ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/907/19 Доповідач - Ходоровський М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Ходоровський М.В.

суддів - Гірський Б. О., Бершадська Г. В.,

секретаря - Панькевич Т.І.

з участю - позивача ОСОБА_1 адвоката Молинь Р.П.

представника відповідача Гнат Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Полімерна група"Терполімергаз" на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 25 червня 2019 року (головуючий суддя Грицак Р.М., повний текст рішення складено 09 липня 2019 року) у цивільній справі № 607/12175/16-ц за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Полімерна група"Тернополімергаз" про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Полімерна група «Терполімергаз» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, із урахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 65555,10 грн., а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з моменту його звільнення по день ухвалення рішення.

Позовна заява мотивована тим, що з 01 лютого 2015 року працював майстром виробництва в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Полімерна група «Терполімергаз», 26 травня 2016 року звільнений за згодою сторін. В день звільнення йому не було виплачено належні суми, що підлягали при звільненні. Виплату було проведено лише 03.06.2016 року, але не в повному обсязі. До зазначеної виплати не було включено за весь період роботи: оплату роботи у нічний час; доплату за роботу у вихідні та святкові дні; компенсацію заробітної плати за вимушений простій з вини адміністрації у липні - серпні 2015 року; оплату праці у надурочний час. Сумарна заборгованість по заробітній платі та інших обов`язкових виплатах за п`ятнадцять місяців роботи в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Полімерна група «Терполімергаз» становить 65555,10 грн. Оскільки при звільненні з роботи йому не було виплачено вчасно заробітну плату, відповідач зобов`язаний відшкодувати йому середній заробіток за час затримки розрахунку.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 25 червня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто із Товариства з обмеженою відповідальністю «Полімерна група «Терполімергаз» в користь ОСОБА_1 9524 грн. 27 коп. заборгованості по заробітній платі, 100000 грн. середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та 8008 грн. судових витрат.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Полімерна група «Терполімергаз» в користь держави 1095 грн. 24 коп. судових витрат.

В апеляційній скарзі ТзОВ «Полімерна група «Терполімергаз» просить рішення суду скасувати в частині стягнення з TOB «Полімерна група «Терполімергаз» 100000 грн. середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати

Апеляційна скарга мотивована тим, що сума остаточного розрахунку заявлено відповідачем - 65555,10 грн. не знайшла свого підтвердження під час розгляду справи, зокрема у висновку експертів за результатами проведення судово-економічної експертизи, де вказується дійсна сума, що підлягала до виплати відповідачу після звільнення, а саме - 9524 грн. 27 коп., тобто та ж сума що обрахована апелянтом. TOB «ПГ «Терполімергаз» неодноразово зверталось до ОСОБА_1 із вимогами про надання реквізитів для сплати вказаної суми як до початку розгляду справи у суді так і під час судового розгляду проте, відповідач, усвідомлюючи можливість стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з моменту звільнення по день ухвалення рішення судом, умисно здійснював затягування часу зловживаючи нормами законодавства, з метою стягнення з апелянта більшої суми, з урахуванням тривалого проміжку часу.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Відзив мотивований тим, що за положеннями статті 117 КЗпП України обов`язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Висновком експертизи №779/1090-1092/18-22 від 23.11.2018 року встановлено, що розмір середньоденного заробітку Позивача, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передували дню звільнення (26 травня 2016 року) складає 471,13 грн. Затримка розрахунку відповідача перед позивачем за період з 27 травня 2016 року по 25.06.2019 року складає 1124 дні. Відтак розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку становить 529550.12 грн (471,13x1124=529550,12) .

У судовому засіданні представник ТзОВ «Полімерна група «Терполімергаз» - Гнат Н.А. апеляційну скаргу підтримала, позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 заперечили відносно апеляційної скарги та пояснили, що рішення суду є законним, обгрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників справи, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду у повній мірі таким вимогам не відповідає.

Судом встановлено, що 2 лютого 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальність: «Полімерна група «Терполімергаз» (замовник) та громадянином ОСОБА_1 (виконавець) укладено цивільно-правову угоду - згідно якої замовник доручає виконати певний вид робіт, а виконавець бере на себе зобов`язання виконувати роботу майстра виробництва. (п. 1.2 угоди). Замовник зобов`язаний своєчасно прийняти й оплатити виконану виконавцем роботу. Документ, який підтверджує виконання робіт за цим договором є підписаний сторонами акт приймання виконаних робіт. (п. 2.1 угоди). За виконану роботу замовник сплачує виконавцеві винагороду, розмір який визначається за домовленістю сторін. Остаточна вартість виконаних робіт визначається актом. Виплата винагороди Виконавцеві замовником здійснюється на підставі акту виконаних робіт один раз на місяць (п. 2.3 угоди). 01 квітня 2015 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Полімерна група «Терполімергаз» (замовник) та громадянином ОСОБА_1 (виконавець) складено акт приймання виконаних робіт, згідно якого вбачається, що виконавцем згідно цивільно-правої угоди від 02.02.2015 року в період з 01.03.2015 року по 31.03.2015 року виконана робота майстра виробництва і вартість виконаних робіт складає 1000 грн.

23 березня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Полімерна група «Терполімергаз» (роботодавець) та фізичною особою ОСОБА_1 (працівник) укладено трудовий договір, за яким працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (п.1.1 трудового договору). Умовами вказаного трудового договору сторони погодили наступне: Працівник приймається на роботу за основним місцем роботи за посадою майстер виробництва (п. 1.4,1.5 трудового договору). Роботодавець зобов`язаний виплачувати працівнику заробітну плату згідно з умовами, зазначеними в цьому договорі (п. 2.3.1 трудового договору). У разі запровадження для працівника роботи позмінно (окремий наказ по підприємству) з підсумовуючим обліком робочого часу з обліковим періодом місяць. Час початку і закінчення роботи, вихідні дні визначаються графіками роботи (змінності), які розробляються і затверджуються роботодавцем. (п. 3.4 трудового договору). За виконання обов`язків, передбачених цим договором, працівнику встановлюється заробітна плата у розмірі 2000 грн на місяць. Виплата заробітної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством. Працівнику надається щорічна оплачувана відпустка згідно законодавства України. Працівнику можуть встановлюватися надбавки та інші заохочення за інтенсивність і високу якість роботи та інші показники діяльності. Надбавки та інші заохочення встановлюються окремим наказом директора підприємства. (п.п. 4.1-4.3 трудового договору). Строк дії трудового договору розпочинається з моменту його укладення і діє до 31.12.2015 року. Трудовий договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами. Умови цього договору можуть бути змінені тільки за згодою сторін у письмовій формі. (п. 7.1-7.2 трудового договору).

Відповідно до наказу ТОВ «Полімерна група «Терполімергаз» від 23.03.2015 року №13/01-К ОСОБА_1 прийнято на посаду майстра виробництва за умовами контракту до 31.12.2015 року з окладом 2000 грн, надбавки за роботу у нічні години у розмірі 20%.

Відповідно до наказу від 01.04.2015 року №15/01 по ТОВ «Полімерна група «Терполімергаз» затверджено штатний розпис, згідно якого посадовий оклад майстра виробництва у 2015 році встановлено у розмірі 2000 грн.

Наказом ТОВ «ПГ «Терполімергаз» від 12.01.2016 р. №01/1 по TOB «Полімерна група «Терполімергаз» затверджено штатний розпис, згідно якого посадовий оклад майстра виробництва у 2016 році встановлено у розмірі 6000 грн.

26 травня 2016 року на підставі п.1 ст.36 КЗпП України (за згодою сторін) ОСОБА_1 був звільнений з ТОВ «Полімерна група «Терполімергаз» з посади майстер виробництва (наказ № 19/1-К). ОСОБА_1 в день звільнення 26 травня 2016 року працював, проте за трудовою книжкою та виплатою всіх сум, що належать йому від підприємства звернувся лише 03 червня 2016 року та в цей день менеджер із адміністративної діяльності видала ОСОБА_1 його трудову книжку, про що свідчить запис в Книзі Обліку руху трудових книжок ТОВ «Полімерна група «Терполімергаз» під № 115, також у вказану дату головним бухгалтером проведено остаточний розрахунок із позивачем із виплатою обов`язкових при звільненні сум в розмірі 5298,95 грн.

Встановлено, що за клопотанням позивача ухвалою суду від 13.07.2018 року призначено судову економічну експертизу. 23.11.2018 року експертами ТВ КНДІСЕ С.Є. Згуровською, В.Р., Дуда складено Висновок судово-економічної експертизи №779/1090-1092/18-22, згідно якого заборгованість по заробітній платі ТОВ «ПГ «Терполімергаз» перед ОСОБА_1 за період з 23.03.2015 року по 26.05.2016 року з урахуванням індексів інфляції складає 9524,27 грн. Допитана в судовому засідання експерт ОСОБА_3 підтримала складений нею висновок судово-економічної експертизи №779/1090-1092/18-22 та суду пояснила, що розрахунки проводилися по наявних у матеріалах документах. Розрахунки проведені виходячи з посадового окладу в 2015 році 2000 грн. та 6000 грн. у 2016 році.

Висновком експертизи №779/1090-1092/18-22 від 23.11.2018 року встановлено, що розмір середньоденного заробітку ОСОБА_1 , виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передували дню звільнення (26 травня 2016 року) складає 471,13 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі, а саме стягуючи з відповідача в користь позивача заробітну плату в сумі 9524,27 грн., суд першої інстанції вважав, що саме зазначену суму коштів відповідачем не виплачено позивачу при звільненні з роботи.

Рішення суду в цій частині не оскаржується, а від так не переглядається.

Постановляючи рішення про стягнення з відповідача в користь позивача 100000 грн. за час затримки виплати заробітної плати а не 529550,12 грн., суд першої інстанції виходив із принципу співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Повністю з таким висновком суду погодитись не можна, оскільки він грунтується на неповно з"ясованих обставинах справи, зроблений з порушенням цього принципу співмірності.

За змістом статті 13ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Встановлено, що затримка розрахунку відповідача перед позивачем за період з 27 травня 2016 року по 25.06.2019 року складає 1124 дні., відтак розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку становить 529550,12 грн (471,13х1124=529550,12).

Приписами ст. 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом, громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 Кодексу законів про працю України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлено трудову книжку і провести з ним розрахунки в строки, передбачені цим кодексом.

Згідно ч.1 ст. 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, за положеннями статті 117 КЗпП України обов`язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства. В постанові від 27 березня 2013 року по справі №6-15цс13 Верховний Суд України дійшов висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в статті 117 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору.

Установивши при розгляді справи про стягнення середньої заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, або в разі його відсутності в цей день наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності. У разі не проведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь працівника або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.

Суд може зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, за таких умов: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, як належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу.

Зазначений висновок міститься в постановах Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року по справі № 6-113цс16 та від 13 березня 2017 року по справі № 6-259цс17.

Вищезазначено, що вимоги позивача полягали у стягненні заборгованості по заробітній платі в розмірі 65555,10 грн., а згідно рішення суду, з чим сторони погодилися і яке у цій частині набрало законної сили, стягнуто 9524,27 грн. Отже позов в цій частині задоволено на 14.52%.

Виходячи із принципу співмірності розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку становитиме 76890 грн.(529550,12 грн. *14.52%.:100).

Таким чином, рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід змінити а саме, замість присуджених 100000 грн. стягнути 76890 грн.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи в апеляційній скарзі про те, що TOB «ПГ «Терполімергаз» неодноразово зверталось до ОСОБА_1 із вимогами про надання реквізитів для сплати заборгованості по заробітній платі як до початку розгляду справи у суді так і під час судового розгляду, проте, відповідач умисно здійснював затягування часу, є безпідставні, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами.

Керуючись ст. ст. 35 ч.1, 259 ч.1.2.8, 374 ч.1 п.2, 376, 381 ч.1,3, 382 - 384, 389 ч.1 п. 2, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Полімерна група"Терполімергаз" задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 25 червня 2019 року в частині стягнення із Товариства з обмеженою відповідальністю «Полімерна група «Терполімергаз» в користь ОСОБА_1 100000 грн. середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та в користь держави 1095 грн. 24 коп. судових витрат змінити - стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Полімерна група «Терполімергаз» в користь ОСОБА_1 76890,67 грн. середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та в користь держави 864,14 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07 жовтня 2019 року.

Головуючий -

Судді -