Номер провадження 2/225/1032/2019
Єдиний унікальний номер судової справи225/5240/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" жовтня 2019 р. м. Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Скиба М.М.,

за участю

секретаря судового засідання Солодкої Є.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Дзержинського міського суду Донецької області цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовною заявою представника позивача - адвоката Бойко Максима Геннадійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування вимог зазначено, що ОСОБА_1 на параві приватної власності належить житлова квартира АДРЕСА_1 . Зазначену житлову квартиру позивач придбав у власність за договором купівлі-продажу квартири, укладеним 10.07.2019 року у приватного нотаріуса Торецького міського нотаріального округу між позивачем, як покупцем, та ОСОБА_5 , який діяв на підставі нотаріально посвідченої довіреності в інтересах відповідачів, як продавців житлової квартири. З моменту придбання житлової квартири у власність позивач вільно і безперешкодно користується нею, при цьому у нього жодного разу не виникали спірні ситуації з приводу реалізації його права власності на житлову квартиру, будь-яких претензій щодо самої квартири йому також ніколи не надходили від будь-кого, у тому числі від самих відповідачів, як попередніх власників цієї житлової квартири. Нещодавно з`ясувалось, що в придбаній позивачем у власність житловій квартирі продовжують рахуватися зареєстрованими відповідачі. Однак, відповідачі вже тривалий час мешкають на території Російської Федерації, куди переїхали на постійне проживання. З наведених підстав позивач ставить питання про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Позивач, його представник в судове засідання не з`явилися, надавши письмову заяву, в якій просили розглянути справу без їх участі, заявлені вимоги підтримують повністю, наполягають на їх задоволенні.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились, надали нотаріально посвідчені заяви від 27.07.2019 року, в яких зазначили, що просять розглянути справу без їх участі та повністю визнають заявлені позовні вимоги.

Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини, які регулюються Цивільним кодексом України, Житловим кодексом.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до договору купівлі продажу квартири від 10.07.2019 року позивачу по справі ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира квартира АДРЕСА_1 . Зазначену квартиру позивач придбав у відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 через ОСОБА_5 , який діяв на підставі нотаріально посвідченої довіреності в їх інтересах (а.с.12). Вищезазначений факт також підтверджений витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №173240062 від 10.07.2019 року (а.с.13).

Згідно листа Військово-цивільної адміністрації м.Торецьк Донецької області №2034/02-1.15 від 07.08.2019 року відповідачі по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 , тобто за адресою позивача по справі (а.с.17).

З акту про фактичне проживання (не проживання) особи №б/н від 25.07.2019 року, засвідченого провідним спеціалістом ВЦА м.Торецьк Донецької області Домбровською Н.М., вбачається, що ОСОБА_2 та його дружина ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 починаючи з вересня 2014 року фактично не проживають за зазначеною адресою, виїхали на постійне місце проживання до РФ, де безперервно мешкають дотепер 10.07.2019 року. Через представника вони продали належну їм квартиру ОСОБА_1 (а.с.18).

З огляду на це, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь який час.

Саме таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі 6-709цс16.

Судом з`ясовано той факт, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 попередні власники квартири, які не мають родинних зв`язків з позивачем, понад 1 рік за місцем реєстрації не проживають.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 , який діє в інтересах позивача по справі ОСОБА_1 , який є власником квартири, правомірно звернувся до суду з позовом про усунення порушень права власності позивача шляхом визнання відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування жилим приміщенням, оскільки вони не є членом його сім`ї та не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з позивачем по справі і не ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми доказами є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеність перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги повністю доведеними, тому такими, що підлягають задоволенню.

Позивач не ставить питання про стягнення з відповідача судового збору, сплаченого при зверненні до суду, тому суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 263 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_4 (місце роботи: АДРЕСА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_4 ) до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право на користування житловою квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо воно не проголошувалося з дати складання повного його тексту, у порядку, передбаченому підпунктом 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03.10.2017 року.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя М.М. Скиба