Постанова

Іменем України

02 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 350/36/17

провадження № 61-34161 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Кривцової Г. В., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представники позивача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідачі: Петранківська сільська рада Рожнятівського району Івано-Франківської області, ОСОБА_4 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - на рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 27 березня 2017 року у складі судді Пулика М. В. та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 21 червня 2017 рокуу складі колегії суддів: Фединяка В. Д., Горблянського Я. Д., Малєєва А. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Петранківської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області, ОСОБА_4 про визнання дій незаконними та визнання права власності на земельну ділянку за набувальною давністю.

Позовна заява мотивована тим, що в її користуванні перебуває земельна ділянка площею 0,18 га, розташована в урочище «Вище контори» у с. Петранка Рожнятівського районуІвано-Франківської області, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства.

Вищевказаною земельною ділянкою вона разом з членами сім`ї користується протягом 21 року та сплачує земельний податок, що підтверджується відповідними квитанціями. Вона знала про існування рішення Петранківської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області від 18 березня 1995 року, яким спірну ділянку передано ОСОБА_4 у безстрокове користування для будівництва житлового будинку, проте на цій ділянці не велося жодного будівництво, а їм ніхто не забороняв обробляти землю. Для врегулювання спору вона звернулась до Петранківської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області з заявою про передачу їй у власність зазначеної земельної ділянки за набувальною давністю. У відповіді від 30 грудня 2016 року сільською радою вказано про те, що рішенням від 23 грудня 2016 року було вирішено відмовити їй у наданні зазначеної земельної ділянки у власність.

Вважала, що у зв`язку з давністю користування спірною земельною ділянкою, існують підстави для визнання за нею права власності на вказану ділянку за набувальною давністю.

З урахуванням викладеного ОСОБА_1 просила суд визнати незаконними дії Петранківської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області у частині відмови їй у наданні у власність земельної ділянки площею 0,18 га урочище «Вище контори» у с. Петранка Рожнятівського району Івано-Франківської області та визнати за нею право власності на вищевказану земельну ділянку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 27 березня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спірна земельна ділянка виділена рішенням сільської ради від 17 березня 1995 року ОСОБА_4 у безстрокове користування для будівництва житлового будинку, а 29 березня 2016 року останній надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки. Позивачка не надала належних і допустимих доказів на підтвердження того, що ця ділянка належить їй. ОСОБА_1 у позовній заяві та у судовому засіданні визнала, що будь-які документи, які підтверджують її право власності чи право користування спірною земельною ділянкою, відсутні, а з відповідною заявою до сільської ради про виділення їй спірної земельної ділянки до 2016 року вона не зверталася. У судовому засіданні ОСОБА_4 позов не визнала, зазначивши, що на її ім`я видані правовстановлюючі документи на земельну ділянку, на якій вона розпочала будівництво житлового будинку.

Обставини справи свідчать про те, що спірною ділянкою позивачка не користується з 2005 року, оскільки з цього часу постійно перебуває за кордоном, а до виїзду за кордон також не користувалася цією земельною ділянкою.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 21 червня 2017 року апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 - відхилена, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що ОСОБА_4 органом влади правомірно передано у користування спірну земельну ділянку, на якій нею розпочато будівництво, а позивачкою належними та допустимими доказами не підтверджено виникнення у нею права власності на спірну земельну ділянку за набувальною давністю.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що з 1995 року, тобто протягом 21 року, її сім`я користується спірною земельною ділянкою, обробляє її та сплачує земельний податок. Кожного року позивачка з моменту виїзду за кордон приїжджає на територію України для обробки спірної земельної ділянки. Таким чином, у позивачки виникло право власності на спірну земельну ділянку за набувальною давністю. ОСОБА_4 нічого не будує на цій земельній ділянці і не вимагала, аби позивачка її звільнила.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 350/36/17 з Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

У червні 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді-доповідачеві.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частинами першою та другою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до статті 119 ЗК України громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом.

Передача земельної ділянки у власність або у користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом.

Частиною третьою статті 10 ЦПК України 2004 року передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України 2004 року належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 59 ЦПК України 2004 року обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 212 ЦПК України 2004 року установлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Ураховуючи викладене, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшли правильного висновку про те, що ОСОБА_4 спірна земельна ділянка виділена рішенням Петранківської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області від 17 березня 1995 року у безстрокове користування для будівництва житлового будинку, а 29 березня 2016 року останній надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо цієї земельної ділянки для її відведення. Позивачкою визнано, що будь-які документи, які підтверджують право власності чи право користування спірною земельною ділянкою у неї відсутні, а з відповідною заявою до сільської ради про виділення їй спірної земельної ділянки до 2016 року вона не зверталася.

Таким чином, суди, встановивши фактичні обставини справи, від яких залежить правильність вирішення спору, дійшли вірного висновку про те, що спірною земельною ділянкою позивачка не користується з 2005 року, оскільки з цього часу постійно перебуває за кордоном, а, отже, ОСОБА_1 не підтверджено виникнення у неї права власності на земельну ділянку за набувальною давністю.

Доводи касаційної скарги про те, що з 1995 року, тобто протягом 21 року, її сім`я користується спірною земельною ділянкою, на увагу не заслуговують, так як спростовані вищевказаними встановленими судами обставинами та доказами.

Посилання касаційної скарги на те, що кожного року позивачка з моменту виїзду за кордон приїжджає на територію України для обробки спірної земельної ділянки, безпідставні, оскільки ОСОБА_1 належними та допустимими доказами не підтверджені, що є її процесуальним обов`язком (статті 10, 60 ЦПК України 2004 року).

Отже, доводи касаційної скарги висновки судів не спростовують, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 19, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 27 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 21 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова

Д. Д. Луспеник