постанову в аналогічній справі за позовом ПАТ «КБ «ПриватБанк» до фізичної особи про стягнення заборгованості за картковим кредитом (справа №342/180/17).

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Заява-анкета позичальника не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

В цій же постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що за відсутності належних та допустимих доказів погодження умов договору, АТ «КБ «ПриватБанк» має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Відповідно, у АТ КБ «ПриватБанк» відсутнє право на нарахування процентів та неустойки за договором кредиту.

Також, як вбачається з наданих позивачем розрахунків, ОСОБА_2 частково вносила кошти, які зараховувалися банком в рахунок погашення боргу та процентів.

Оскільки АТ КБ «ПриватБанк» не мало права нараховувати проценти за визначеною ним ставкою, сума сплачених процентів має враховуватися при визначенні суми заборгованості за кредитом, яка підлягає поверненню АТ КБ «ПриватБанк».

До позовної заяви АТ КБ «ПриватБанк» надало два розрахунки заборгованості - станом на 31 липня 2016 року та станом на 17 січня 2019 року. Відповідно до розрахунку станом на 31 липня 2016 року банком в погашення процентів тільки до 31 липня 2016 року було зараховано 1607,60 грн., що перевищує суму кредиту, заявлену до стягнення - 1125,88 грн.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк».

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 268, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Крилової Олени Леонідівни , поданої в інтересах Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», залишити без задоволення.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 01 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 02 жовтня 2019 року

Суддя-доповідач

Судді