Постанова

Іменем України

11 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 361/8742/15-ц

провадження № 61-29739св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Ступак О. В. (суддя-доповідач),

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С.,

Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Держава Україна в особі Прокуратури Київської області, Державна казначейська служба України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 травня 2017 року у складі судді Білик Г. О. та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 19 липня 2017 року у складі колегії суддів: Кулішенка Ю. М., Ігнатченко Н. В., Суханової Є. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Держави Україна в особі Прокуратури Київської області, Державної казначейської служби України про визнання фактів порушення конституційних прав потерпілої особи правоохоронними органами при розслідуванні кримінальної справи та відшкодування моральної шкоди.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що прокурором міжрайонної Броварської прокуратури Грицаєнко Л. Р. 30 вересня 1997 року порушено кримінальну справу № 57-720 стосовно посадових осіб АТ «Українська інвестиційна компанія «Приватна справа» за статтею 143, частиною першою статті 148-8 КК України 1960 року, розслідування кримінальної справи доручено слідчому відділу Броварського РВ ГУ МВС України в Київській області. У подальшому склад злочинів був перекваліфікований на частину четверту статті 190, частину першу статті 223 КК України 2001 року. Із самого початку розслідування провадилось неефективно, а у подальшому протягом понад десяти років розслідування взагалі не здійснювалося. У матеріалах кримінальної справи є документи, датовані лише до 2013 року, за 2013-2015 роки відсутні будь-які документи, що, на думку позивача, свідчить про бездіяльність органів слідства. При цьому посилається на те, що слідство свідомо скоротило період вчинення злочинів із п`яти (1993-1997 років) до двох (1994-1995 років); а також кількість потерпілих із мільйона до 37 тисяч осіб; основний підозрюваний ОСОБА_2 лише один раз викликався на допит до слідчого, хоча його місце знаходження було відоме і слідчому органу і прокуратурі. Вважає, що прийняті слідчим органом постанови є незаконними. Слідчі неодноразово закривали провадження у кримінальній справі чи зупиняли її розслідування у зв`язку із невстановленням осіб, які вчинили злочин, не повідомивши про це потерпілих.

Жодних повідомлень від слідчих органів і від прокуратури він, як потерпілий, не отримував. Вважає, що внаслідок недбалості і неналежного розслідування кримінальної справи та внаслідок неналежного контролю за досудовим розслідуванням кримінальної справи прокуратурою, його права як потерпілого від злочину порушені, що завдало йому моральної шкоди, яка полягає в душевних стражданнях, які він зазнав у зв`язку з неповагою правоохоронних органів і прокуратури до його конституційних прав; постійних стресів, які спровокували погіршення здоров`я та значних грошових витрат на придбання ліків.

Посилаючись на викладене, позивач, з урахуванням уточнених вимог, просив визнати факти порушення конституційних прав державними правоохоронними органами при провадженні кримінальної справи та стягнути на його користь компенсацію за моральну шкоду з прокуратури Київської області у розмірі 60 000,00 грн.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 травня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із необґрунтованості і недоведеності позовних вимог. ОСОБА_1 не надано доказів на підтвердження того, що саме діями відповідачів порушені його права, а шкоду завдано йому діями (бездіяльністю) відповідача, а також, що існує причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача і шкодою, яка, за твердженням позивача, йому завдана.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 19 липня 2017року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що розслідування кримінальної справи триває та позивач має статус потерпілого. При розгляді цивільної справи суд не може перебирати на себе повноважень слідчого судді з приводу визначення наявності неправомірності в діях чи бездіяльності як слідчого або слідчого органу, так і прокуратури чи конкретної посадової особи прокуратури.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників

У серпні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 19 липня 2017 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення його позову не передаючи справу на новий розгляд, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вказує на те, що апеляційний суд для своїх висновків в ухвалі не побажав врахувати фактів порушення законів, службових обов`язків, бездіяльності та порушення його прав державними правоохоронними органами протягом вказаного терміну провадження (досудового слідства) кримінальної справи. Судом і правоохоронними органами здійснене виняткове порушення закону і його прав як громадянина правової держави, вони не могли не знати, що таємно, закриваючи кримінальну справу, порушують норми Конституції України. Майже за двадцять років розслідування кримінальної справи, невиконання слідчими і прокурорами своїх професійних обов`язків, фальсифікація законів і документів, бездіяльність та саботаж у розшуку шахраїв, відсутність сприяння у поверненні йому вкрадених шахраями коштів дає право звинуватити державні правоохоронні органи у порушенні його конституційних прав.

У вересні 2017 року Прокуратура Київської області подала заперечення на касаційну скаргу, у яких зазначила, що право на звернення до суду з позовом на підставі статті 1177 ЦК України виникає, якщо кримінальну справу закрито у зв`язку із спливом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що останню постанову слідчого про закриття кримінального провадження від 26 січня 2016 року скасовано постановою прокурора Броварської місцевої прокуратури від 01 лютого 2017 року і на цей час розслідування кримінального провадження, в якому позивач має статус потерпілого, триває.

У червні 2019 року ОСОБА_1 подав заяву про те, на що суду касаційної інстанції необхідно звернути увагу при перегляді цієї справи.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу та надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано указану справу до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 18 липня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

За змістом статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Судом встановлено, що 30 вересня 1997 року прокурором Броварського району Київської області Грицаєнко Л. Р. порушена кримінальна справа № 57-720 за ознаками злочинів, передбачених частиною першою статті 148-8, статтею 143 КК України 1960 року за фактами порушення порядку випуску (емісії) та обігу цінних паперів і шахрайства службовими особами АТ «Українська інвестиційна компанія «Приватна справа».

01 лютого 2003 року слідчим СВ Броварського РВ ГУ МВС України в Київській області Дяченко Р. Д . склад злочинів перекваліфіковано на статтю 190, частину першу статті 223 КК України у редакції 2001 року, як шахрайство, вчинене повторно, в особливо великих розмірах, організованою групою.

30 грудня 2003 року кримінальна справа слідчим СВ Броварського РВ ГУ МВС України в Київській області Піхотним М. Д. закрита за відсутністю в діях службових осіб АТ «Українська інвестиційна компанія «Приватна справа» складу зазначених злочинів.

Прокурором Київської області постанову про закриття кримінальної справи 19 квітня 2004 року скасовано.

30 липня 2007 року начальником СВ Броварського РВ ГУ МВС України в Київській області Тимощуком М. В. розслідування кримінальної справи зупинено на підставі пункту 3 частини першої статті 206 КПК України у зв`язку з невстановленням осіб, які вчинили злочин.

02 липня 2010 року заступником Броварського міжрайонного прокурора Київської області Бургелою О. В. скасовано постанову про зупинення кримінальної справи та направлено до Броварського МВ ГУ МВС України в Київській області для організації подальшого досудового слідства.

Згідно з листом від 14 грудня 2010 року заступника Броварського міжрайонного прокурора Київської області, вивченням кримінальної справи № 57-720 за фактом порушення порядку випуску та обігу цінних паперів та шахрайства за ознаками злочину, передбаченого частиною першою статті 148-8 та статтею 143 КК України (у редакції 1960 року) у Броварській міжрайонній прокуратурі Київської області встановлено, що досудове слідство у справі проводиться тривалий час та зводиться до формального надання запитів, вказівки Броварської міжрайонної прокуратури до теперішнього часу не виконані, а тому 14 грудня 2010 року за неналежне виконання службових обов`язків щодо начальника СВ Броварського МВ ГУМВС України Київської області Водолажченка В. М. порушено дисциплінарне провадження.

10 лютого 2011 року кримінальну справу прийнято до провадження слідчим СВ Броварського МВ ГУ МВС України в Київській області Лукіяновою М. Д., яка 05 травня 2011 року за результатами розслідування вказаної кримінальної справи винесла постанову, погоджену заступником Броварського міжрайонного прокурора Київської області, про направлення справи до суду для вирішення питання про її закриття за закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 червня 2011 року на підставі цієї постанови закрито справу за закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 18 квітня 2012 року постанову Броварського міськрайонного суду Київської області скасовано.

Постановою слідчого СВ Броварського РВ ГУ МВС України від 05 травня 2012 року, погодженою прокурором, кримінальну справу № 57-720 передано до суду для її закриття за давністю притягнення до кримінальної відповідальності.

Згідно з постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 травня 2012 року відмовлено у закритті кримінальної справи № 57-720, а кримінальну справу направлено для проведення подальшого розслідування.

Постановою слідчого СВ Броварського РВ ГУ МВС України у Київській області від 02 липня 2012 року, погоджену заступником Броварського міжрайонного прокурора Київської області, кримінальну справу № 57-720 передано до суду для її закриття за давністю притягнення до кримінальної відповідальності.

Постановою від 01 серпня 2012 року Броварський міськрайонний суд Київської області розглянув постанову про закриття кримінальної справи № 57-720, і відмовив у її закритті, справу повернув прокурору для організації додаткового розслідування.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 14 листопада 2012 року залишено без задоволення апеляційну скаргу прокурора Мельниченка О. Ю. на постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 серпня 2012 року.

У зв`язку з набранням чинності у 2012 році нового Кримінального процесуального кодексу України, кримінальна справа 13 січня 2013 року внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань за реєстраційним № 0000477.

Постановою слідчого СВ Броварського МВ ГУ МВС України в Київській області Ярмачка А. С. від 26 січня 2016 року закрито кримінальне провадження № 0000477 на підставі пункту 2 частини першої статті 284 КПК України у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Постановою прокурора Броварської місцевої прокуратури Київської області від 01 лютого 2017 року скасовано постанову слідчого СВ Броварського МВ ГУ МВС України в Київській області Ярмачка А. С. від 26 січня 2016 року про закриття кримінального провадження № 0000477, матеріали кримінального провадження направлені начальнику СВ Броварського ВП ГУНП в Київській області для організації проведення досудового розслідування.

Ухвалою слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 лютого 2017 року скаргу ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 на бездіяльність службових осіб Броварської місцевої прокуратури Київської області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР задоволено, зобов`язано службову особу Броварської місцевої прокуратури Київської області внести відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 про вчинення керівником АТ «Українська інвестиційна компанія «Приватна справа» ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 190 КК України, та направити матеріали до Броварського ВП ГУНП в Київській області для проведення досудового розслідування.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2014 року залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 12 березня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 , а також ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 до Броварської міжрайонної прокуратури Київської області, слідчого відділу Броварського РВ ГУ МВС України у Київській області, третя особа - Державна скарбниця України у Київській області, про відшкодування матеріальних збитків, завданих кримінальними діями невстановлених осіб, відмовлено. Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив із недоведеності та необґрунтованості позовних вимог і відсутності законних підстав для його задоволення.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 31 січня 2015 року задоволено позов ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_9 до Броварської міжрайонної прокуратури Київської області, слідчого відділу Броварського МВ ГУ МВС України в Київській області з обслуговування м. Бровари та Броварського району, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України в Київській області, про визнання фактів порушення конституційних прав потерпілих осіб державними правоохоронними органами при розслідуванні кримінальної справи та відшкодування моральної шкоди. Головне управління Державної казначейської служби України в Київській області за рахунок коштів державного бюджету зобов`язано здійснити на користь позивачів, в тому числі на користь ОСОБА_1 , виплату в розмірі по 5 000,00 грн кожному в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 21 травня 2015 року рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 31 січня 2015 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким у позові відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої йому правоохоронними органами та органами прокуратури неефективним розслідуванням злочину, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що право на звернення до суду з позовом на підставі статті 1177 ЦК України виникає, якщо кримінальну справу закрито у зв`язку із спливом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Разом із тим Верховний Суд не погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій з огляду на таке.

Нормативно-правове обґрунтування

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормою статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Так, статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Таким чином, ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Разом із тим відповідно до статті 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом.

Отже, підстави відшкодування шкоди, визначені статтями 1173, 1174, 1176 та 1177 ЦК України, є різними.

Згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи суд має самостійно, виходячи із підстав позову, тобто фактичних обставин, встановити характер спірних правовідносин та застосувати відповідну норму права.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Таким чином, суди, відмовляючи у задоволенні позову у зв`язку з недоведеністю позивачем своїх вимог та відсутності підстав для застосування до спірних правовідносин положень статті 1177 ЦК України, не звернули уваги на те, чим обґрунтовані позовні вимоги ОСОБА_1 .

У своїй позовній заяві про відшкодування шкоди ОСОБА_1 вказує на те, що починаючи з 1997 року, тобто станом на день звернення до суду із цим позовом протягом 18 років, правоохоронні органи та прокуратура, на яких державою покладені функції з розкриття злочинів, не вчиняли дій, спрямованих на встановлення та притягнення осіб до кримінальної відповідальності. Тривалість слідства, зупинення та закриття кримінального провадження протягом 18 років та бездіяльність правоохоронних органів у своїй сукупності свідчить про те, що цими державними органами порушені його основоположні права і свободи, а тому він має право на відшкодування шкоди, завданої бездіяльністю прокуратури, тобто тривалістю слідства, невжиттям заходів щодо розкриття злочину.

Судам належало розмежувати підстави застосування статей 1174 та 1177 ЦК України та застосувати до спірних правовідносин норму матеріального права, яка їх регулює, виходячи із характеру правовідносин, що склалися між сторонамипредмета спору та його обґрунтування, а саме здійснення відповідачем незаконної бездіяльності щодо позивача при здійсненні своїх повноважень.

Суди помилково визначили підставу позову: позивач не визначив підставою позову незаконне притягнення його до кримінальної відповідальності, не посилався на необхідність відшкодування шкоди, завданої злочином, а стверджував про наявність у нього немайнових втрат у зв`язку з протиправною бездіяльністю органу держави через неналежне виконання покладених на нього обов`язків.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 вказував на те, що внаслідок протиправного діяння відповідача, яке проявляється у неналежному виконанні посадовими особами прокуратури покладених на них службових обов`язків, йому завдано моральних страждань та втрат немайнового характеру. А тому, суди попередніх інстанцій, вирішуючи спір, помилково застосували до спірних правовідносин положення статті 1177 ЦК України, оскільки позивач не просив відшкодувати йому шкоду, яку він зазнав внаслідок вчиненого злочину, який розслідується щодо АТ «Українська інвестиційна компанія «Приватна справа».

З огляду на зазначене, для правильного вирішення справи судам необхідно було визначитися з нормою матеріального права, яка підлягає застосуванню, виходячи з позовних вимог ОСОБА_1 , предмета спору та їх обґрунтування, оскільки визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Судами при розгляді позову, поданого ОСОБА_1 з підстав завдання шкоди бездіяльністю прокуратури щодо розкриття злочину, від якого він є потерпілим, надана неналежна оцінка доводам сторін у сукупності з наявними у справі доказами, висновки судів не відповідають обставинам справи, судами неправильно визначено характер спірних правовідносин і застосовано правові норми, що їх не регулюють, а отже, під час нового розгляду справи суду першої інстанції необхідно встановити наявність фактів завдання шкоди, протиправності дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною дією чи бездіяльністю і негативними наслідками.

Без надання оцінки судом першої інстанції вказаним обставинам ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

За приписами частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що наявні підстави для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій та передачі справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 19 липня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

Г. І. Усик