Справа № 128/2439/16-ц
Провадження № 22-ц/801/448/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2019 рокуСправа № 128/2439/16-цм. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивіль-них справах:

судді-доповідача ОСОБА_2,

суддів Рибчинського В.П., Голоти Л.О.,

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_3, скаржниці, позивачки ОСОБА_4, її представників ОСОБА_5, адвоката ОСОБА_6, відповідачки ОСОБА_7, її представника адвоката ОСОБА_8, розгля-нувши за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощено-го позовного провадження, у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_4 до ОСОБА_7

про усунення від права на спадкування за законом,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Він-ницького районного суду Вінницької області від 25 жовтня 2018 року, ухвалене у приміщенні суду у м. Вінниці за головування судді Саєнко О.Б., повний текст якого складений 26 жовтня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

22 червня 2016 року ОСОБА_4 звернулася у Вінницький районний суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_7 про усунення від права на спадкування за законом. Позов мотивований тим, що 26 грудня 2015 року по-мер рідний брат позивачки ОСОБА_9. Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спо-рудами і земельну ділянку, що знаходяться по вул. Фабріціуса, № 40 в м. Він-ниці. В установленому порядку ОСОБА_4 звернулася із заявою до Пер-шої вінницької державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті брата. Також до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщи-ни звернулася донька померлого відповідачка ОСОБА_7 15 грудня 2006 року брат позивачки розірвав шлюб зі своєю дружиною ОСОБА_10, матірю відповідачки, після чого остання з дочкою ОСОБА_7 переїхали та проживали окремо. Спадкодавець мав тяжку хворобу, яка не давала йому можливості само-стійно вести домогосподарство, він потребував постійного стороннього догля-ду, у встановленому законом порядку був визнаний інвалідом ІІ групи безстро-ково. Відповідачка як дочка мала можливість надавати своєму батьку допомогу, піклуватися про нього, навідувати, однак участі в цьому не брала, не бажала йо-му допомагати, не хотіла з ним проживати і його забирати до себе, чим вира-зила свою байдужість до рідного батька. Як рідна сестра ОСОБА_4 зму-шена була піклуватися про брата, здійснювати повязані з цим матеріальні вит-рати, піклуватися про стан його здоровя, підтримувати порядок у будинку, проводити ремонтні роботи. Власним коштом позивачка здійснила поховання ОСОБА_9 Відповідачка жодної участі у витратах не брала. За таких об-ставин ОСОБА_4 просила усунути спадкоємицю ОСОБА_7 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_9 ( т. 1, а. с. 2-4 ).

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 25 жовтня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено ( т. 1. а. с. 232, 234-236 ).

Не погоджуючись з ухваленим судом першої інстанції рішенням, ОСОБА_11 оскаржує його в апеляційному порядку, просила поновити їй строк на апеляційне оскарження, оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове рішен-ня про задоволення її позову. Скаржниця вважає оскаржуване рішення ухвале-ним за неповного дослідження усіх доказів, з порушенням норм матеріального та процесуального права ( т. 1, а. с. 242-246 ).

13 лютого 2019 року до апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_7 на апеляційну скаргу, де вона зазначає, що суд першої інстанції вірно та законно оцінив докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалися на всебічно-му повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні за наявності у справі. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4, на думку відповідачки, є незаконними, надуманими та необґрунтованими. ОСОБА_7 стверджує, що свідки обох сторін у справі не підтвердили безпорадного стану спадкодавця та його потреби у сторонній допомозі. Не надала таких доказів і позивачка. По-мерлий ОСОБА_9 хоч і мав серцеву хворобу та групу інвалідності, проте самостійно вів домашнє господарство та соціальне життя.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення та заперечення на апеля-ційну скаргу сторін у справі, їхніх представників, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши в сукупності наявні в ній докази, перевіривши законність, об-ґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апе-ляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задо-воленню не підлягає.

Згідно з нормами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрун-туватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Закон-ним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з до-триманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Судом першої інстанції встановлено та не оспорюється учасниками справи, що 26 грудня 2015 року помер ОСОБА_9 ( т. 1, а. с.30 ). Після його смерті відкрилася спадщина за законом на земельну ділянку, що на-лежала померлому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 525163, кадастровий номер :01:029:0132, та на будинок з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами по вул. Фаб-ріціуса, № 40 в м. Вінниці, належний спадкодавцю на праві власності відпо-відно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, свідоцтва про право власності за законом та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ( т. 1, а. с. 19-21, 24 ).

Спадкоємицею першої черги за законом після смерті ОСОБА_9 є його донька відповідачка ОСОБА_7, яка спадщину прийняла належним чином, звернувшись до нотаріальної контори у шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини ( т. 1, а. с.78 ). Інших спадкоємців першої черги за зако-ном, або спадкоємців за заповітом після смерті ОСОБА_9 немає.

Спадкоємцем другої черги за законом після смерті ОСОБА_9 є його рідна сестра позивачка ОСОБА_4, про що свідчать витяги з Державного реєстру актів цивільного стану ( т. 1, а. с. 12-14), яка належним чином прийняла спадщину, звернувшись до нотаріальної контори у шестимісячний строк із зая-вою про прийняття спадщини ( т. 1, а. с. 71 ). Згідно довідки Комунального під-приємства «Комбінат комунальних підприємств» від 30 травня 2016 року № 72 ОСОБА_4 за власний рахунок здійснила поховання померлого ОСОБА_9, послуги по похованню замовляла в КП «Комбінат комунальних підпри-ємств» 27 грудня 2015 року, що також підтверджується товарним чеком від 30 травня 2016 року, рахунком-замовленням від 27 грудня 2015 року № 2950, на-кладною від 28 квітня 2016 року ( т. 1, а. с. 7-10 ). Відповідно до довідки, ви-даної Управлінням пенсійного фонду в м. Вінниця від 27 травня 2016 року № 1499 ОСОБА_4 отримала допомогу на поховання ОСОБА_9 у сумі 4178,98 гривень ( т. 1, а. с. 11 ).

Спадкодавець ОСОБА_9 був особою з інвалідністю другої групи за-гального захворювання, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК ( т. 1, а. с. 27 ), мав захворювання серця, що підтверджується копіями медичних документів ( т. 1, а. с. 85-96 ). Згідно листа Комунального закладу «Центр пер-винної медико-санітарної допомоги № 1» від 10 серпня 2017 року № 735 помер-лий ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживав ІНФОРМАЦІЯ_2, був особою, яка має інвалідність II групи загального захворювання, помер 26 грудня 2015 року. Згідно записів в амбулаторній карті за формою 025 ОСОБА_9 сторонньої допомоги в період з 01 січня 2013 року по 26 грудня 2015 року не потребував, самостійно відвідував лікаря, кон-сультації, обстеження. Відповідно записів у медичній документації в цей же пе-ріод у безпорадному стані не перебував ( т. 1, а. с. 182 ).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, суд першої інстанції, керуючись нормами статті 1224 ЦК України, виходив з тих умов, з якими зако-нодавство повязує усунення від права на спадкування. Такі умови не можуть ґрунтуватися чи повязуватися виключно з похилим віком за відсутності інших умов та обставин, зокрема, безпорадного стану. Відсутність участі відповідачки у витратах на поховання спадкодавця за змістом частини пятої статті 1224 ЦК України не вважається ухиленням відповідачки від надання допомоги спадко-давцеві, який через похилий вік і тяжку хворобу перебував у безпорадному ста-ні. Згідно оскаржуваного судового рішення позивачкою не надано доказів, що спадкодавець у звязку з віком та хворобою висловлював прохання або бажання про надання допомоги донькою, а спадкоємиця донька свідомо від її надання ухилялася. Тобто, факту навмисного ухилення спадкоємиці від надання допо-моги безпорадному спадкодавцю не доведено. Згідно показань допитаних су-дом свідків ОСОБА_9 до дня своєї смерті у безпорадному стані не перебу-вав. Як наслідок, за відсутності доказів перебування спадкодавця ОСОБА_9 через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво у безпорадному стані та ухилення відповідачки від участі у догляді за хворим батьком, суд дійшов вис-новку про необхідність відмови у задоволенні позову.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, скаржниця зазначає, що судом не досліджені докази у справі, зокрема, не викладені в оскаржуваному рішенні усі показання допитаних свідків та мотиви суду щодо прийняття чи відхилення їх пояснень, а також відмовлено у призначенні посмертної судово-медичної експертизи, що загалом впливає на правильність встановлення обставин та до-слідження доказів безпорадності спадкодавця. Судом не надано оцінки доказам отримання ОСОБА_9 допомоги від Вінницької міської ради, що підтвер-джує необхідність в отриманні матеріальної допомоги.

Однак з такими доводами апеляційної скарги колегія суддів погодитися не може з огляду на наступне.

Відповідно до положень частини пятої статті 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встанов-лено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похи-лий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Враховуючи зміст вказаної норми закону, розяснення, надані судам у пункті щостому По-станови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», слід зробити системний та логіч-ний висновок про те, що правило частини пятої статті 1224 ЦК України стосу-ється усіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобовязані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього до-гляду, допомоги та піклування.

Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування по-винен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця у безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво, потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допо-моги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обовязку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилен-ня, повязане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обовязок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чи-ном, ухилення характеризується умисною формою вини.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спад-кування відповідно до частини пятої статті 1224 ЦК України має значення су-купність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця у безпорадному стані; по-треба спадкодавця у допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоє-мець може бути усунений від спадкування.

Суд першої інстанції повно та всебічно дослідивши обставини справи, пере-віривши їх доказами, які оцінені згідно вимог процесуального закону, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_4 не надала належних, до-пустимих та безспірних доказів для задоволення її вимог, що згідно статей 13, 81 ЦПК України є її процесуальним обовязком, щодо ухилення ОСОБА_7 від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреби спадкодавця ОСОБА_9 у до-помозі саме відповідачки. Крім того, належними доказами не підтверджено, що спадкодавець мав потребу у постійному, сторонньому догляді. При цьому на спростування доводів апеляційної скарги необхідно зазначити, що доказування даних обставин не може ґрунтуватися на самих лише показаннях свідків, необ-хідним є їх документальне підтвердження. Однак оскільки одночасне настання наведених вище обставин і доведеність зазначених фактів у їх сукупності не підтверджені жодними відповідними доказами, то ОСОБА_7 як спадкоємиця не може бути усунена від спадкування за законом після смерті свого батька ОСОБА_12

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції також не спростовують та фактично зводяться до незгоди скаржниці з мотивами, з яких суд виходив, вважаючи необґрунтованими вимоги позивачки, з наданою судом оцінкою зібраним у справі доказів.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» ( остаточне рішення від 17 червня 2011 року ) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведен-ня може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практи-кою, яка відображає принцип, повязаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чи-ном зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов-язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обовязок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від ха-рактеру рішення (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, Європейський суд з прав людини, від 10 лютого 2010 року). Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точ-ки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Враховуючи безспірно встановлені фактичні обставини справи, зокрема ме-дичні документи, додані до її матеріалів, показання допитаних свідків, жодний з яких не повідомив суду про перебування спадкодавця у без порадному стані, керуючись нормами статті 105 ЦПК України, яка передбачає випадки обовяз-кового призначення експертизи, суд дійшов висновку про відсутність належ-них, допустимих, достатніх доказів для задоволення позову про усунення ОСОБА_13 від права на спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_9

Оскільки висновки суду першої інстанції зроблені на підставі фактичних об-ставин справи, оскаржуване рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 25 жовтня 2018 року є законним та обґрунтованим, тому колегія суддів не знаходить підстав для його скасування на задоволення апеляційної скарги позивачки.

Частиною першою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляцій-ної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказа-ми та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апе-ляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись нормами статей 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задо-волення.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 25 жовтня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_7 про усунення від права на спадкування за законом залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, од-нак вона може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду про-тягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 06 березня 2019 року.

Суддя-доповідач: ОСОБА_2

Судді: В.П. Рибчинський

ОСОБА_14