13 березня 2019 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:
головуючого судді Майдан С.І.
при секретарі Красновському В.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Херсоні в поярдку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,
Позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що 14.05.2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 був укладений договір дарування чотирикімнатної квартири АДРЕСА_1. На момент укладення угоди в квартирі залишились зареєстрованими колишні члени сімї дарувальника, відповідача по справі. Зі слів дарувальника, дані особи припинили з власної волі сімейні стосунки із власником квартири ще 01.12.2013 року, виїхали з квартири до невідомого йому місця проживання, забрали свої особисті речі. Попередній власник квартири, ОСОБА_4, який є рідним братом чоловіка позивача, помер 08.11.2016 року. З моменту отримання квартири в дар, ОСОБА_1 не відомо місце проживання та перебування відповідачів. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були зареєстровані в квартирі як члени сімї колишнього власника нерухомого майна, припинили з власної волі користування квартирою та виїхали з неї 01.12.2013 року, будь-якого інтересу до проживання в квартирі не проявляють, комунальні платежі не сплачують, їх особисті речі в житловому приміщенні відсутні. У звязку з цим, просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_2.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 08.08.2018 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Позивач та її представник в судове засідання не зявилися, про розгляд справи повідомлені належним чином, надали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі. Надали згоду на ухвалення заочного рішення.
Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 в судове засідання не зявилися, про слухання справи повідомлялися у встановленому законом порядку, шляхом направлення судової повістки за адресою місця реєстрації відповідачів, які повернулися до суду за закінченням терміну зберігання.
Відповідно до ч.1, 3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів звязку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не зявилися в судове засідання без поважних причин.
За таких обставин, враховуючи згоду позивача на слухання справи у відсутність відповідача, суд вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст.280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 14.05.2014 року ОСОБА_1 є власником чотирикімнатної квартири АДРЕСА_3, що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №21589087 від 14.05.2014 року.
Згідно актового запису про смерть №1375, складеного 08.11.2016 року Херсонським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, ОСОБА_4 помер 07.11.2016 року.
Згідно довідки від 10.06.2018 року ОСББ «Гвардієць 51» за адресою: АДРЕСА_4 зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_3
Відповідно до ч.1 ст.319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ч.1 ст.383 Цивільного кодексу України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.
Згідно ст.391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст.150 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 не є членами сім'ї позивача та він не надавав згоди користуватися належним йому на праві власності приміщенням спірної квартири.
Отже, право користування членів сім'ї власника квартири кореспондується та є похідним від права власності на квартиру попереднього власника.
Таким чином, з моменту реєстрації договору дарування від 14.05.2014 року право власності ОСОБА_2, ОСОБА_3 припинилося, відповідно, припинилося право користування не тільки самих власників, а й усіх членів їх сім'ї, та виникло у ОСОБА_1, яка в свою чергу не надавала згоди на користування спірним жилим приміщенням зазначеної квартири відповідачам.
Враховуючи зазначене, суд вважає позов про визнання ОСОБА_2, ОСОБА_3 такими, що втратили право користування жилим приміщенням, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 81, 89, 259, 263-265, 280-282, 355 ЦПК України, ст.ст.383, 391 ЦК України, ст.150 ЖК Української РСР, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_2.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Херсонської області в порядку ст. 355 ЦПК України.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: С.І.Майдан