ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2019 року м.Херсон

Номер справи: 661/71/18

Номер провадження: 22-ц/819/139/19

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого (суддя-доповідач) Ігнатенко П.Я.,

суддів: Воронцової Л.П.,

ОСОБА_1,

за участю секретаря Пісоцької Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка діє від свого імені та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 на рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 26 вересня 2018 року у складі судді Матвєєвої Н.В. у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 в інтересах якої діє ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 загальноосвітньої школи, відділу освіти Новокаховської міської ради Херсонської області про протиправну діяльність педагогічного працівника школи (службової та цивільної особи) комунального навчального закладу, органу, що виконує делеговані повноваження в галузі освіти під безпосереднім керівництвом органу управління освітою навчального закладу та зобовязання поновити порушені права позивачів, відшкодувати спричинені моральні збитки,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2018 року ОСОБА_2 подала позов від свого імені та в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_3, посилаючись на те, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 навчається у ОСОБА_5 загальноосвітній школі (далі ЗОШ) комунальному бюджетному загальноосвітньому навчальному закладі міської ради м. Нова Каховка, де соціальним педагогом працює відповідач ОСОБА_4. Школа підпорядкована відділу освіти Новокаховської міської ради та виконує покладені на неї функції представника виконавчих органів місцевого самоврядування по виконанню делегованих повноважень у наданні освітніх послуг. Позивачі зазначили, що призначення ОСОБА_4 на посаду соціального педагога школи та приховування відповідачами юридичними особами інформації про її відповідність займаній посаді і рішень, згідно яких вона займає посаду, є незаконними, внаслідок чого незаконні дії, яка вчинила соціальний педагог щодо позивачів призвели до тривалого порушення їх конституційних прав та свобод, що спричинило збитки немайнового характеру у сумі 63000 грн. і може призвести до непередбачуваних наслідків у подальшому, а дії керівних посадових осіб сприяють продовженню порушень.

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що соціальний педагог ОСОБА_4 не має відповідної освіти та не може займати вказану посаду, а відповідач-2 та відповідач-3 перешкоджають у доступі до публічної інформації щодо рівня освіти та підготовки відповідача-1. Невідповідність соціального педагога кваліфікаційним вимогам призвів до чисельних порушень прав позивачів.

Так, у позові зазначено, що 13.01.2015 року стався конфлікт між однокласницею ОСОБА_6 та позивачкою ОСОБА_7 з приводу вбрання останньої, 14.01.2015 року на уроці англійської мови рідний брат ОСОБА_6 ОСОБА_8 та ще один однокласник вчинили агресивні дії до позивача-1, їй довелось покинути робоче місце. Того ж дня під час уроку фізкультури однокласник розбив губу позивачці-1. Після чого в кабінеті соціального педагога ОСОБА_7 запропонували міряти ношені речі, які збирали для малозабезпечених сімей. 15.01.2015 року ОСОБА_2 прийшла до школи для вирішення проблеми агресивної поведінки учнів. Разом з тим, отримавши письмове звернення ОСОБА_2 про конфлікт між ОСОБА_6, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, соціальний педагог не вчинила жодних дій по його залагодженню. Отже, на думку позивачів, порушення законодавчих норм та регламентів, повязаних із службовими обовязками відповідачів 1 ,2 за негаторним принципом порушують права позивачів.

Також у позові зазначено, що ОСОБА_4 користуючись своїм статусом та зловживаючи посадовими повноваженнями 24.11.2016 року під час проведення батьківських зборів у школі повідомила непідтверджені факти, що ОСОБА_7 приходила в школу в резинових чоботах без колгот, а також про те, що у школі проходила акція і люди приносили «дуже хароші вєщі». Окрім того, соціальний педагог в той же день на батьківських зборах 24.11.2016 року вчинила публічний наклеп на ОСОБА_2 заявою на адресу останньої : «Ви не педагог, вибачте», що не є оціночним судженням, оскільки містить фактичні дані про позивача та є вершиною цинізму та аморальності. Позивач зазначає про привласнення ОСОБА_4 владних повноважень, як фактор посилення тиску.

Позивачі зазначили, що незаконне надання матеріальної допомоги ОСОБА_7 замість малозабезпечених однокласників може потягнути за собою агресивну поведінку останніх, образу і протест. Позивачі зазначають, що протиправність дій по віднесенню їх до статусу малозабезпечених доводить відсутність обовязкового ведення шкільної службової документації відповідачем1 та відповідачем2. Прийнявши незаконне рішення про розпорядження благодійними внесками (одягом), надавши їх позивачам, відповідач1 та відповідач2 одноосібно спричинили психологічний конфлікт учасників навчально-виховного процесу школи, не вели облік благодійної допомоги у звітній документації школи.

Позивачі посилаються у позові на те, що ОСОБА_4 незаконно займала посаду соціального педагога без вищої освіти та відповідної кваліфікації і атестації , що є грубим порушенням вимог до обовязкового дотримання державних стандартів освіти і є протиправним та призвело до порушення конституційних і громадянських прав і свобод ОСОБА_3 Вчинення тиску на дитину, невирішення проблем, призвели до розчарування позивачів у здатності соціального педагога представляти та захищати інтереси дітей у навчальному закладі. Як результат дитина боїться йти до школи, у неї підвищена нервовість, зниження впевненості в собі, виникнення страхів, неспокійний сон, знищено бажання отримувати знання. Позивач 1 втратила довіру та інтерес до позакласних заходів. Доказом негативного впливу дій вдповідача1 , на думку позивачів, є характеристика, складена класним керівником ОСОБА_10 12.12.2016 року про те, що ОСОБА_3 замкнута, конфліктна, нетовариська, до вчителів ставиться недовірливо, відкривається та спілкується відверто дуже рідко.

Позивачі посилаються на тривале порушення їх прав за негаторним принципом характеру поведінки та дій відповідачів; наслідки цих незаконних дій не можуть не привести до негативних наслідків. Відповідач ОСОБА_4 примусила ОСОБА_3 роздягатись, приміряти ношений одяг невідомого походження, передала ці предмети одягу без супровідної документації, чим вирішувала питання майнового характеру з малолітньою особою та тривалий час поширювала неправдиву інформацію наклепницького характеру, що містить недоведені факти.

У ОСОБА_5 загальноосвітній школі (відповідач 2) не велась документація соціальним педагогом, приховувалась публічна інформація, не врегульовано питання матеріального та соціального патронажу з метою вирішення питання агресивної поведінки дітей. На рівні педагогічного колективу не обговорювалися та не узгоджувалися педагогічні і соціальні аспекти конфлікту серед учнів, не надано письмових відповідей на запит про публічну інформацію.

20.02.2017 року позивачкою ОСОБА_2 подано запит на публічну інформацію на імя директора школи щодо працівників школи їх рівня освіти, підготовки, атестації, тощо, та повторний запит 09.11.2017 року, які не були задоволені.

02.02.2016 року ОСОБА_2 зареєструвала клопотання до відділу освіти про розгляд ситуації з метою оцінки дій соціального педагога школи, яка дала ОСОБА_7 ношений одяг невідомого походження на території школи. Відповідь: необхідно вивчити ситуацію, а тому відповідь буде надана додатково після службового розслідування.

У позові зазначено, що управління освіти -відповідач 3 проявило протиправні дії в частині допущення до незаконного перебування на посаді соціального педагога ОСОБА_4, це призвело до тривалого порушення конституційних прав позивачів на здобуття повної загальної середньої освіти у навчальних закладах, право бути повноцінними учасниками такого навчально-виховного процесу, що відповідає вимогам державного стандарту. Управління проявило бездіяльність у ненаданні публічної інформації. Внаслідок дій відповідачів позивачам завдано моральну шкоду.

Після уточнення позовні вимоги викладені в наступній редакції : «Визнати дії відповідача 3 - відділу освіти Новокаховської міської ради та відповідача 2 ОСОБА_5 загальноосвітньої школи у частині призначення та утримання на посаді з 2004 року до нинішнього часу соціального педагога школи ОСОБА_4 без наявності в неї обовязкової вищої освіти та кваліфікації соціального педагога неправомірними та такими, що внаслідок грубого порушення вимог до обовязкового дотримання державних стандартів освіти призвели до перешкоджання особі позивача 1 ОСОБА_3 у реалізації права на здобуття освіти (у частині відповідності належному рівню та якості, визначеного державними стандартами) та тривалий час завдає збитки особистим немайновим правам позивача 1 - ОСОБА_3

Визнати дії відповідача ОСОБА_4 та Відповідача ОСОБА_5 загальноосвітньої школи у частині нелегальної передачі позивачам 14 та 15 січня 2015 року під виглядом гуманітарної допомоги матеріальних цінностей, доведеними : а) публічною заявою до особи позивача 2 ОСОБА_2 : «Ваша дитина прийшла на той час на босу ногу в резинових сапогах, без колгот», «Вона прийшла в гумових чоботах, у нас тоді була акція, люди приносили дуже хароші вєщі»; б) відсутністю обовязкової належної службової документації; в) відсутністю розміщення публічної інформації; 2) у частині поширення негативної та неправдивої інформації щодо родини осіб позивачів, а саме : про їх статус малозабезпеченої родини, їх потребу отримувати матеріальну допомогу та факт отримання ними такої умисними, протиправними діями з вчиненням психологічної наруги і моральним тиском, що наносить їм особисту образу через порушення відповідачами 1,2 педагогічної етики та перевищення службових повноважень - та внаслідок чого привели до перешкоджання в реалізації гарантованих конституційних прав позивачів : а) визнання прав людини, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека; б) прав дитини: на безпечні умови життя і навчання, базових особистих свобод та інтересів; в)право на вільний розвиток своєї особистості;г) право на інформаційну недоторканість; д) право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; е) на захист від втручання в його особисте і сімейне життя; є) право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, - що призвело до збитків немайнового характеру.

Визнати дії відповідача 1 та відповідача 2 у частині нелегальної передачі вживаного одягу позивачам 14 і 15 січня 2015 року під виглядом гуманітарної допомоги з утриманням на території ОСОБА_5 ЗОШ малолітнього позивача 1 проти волі, після уроків, з вимогою знімати одяг, з приховуванням інформації про фізичний стан позивача 1 ОСОБА_3 протиправними та такими, що призвели до порушення прав і свобод позивача 2 ОСОБА_2 як законного представника, через перешкоджання у здійсненні його функцій у навчально-виховному процесі та виконанню цивільних обовязків законного представника малолітньої особи.

Визнати інформацію, поширювану публічно відповідачем 1 щодо особи позивача 2 ОСОБА_2 : «Ви, не педагог, вибачте!» - неправдивою, недоведеною, недостовірною та такою, що не відповідає дійсності.

Визнати інформацію, поширювану відповідачем 1 ОСОБА_4 щодо особи позивача 2 ОСОБА_2 : «Ви не педагог, вибачте !» - такою, що є наклепом з метою вчинення психологічного тиску на осіб позивачів 1,2 наносить особисту образу, та призводить до порушення таких конституційних та міжнародних прав позивачів 1,2 : на інформаційну недоторканість, на захист честі, гідності та ділової репутації, - що спричиняє збитки немайнового характеру та перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Покласти на відповідачів обовязок солідарно відшкодувати на користь позивачів моральну шкоду в сумі 63 000 грн. Покласти на відповідачів обовязок солідарно відшкодувати на користь позивачів сплачений ними судовий збір.

Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 26 вересня 2018 року у складі судді Матвєєвої Н.В. у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду позивачі подали апеляційну скаргу, в якій підтримали заявлені позовні вимоги та посилаються на те, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, обставини справи не досліджені, розгляд справи проводився без дотримання завдань цивільного судочинства.

На думку скаржників суд не звернув увагу, що на жодне звернення про насильство у школі позивачі не отримали жодного відгуку. Після агресивних дій стосовно ОСОБА_3 13,14 та 15 січня 2015 року та відсутності реакції з боку працівників школи, ОСОБА_2 відвідала соціального педагога та дійшла висновку про її недостатній рівень освіти та кваліфікації, яка постійно говорить жахливим суржиком, що унеможливлює виконання нею службових обовязків.

У скарзі зазначено, що ОСОБА_4 проводила бесіди із дітьми без присутності їх законних представників, що на думку скаржників є перевищенням службових повноважень.

На запити щодо освіти соціального педагога інформація не надавалась, ця інформація приховувалась.

Працівники школи незаконно передали ОСОБА_3 речі, які збиралися у школі для малозабезпечених сімей, чим намагались просто відкупитись.

Скаржники зазначають, що після нападів на ОСОБА_3 у школі, ОСОБА_2 заявою від 24.11.2016 року ініціювала виклик батьків і на зборах ОСОБА_4 намагалася поставити незручні запитання щодо подій у 2015-2016 р.р. На півслові перебила ОСОБА_2 та заявила: «Ви не педагог, вибачте!». Батько учня, якого викликали на зустріч як «учасника навчально-виховного процесу» підтримав соціального педагога, проявив нетактовність по відношенню до позивача2. Вина відповідача2 додатково обтяжується участю у подіях 2014-2015 р.р. штатного психолога , тому скаржники не погоджуються з рішенням суду в частині, де суд прийняв усне, недоведене іншими джерелами посилання відповідача1 щодо дій лише в інтересах дитини, про те, що всі звернення ОСОБА_2 завжди розглядаються і надаються консультації та відповіді, чим виправдовує видачу матеріальних цінностей дитині як домінуючу перевагу у захисті інтересів дитини над втручанням в її особисте життя, через порушення прав на захист гідності, недоторканності, приватність і право на свободу вираження поглядів.

В скарзі зазначено, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки вимоги №№2,3,5 є основними, а №№ 4,6 похідними, що суттєво вплинуло на оцінки сутності та обсягу порушених прав позивачів та порушило принцип причинно-наслідкового звязку.

Так, основна вимога 2: визнати дії відповідача2 та відповідача3 у частині призначення та утримання на посаді з 2004 року до нинішнього часу соціального педагога школи ОСОБА_4 без наявності у неї обовязкової вищої освіти та кваліфікації соціального педагога неправомірними та такими, що внаслідок грубого порушення вимог до обовязкового дотримання державних стандартів освіти призвели до перешкоджання особі позивача 1 ОСОБА_3 у реалізації права на здобуття освіти (у частині відповідності належному рівню та якості, визначеного державними стандартами) та тривалий час завдає збитки особистим немайновим правам позивача 1 - ОСОБА_3

Основна вимога, пункт 3: Визнати дії відповідача 1 та відповідача 2 у частині нелегальної передачі вживаного одягу позивачам 14 і 15 січня 2015 року під виглядом гуманітарної допомоги матеріальних цінностей доведеними : а) публічною заявою до особи позивача 2 ОСОБА_2 : «Ваша дитина прийшла на той час на босу ногу в резинових сапогах, без колгот», «Вона прийшла в гумових чоботах, у нас тоді була акція, люди приносили дуже хароші вєщі»; б) відсутністю обовязкової належної службової документації; в) відсутністю розміщення публічної інформації; 2) у частині поширення негативної та неправдивої інформації щодо родини осіб позивачів, а саме : про їх статус малозабезпеченої родини, їх потребу отримувати матеріальну допомогу та факт отримання ними такої умисними, протиправними діями з вчиненням психологічної наруги і моральним тиском, що наносить їм особисту образу через порушення відповідачами 1,2 педагогічної етики та перевищення службових повноважень та внаслідок чого привели до перешкоджання в реалізації гарантованих конституційних прав позивачів : а) визнання прав людини, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека; б) прав дитини: на безпечні умови життя і навчання, базових особистих свобод та інтересів; в)право на вільний розвиток своєї особистості; г) право на інформаційну недоторканість; д) право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; е) на захист від втручання в його особисте і сімейне життя; є) право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, - що призвело до збитків немайнового характеру.

Похідна від пункту 2 вимога пункт 4 : Визнати дії відповідача 1 та відповідача 2 у частині нелегальної передачі вживаного одягу позивачам 14 і 15 січня 2015 року під виглядом гуманітарної допомоги з утриманням на території ОСОБА_5 ЗОШ малолітнього позивача 1 проти волі, після уроків, з вимогою знімати одяг, з приховуванням інформації про фізичний стан позивача 1 ОСОБА_3 протиправними та такими, що призвели до порушення прав і свобод позивача 2 ОСОБА_2 як законного представника, через перешкоджання у здійсненні його функцій у навчально-виховному процесі та виконанню цивільних обовязків законного представника малолітньої особи.

Основна вимога пункт 5: Визнати інформацію, поширювану публічно відповідачем 1 щодо особи позивача 2 ОСОБА_2 : «Ви, не педагог, вибачте!» - такою, що є наклепом з метою вчинення психологічного тиску на осіб позивачів 1,2 наносить особисту образу, та призводить до порушення таких конституційних та міжнародних прав позивачів 1,2 : на інформаційну недоторканість, на захист честі, гідності та ділової репутації, - що спричиняє збитки немайнового характеру та перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Похідна вимога пункт 7 покласти на відповідачів обовязок солідарно відшкодувати на користь позивачів моральну шкоду в сумі 63 000 грн.

Скаржники зазначають, що причиною порушення їх прав є призначення та утримання на посаді ОСОБА_4 та факту настання неминучого наслідку порушення прав позивачів, як учасників навчально-виховного процесу на отримання якісних освітніх послуг. При цьому суд першої інстанції не ставив запитання щодо рівня освіти ОСОБА_4 та взяв до уваги усні пояснення представника відповідача 2, що пед.працівники мають належну педагогічну освіту. При цьому суд вийшов за межі позовних вимог та встановив, що соціальний педагог має опосередковане відношення до навчального процесу, захищає, а не карає дітей.

В апеляційній скарзі також зазначено, що предметом порушеного права є ненадана якісна освіта та неналежне ставлення до позивачів, спричинене протиправним призначенням на посаду ОСОБА_4 Неправомірність у призначенні на посаду не потребує додаткового доказування, оскільки ця інформація є у відкритому доступі.

Якість надання освіти має відповідати державним вимогам, встановленим статтею 1 ЗУ «Про освіту»: п.29 якість світи відповідність результатів навчання вимогам, встановленим законодавством, відповідним стандартам освіти та/або договором про надання освітніх послуг; п.30 якість освітньої діяльності рівень організації, забезпечення та реалізації освітнього процесу, що забезпечує здобуття особами якісної освіти та відповідає вимогам, встановленим законодавством та/або договором про надання освітніх послуг.

В скарзі зазначено, що позивач надав доказ про обовязковість у соціального педагога вищої освіти та спеціальності «соціальна педагогіка», за принципом ієрархії законодавчих актів (ЗУ «Про освіту»), але суд тлумачив доказ на користь відповідача1, посилаючись на відповідь управління освіти та п. 3.26 Типового положення про атестацію педагогічних працівників, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 06.10.2010 року №230. Суд першої інстанції не надав значення суспільного інтересу до подій, що стосуються діяльності закладу освіти та правам здобувачів освіти. З чого висновок про неоднозначність і необєктивність тлумачення Закону на користь відповідачів.

Окрім того, в апеляційній скарзі зазначено, що в мотивувальній частині суд послався на професійні вимоги, які застосовуються до педагогічних працівників, але проігнорував їх у резолютивній частині свого рішення з огляду на вимоги ст. 58 ЗУ «Про освіту».

Також доводом апеляційної скарги є те, що відповідач 1 за власною ініціативою всупереч своїм службовим обовязкам замовчувала факт вчинення незаконних дій, чинила моральний тиск на позивачів, примусила ОСОБА_7 переодягатися під приводом надання одягу, утримувала ношений одяг в ігровій кімнаті, надала неправдиву інформацію щодо проведення благочинної акції, дала дитині ужиткові предмети одягу невідомого походження без обовязкових експертних висновків та супровідної документації, застосовувала виховні методи без узгодження з представниками малолітньої особи, публічно поширювала неправдиву інформацію про майновий стан родини позивачів, зовнішній вигляд дитини та недоведену негативну інформацію про відсутність освіти у позивача2.

Скаржники вважають, що доведено наступне: основні події з надання одягу позивачу1 відбувались у 2015 році і ці обставини не були спростовані відповідачами. Суд долучив в якості єдиного джерела доказування компілятивні витяги із робочих зошитів психолога та соціального педагога, які не є належними доказами, оригінали журналів не були надані позивачам під час ознайомлення з письмовими доказами. Витяг з записів у зошитах психолога школи, які відповідач 2 подав до суду, не можуть бути належними доказами, оскільки не оформлені належним чином. Суд необґрунтовано посилався на зошит психолога, який ніби підтверджує надання позивачу1 гуманітарної допомоги у лютому 2014 року, оскільки вказаний вислів про гуманітарної допомоги спростований у рішенні суду, де зазначено, що проведення акції «Милосердя» у школі не є гуманітарною допомогою в розумінні ЗУ «Про гуманітарну допомогу» та вимоги щодо обліку на них не поширюються.

На думку скаржників події з 13.01.2015 р. по 24.11.2016 р. вичерпно забезпечені доказами. Проблеми агресії учнів не були вирішені відповідачем ОСОБА_11 з огляду на її неналежну освіту, що доводить бездіяльність школи та управління освіти.

Апелянти вбачають вихід судом за межі позовних вимог через перекручення змісту, посилаючись на відсутність доказів порушення прав позивачів. Так, оскаржуваним предметом є порушення прав дитини, а не встановлення сутності благодійництва та малозначущих обставин: дати, наказ ВО, погода, треті особи, тощо. При цьому, всім поясненням та обґрунтуванням позивачів суд не надав значення.

Скаржники посилаються на вчинення умисних протиправних дій відповідачами, незаконне поширення недостовірної інформації та порушення честі і гідності позивачів.

З урахуванням презумпції винності службової особи, а також умислу і повторюваності дій, культивування соціального резонансу навколо особи позивача1, доведення про втрати, які були фактичними і неминучими, скаржники вважають, що справа розглядалась узагальнено та наявні підстави для скасування рішення суду і задоволення позовних вимог. При цьому зазначено, що мали місце порушення таємниці нарадчої кімнати.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В ході апеляційного розгляду позивачі підтримали апеляційну скаргу, просять її задовольнити з підстав, заявлених у позові. Пояснили, що незаконними діями відповідачів заподіяна моральна шкода внаслідок тиску на дітей і батьків. ОСОБА_4 незаконно утримується на посаді соціального педагога, чим порушуються права ОСОБА_3, дитині незаконно передані речі невідомого походження, чим також заподіяна шкода. Позивач-2 пояснила, що використала ці речі на плетіння сіток для передачі в зону АТО. Позивач-2 пояснила, що цей факт передачі речей є незаконним, оскільки суперечив волі дитини, є нав'язуванням стилю одягу, в школі відсутня відповідна документація та спеціальне приміщення для зберігання речей, які збирають для допомоги малозабезпеченим.

ОСОБА_2 пояснила, що ОСОБА_4 не відповідає своїй посаді, має місце негативне ставлення до дітей, вона не посміхається дітям, розмовляє суржиком, діти в цій обставновці відчувають тиск, порушується право на здобуття освіти. Пояснила, що психологічний стан позивачів не передбачає підтвердження. Вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди доведенню не підлягає, його має визначати суд з урахуванням того, що дитина постійно перебуває в контакті із службовими особами, які порушили її права.

Стосовно виразу ОСОБА_4 «Ви не педагог, вибачте» ОСОБА_2 пояснила, що це особиста образа та недостовірна інформація, яку відповідачка ОСОБА_4 має спростувати, оскільки доведено, що позивач-2 працювала викладачем та має вищу освіту за спеціальністю культурно-освітня робота, їй присвоєна кваліфікація культосвітпрацівник та вона проходила курс педагогіки. При цьому пояснила, що її освіта не має значення, оскільки це не може впливати на оцінку особи.

Окрім того, школа та управління освіти не відповідали на її запити, які вона направляла на їх адресу з приводу витребування публічної інформації стосовно освіти, посадових обов'язків, участі у заходах підвищення кваліфікації та проходження атестаційних комісій вчителів і працівників школи, є рішення суду, яким встановлено, що відмова управління освіти у наданні цієї інформації є протиправною.

Позивачі пояснили, що на теперішній час обстановка в школі нормальна , учбовий процес та програма виконуються, відносини з іншими учнями нормальні, конфліктів немає, підстав для затосування термінових заходів щодо захисту позивача-1 немає.

Відповідач ОСОБА_4 та адвокат ОСОБА_12, яка діє в її інтересах апеляційну скаргу не визнали, просять її залишити без задоволення та пояснили, що ОСОБА_4 прийнята на роботу соціальним педагогом в 2004 році, коли таких спеціалістів практично ще не готували, а тому з урахуванням наявності педагогічної освіти (педагогічне училище) та стажу роботи її зарахували на посаду, вона підвищувала свою кваліфікацію та проходила атестацію, є рішення атестаційної комісії, яке свідчить про відповідність ОСОБА_4 посаді. Окрім того, соціальний педагог безпосередньо не приймає участі у освітньому процесі, а лише забезпечує соціально-педагогічний супровід дітей та підлітків в системі освіти. Отже, ОСОБА_4 не могла перешкоджати ОСОБА_3 отримувати належний рівень освіти, ці посилання безпідставні.

Стосовно передачі речей ОСОБА_3 пояснили, що це мало місце в лютому 2014 року, коли дитина прийшла у одязі, який не відповідав сезону, а тому їй надали можливість вибрати собі деякі речі із зібраних по акції «Милосердя», яка проводилась на той час в школі.

Напередодні 07.02.2014 року стався конфлікт між ОСОБА_3 та однокласницями у роздягальні спортзалу, в цей же день були викликані батьки та конфлікт вичерпаний. Після вихідних 10.02.2014 року класний керівник привела ОСОБА_3 до психолога на бесіду і побачила, що одяг дитини не відповідав сезону, було запропоновано ОСОБА_3 вибрати собі речі. Ці факти зафіксовані у журналі психолога. Надання допомоги не порушує прав дитини, вона вибрала собі речі і потім їх носила. Мати дитини ніяких зауважень з цього приводу не озвучувала та не повернула речі, якщо б вважала їх непотрібними.

Стосовно висловлювання на адресу ОСОБА_2 «Ви не педагог, вибачте» пояснили, що це мало місце під час обговорення поведінки ОСОБА_9 однокласника ОСОБА_3, були запрошені діти, їх батьки. ОСОБА_2 висловлювалась щодо виховання дітей та надавала вказівки з цього приводу. Зазначений вище вислів прозвучав у відповідь на репліку ОСОБА_2 «Між нами педагогами кажучи» в обстановці обговорення та не мав на меті принизити позивачку або поширити проти неї якісь відомості щодо наявності або відсутності освіти. Вважають позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, є недоведеними, надуманими та безпідставними.

Представник відповідача ОСОБА_5 ЗОШ ОСОБА_13 апеляційну скаргу не визнала та пояснила, що школою права позивачів жодним чином не порушуються, рівень освіти надається дитині відповідного рівня, перешкоджань з цього приводу немає. Висновків про невідповідний рівень освіти в навчальному закладі немає. Обстановка в школі нормальна, всі конфліктні ситуації вирішувались, була реакція на всі звернення дітей та батьків. Відповідна документація велась, є щоденники соціального педагога та психолога. З приводу передачі речей дитині вважає, що вказані дії прав дитини не порушують. Після передачі речей дитині ОСОБА_2 ніяких претензій з цього приводу не пред'являла декілька років. Стосовно оспорюваного вислову ОСОБА_4 на адресу ОСОБА_2 «Ви не педагог, вибачте», вважає, що це не є наклепом і не підлягає спростуванню. Моральна шкода заявлена позивачами безпідставно, оскільки їх права не порушувались.

Представник відповідача управління освіти Новокаховської міської ради ОСОБА_14 апеляційну скаргу не визнала та пояснила з приводу утримання ОСОБА_4 на посаді соціального педагога, що посада соціального педагога введена в Україні у 1993 році, проте до Державного класифікатора професій вона увійшла у 2000 році, що свідчить про те, що до цього часу фахівців даного профілю у ВНЗ не готували. Наказом МОН України №127 від 03.05.1998 року визначено введення посад соціального педагога, приналежність до педагогічних працівників, визначено його основні завдання, обов'язки. В Положенні про атестацію педагогічних працівників в п. 5.9 зазначено, що педагогічним працівникам, які не мають відповідної фахової освіти і прийняті на роботу в навчальні заклади до 1996 року та володіють достатнім практичним досвідом роботи, якісно і в повному обсязі виконують свої посадові обов'язки, за умови проходження відповідного підвищення кваліфікації за рішенням атестаційної комісії, як виняток, може присвоюватись кваліфікаційна категорія: вища-за наявності стажу роботи на займаній посаді не менше 8 років; перша-6 років; друга-5 років. З уведенням в дію нової редакції ЗУ «Про освіту» даний пункт поширюється на працівників, запрошених у навчальні заклади для викладання курсів або предметів, з яких не готувалися або не готуються фахівці у вищих навчальних закладах.

Представник пояснила, що дані підстави підтверджують можливість прийняття на роботу фахівця з даною освітою та є законні підстави для перебування на даній посаді і право проходження атестації згідно вимог положення про атестацію.

Відповідно до п. 4.10 Положення фахівці психологічної служби, зокрема соціальні педагоги, ІНФОРМАЦІЯ_2, які до набрання чинності ЗУ «Про загальну середню освіту» (до 23.06.1999 р.) працювали і продовжують безперервно працювати у навчальних закладах та інших закладах на посаді соціального педагога (не за фахом), атестуються на відповідність займаній посаді з присвоєнням кваліфікаційних категорій та педагогічних звань як такі, що мають відповідну освіту. У разі прийняття атестаційною комісією позитивного рішення керівник закладу або органу управління освіти видає наказ про присвоєння кваліфікаційних категорій. У разі прийняття атестаційною комісією рішення про невідповідність педагогічного працівника займаній посаді може бути прийнято рішення про розірвання трудового договору.

Наказом Міністерства освіти і науки України №864 від 28.12.2006 року зазначено основну документацію та кваліфікаційна характеристика, а також в якості примітки щодо ведення журналу реєстрації звернень учнів, батьків, вчителів зазначено, що конфіденційна інформація про клієнта надається лише з дозволу директора навчального закладу. Саме спираючись на цей документ соціальний педагог не мала права розголошувати службову інформацію і надавати виписки з даного журналу. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін. Підстав для звільнення ОСОБА_4 немає. Моральна шкода позивачам управлінням освіти не заподіяна, вимоги не обґрунтовані.

В ході апеляційного розгляду допитана в якості свідка ОСОБА_15, яка виконувала обов'язки директора ОСОБА_5 ЗОШ до вересня 2014 року. Свідок пояснила, що приймала ОСОБА_4 на роботу в якості соціального педагога в 2004 році, на той момент її освіта відповідала вимогам законодавства. ОСОБА_4 проходила підвищення кваліфікації та проходила атестацію, підтвердила свою спроможність виконувати обов'язки соціального педагога. Був один факт, коли в період учбового року 2013-2014 р.р. ОСОБА_16А, яка тоді працювала завучем, за своїм бажанням принесла речі для ОСОБА_3 Про гуманітарну допомогу свідок нічого пояснити не може.

Свідок пояснила, що ОСОБА_2 зверталась до неї, як до директора школи 07.02.2014 року, в день коли був конфлікт із однокласницями ОСОБА_3, ОСОБА_2 подала тоді письмові пропозиції щодо організації роботи школи, повторно позивачка зверталась до неї письмово 14.03.2014 року також із загальними пропозиціями щодо роботи школи.

07.02.2014 року стався конфлікт між дівчатами, в той же день запросили батьків учасників конфлікту, батьки ОСОБА_17 прийшли із заявою про факт конфлікту та проханням вжити заходів до ОСОБА_3, яка вчинила бунт у роздягальні. Конфлікт був вичерпаний в той же день і продовження не було, заяв більше не надходило.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись за захистом порушеного права, позивачі зазначили, як підставу позову про відшкодування завданих тривалий час збитків особистим немайновим правам позивача ОСОБА_3, завданих наданням освітньої послуги неналежної якості внаслідок утримання на посаді соціального педагога без відповідної кваліфікації та обовязкової вищої освіти. В обґрунтування вимог позивачі зазначили, що ОСОБА_4 має середню спеціальну освіту та не відповідає займаній посаді, а школа та управління незаконно утримують на цій посаді зазначену особу.

Разом з тим, посилання на вказані обставини не доводять неналежність наданої освітньої послуги та перешкоджання особі позивача ОСОБА_3 у реалізації права на здобуття освіти (у частині відповідності належному рівню та якості, визначеного державними стандартами), вказані обставини підлягають доведенню сукупністю належних і допустимих доказів.

Суд першої інстанції всебічно, повно та обєктивно дослідив надані докази, дав їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про безпідставність вимог і відмову у задоволенні позову, зокрема, в наведеній вище частині.

Так, в матеріалах справи є відомості про атестацію педагогічного працівника відповідно до вимог ст.. 50 Закону України «Про освіту». За результатами атестації визначається відповідність педагогічного працівника займаній посаді, присвоюються кваліфікаційні категорії та педагогічні звання. Згідно п.4 ст. 50 ЗУ «Про освіту» рішення атестаційної комісії може бути підставою для звільнення педагогічного працівника з роботи у порядку, встановленому законодавством. ОСОБА_4 пройшла атестацію 21.03.2013 року та 28.03.2018 року, рішення атестаційної комісії: ОСОБА_4 відповідає займаній посаді. Отже, підстав для її звільнення з посади не встановлено, вказане рішення атестаційної комісії не оспорено , за таких обставин, посилання на неправомірність утримання ОСОБА_4 на посаді соціального педагога безпідставні. Окрім того, позивачами не доведено, що перебування ОСОБА_4 на посаді призвели до перешкоджання ОСОБА_3 у реалізації права на здобуття освіти та тривалий час завдає збитки особистим правам позивача -1.

Посилання позивачів на порушення права ОСОБА_3 на отримання належного рівня освіти внаслідок перебування ОСОБА_4 на посаді соціального педагога судом першої інстанції правильно не взяті до уваги, як недоведені. Суд дійшов правильного висновку про те, що соціальний педагог не приймає безпосередньої участі в учбовому процесі, згідно посадової інструкції забезпечує соціально-педагогічний супровід дітей та підлітків в системі освіти.

Так, згідно перспективного плану роботи та посадової інструкції соціальний педагог проводить, зокрема, анкетування, рейди, соціальну паспортизацію класів (виявлення пільгових та проблемних категорій учнів), здійснення контролю за відвідуванням занять учнями школи з метою профілактики пропусків уроків без поважних причин, бродяжництва; надання рекомендацій щодо поліпшення стосунків між вчителями та учнями, надання рекомендацій щодо вирішення конфліктних ситуацій; налагодження звязків школи з позашкільними обєднаннями, медичними установами, благодійними організаціями, питань соціального захисту учнів школи, організація зустрічей з представниками ССД, поліцією, тощо (т.2 а.с. 379-386).

Посилання на те, що працівники школи та соціальний педагог, зокрема, не реагували на звернення позивачів щодо конфліктів у школі, спростовуються наявними у справі доказами.

Так, за результатом письмових звернень ОСОБА_2, в тому числі від 15.01.2015 року про конфліктні ситуації у школі 14 та 15 січня 2015 року згідно журналу реєстрації звернень вчителів, батьків, учнів Днпрянської ЗОШ на 2014-2015 р.р. та журналу щоденного обліку роботи соціальним педагогом ОСОБА_4 , зокрема, у січні 2015 року:

-16.01.2015 року проведена бесіда з хлопцями 6-А класу ОСОБА_9, який образив ОСОБА_3 на уроці фізкультури, ОСОБА_8, ОСОБА_18, які час від часу ображають ОСОБА_3 словесно. З дітьми проведена робота щодо уникнення в подальшому конфліктів між дітьми. Попереджені про наслідки та відповідальність за свої вчинки.

-16.01.2015 року проведено бесіду із дівчатами 6-А класу в присутності класного керівника ОСОБА_10 та психолога ОСОБА_19 Вислухали пояснення дітей, діти попросили у ОСОБА_3 вибачення. 20.02.2015 р. проведена бесіда із ОСОБА_18, який засунув жувальну гумку у волосся ОСОБА_3 20.02.2015 р. проведена консультація із класним керівником 6-А класу ОСОБА_10 щодо учнів ОСОБА_3 та ОСОБА_18 Вирішено запросити маму ОСОБА_18 на бесіду.

- 20 січня 2015 року бесіда з учнями 6-А класу ОСОБА_18 та ОСОБА_3

- 20.01.2015 р. консультація з класним керівником 6-А класу ОСОБА_10 щодо учнів ОСОБА_3 та ОСОБА_20

- 23.02.2015 р. корекційне заняття з учнями 6-А класу ОСОБА_3 та ОСОБА_21 «Як зупинити насильство?»

-24 25 лютого 2015 року міститься запис про проведення консультації із класним керівником 6-А класу ОСОБА_10 та бесіда із ученицею 6-А класу ОСОБА_22 щодо конфлікту з ОСОБА_3 Аналогічні записи містяться у журналі щоденного обліку роботи соціального педагога ОСОБА_5 ЗОШ(т.1 а.с. 131,131 зв.).

Згідно журналів обліку роботи практичного психолога ОСОБА_23 на 2013-2014 р.р. - 07.02.14 р. проведена бесіда із класним керівником 5-А класу ОСОБА_10 щодо конфлікту ОСОБА_24 та ОСОБА_3, остання побила ОСОБА_24 Рекомендації класному керівнику: проводити вправи на згуртованість колективу.

-10.02.2014 р. бесіда з ОСОБА_3 щодо конфлікту з однокласниками. Зовнішній вигляд дівчинки. Надання гуманітарної допомоги (одяг). Рекомендації: не провокувати конфлікти, реагувати спокійно (т.1 а.с.133).

З матеріалів справи також вбачається, що за зверненням ОСОБА_25І. від 21.11.2016 року, зареєстрованим ОСОБА_5 ЗОШ 23.11.2016 року, було скликано 24.11.2016 року батьків і дітей учасників конфлікту з метою виправлення ситуації. Факт скликання зазначених осіб та проведення бесіди в кабінеті директора школи сторонами не заперечується та підтверджується поясненнями сторін, свідків та відеозаписом фрагментів, наданих позивачкою. (т.2 а.с.146).

Вказані обставини щодо належного реагування на звернення та врегулювання конфліктів підтверджується також показами свідків ОСОБА_16, ОСОБА_10, ОСОБА_23, ОСОБА_9

Зазначені докази є належними і допустимими, за відсутності підстав не брати їх до уваги, суд дав оцінку доказам в їх сукупності.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність відповідної реакції загальноосвітнього закладу на звернення учасників освітнього процесу та врегулювання конфліктів у школі. Між наявністю конфліктів поміж дітьми та підставами заявленого позову не вбачається причинного звязку.

Посилання скаржників на невідповідне оформлення документації не доводять позовні вимоги про незаконне утримання соціального педагога на посаді та перешкоджання в отриманні належної освіти і висновки суду в цій частині не спростовують.

В частині позовних вимог про визнання дій щодо нелегальної передачі позивачам під виглядом гуманітарної допомоги матеріальних цінностей умисними протиправними діями з вчиненням психологічної наруги і морального тиску, що наносять особисту образу, судова колегія також погоджується із висновками суду першої інстанції про відмову у їх задоволенні.

Щодо посилань на незаконне проведення акції «Милосердя», судом першої інстанції встановлено, що згідно наказу відділу освіти Новокаховської міської ради від 07.09.2012 р. №404 з метою консолідації зусиль громадськості щодо надання допомоги найуразливішим верствам населення та формування у вихованців загальноосвітніх навчальних закладів навичок милосердя, у загальноосвітніх закладах проводилась Всеукраїнська благодійна акція «Милосердя» (т. а.с.134).

Згідно п. 2.3 зазначеного наказу рекомендовано залучити учнів та батьків до акції «Допоможи ближньому», у ході якої взяти участь в організації збору продуктів харчування, одягу, взуття, канцелярських товарів для надання допомоги самотнім громадянам похилого віку, ветеранам війни, дітям, що потребують соціальної підтримки.

Згідно комплексного плану ОСОБА_5 загальноосвітньої школи на 2013-2014 навчальний рік заплановано проведення акції «Милосердя» (а.с.т.1 а.с.135-136).

Надані скаржниками в ході апеляційного розгляду матеріали рішення Новокаховської міської ради №531 від 22.12.2015 року «Про Державний стандарт соціальної послуги догляду вдома та проведення Всеукраїнської благодійницької акції «Милосердя»» не спростовують висновки суду та стосуються Державного стандарту соціальної послуги догляду вдома і покращення якості надання соціальних послуг Міністерством соціальної політики України, а також надання матеріальної допомоги одиноким громадянам похилого віку та інвалідам, що не стосується спірних правовідносин (т. 2 а.с. 264-269).

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що збір речей в межах запланованої школою акції «Милосердя» не регулюється Законом України «Про гуманітарну допомогу» та не потребує обліку, передбаченого для гуманітарної допомоги.

Передача одягу ОСОБА_3 відбулась у присутності класного керівника та психолога, які, оцінивши, що одяг дитини не відповідає сезону, з метою надання допомоги у вирішенні цього питання надали можливість вибрати собі речі, які ОСОБА_3 обирала самостійно. Обстановки тиску, психологічної наруги та зловживання своїм службовим становищем, зокрема, щодо незаконного утримання дитини у приміщенні, з посяганням на честь і гідність, недоторканність і безпеку, порушення прав дитини на безпечні умови життя, вільний розвиток своєї особистості, на свободу думки і слова, право володіти і користуватися і розпоряджатися своєю власністю,- позивачами не доведено, як в суді першої, так і апеляційної інстанції, а судом не встановлено.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається , що вказаний факт передачі речей мав місце за вказаних вище обставин, що підтверджується показами свідків та письмовими доказами, дослідженими судом. За таких обставин, посилання позивачів на те, що ці негативні явища мали місце тривалий час з поширенням неправдивої інформації про малозабезпеченість сімї позивача та потребу у наданні матеріальної допомоги,- безпідставні і недоведені.

Працівники загальноосвітнього закладу мають захищати інтереси дитини і , дійшовши висновку про невідповідний сезону одяг, зобовязані невідкладно надати їй допомогу з метою захисту її інтересів, як за участю батьків, так і індивідуально. За таких обставин, у разі, якщо після передачі дитині речей мати дитини, як її законний представник, дійшла висновку про безпідставність надання такої допомоги, а також про невідповідність наданих речей стандартам і стилю одягу дитини, повноважна вирішувати, з урахуванням інтересів і думки дитини, прийняти чи відмовитись від такої допомоги та повернути речі.

Як вбачається з матеріалів справи і не заперечується сторонами, між матірю ОСОБА_3 ОСОБА_2 та загальноосвітнім закладом ОСОБА_5 ЗОШ налагоджено тісна комунікація і тісний звязок з питань виховного процесу, ОСОБА_2 неодноразово зверталась до класного керівника та керівництва школи в межах виконання обовязків законного представника дитини та висловлювала свої рекомендації з питань виховання та стилю одягу дітей у школі, однак жодного звернення з приводу незаконної передачі речей її дитині з матеріалів справи не вбачається до грудня 2016 року.

Враховуючи викладене, не встановивши обставин, викладених у позові щодо нелегальної передачі одягу під виглядом гуманітарної допомоги з утриманням ОСОБА_3 на території школи з вимогою знімати одяг, з приховуванням інформації про фізичний стан дитини, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у визнанні таких дій протиправними та такими, що призвели до порушення прав і свобод ОСОБА_2, як законного представника, через перешкоджання у здійсненні його функцій у навчально-виховному процесі та виконанню цивільних обовязків законного представника малолітньої особи.

Доводи про те, що передача речей дитині відбулась не у лютому 2014 року, а у січні 2015 року не доведені та на висновки суду не впливають. Судом правильно встановлено, що передачею речей дитині права останньої не порушені.

ОСОБА_2 посилається , як на підставу позову про відшкодування моральної шкоди, на отримання ОСОБА_3 в школі пакетів з речами з порушенням прав і свобод. Позивач 2 зазначає, що прийшовши додому з пакетами з речами дитина була знервована і у сльозах, однак з матеріалів справи не вбачається ніякої реакції на ці події, до 2016 року жодної переписки або звернень до відповідачів з приводу незаконної передачі речей дитині. Окрім того, речі не були повернуті, що не заперечується позивачами та має розцінюватись як мовчазна згода законного представника та погодження передачі речей дитині.

В частині позовних вимог про визнання поширеної інформації щодо ОСОБА_2 «Ви не педагог, вибачте», суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що вказане висловлювання є оціночним судженням, а не фактом, отже не може оцінюватись на відповідність дійсності, оскільки є оцінкою, субєктивним сприйняттям особи.

Згідно відеодоказу та пояснень сторін і свідків зазначений вислів ОСОБА_4 адресувала ОСОБА_2 в ході обговорення проблем виховання та проведення бесіди з дітьми та батьками 24.11.2016 року. Бесіда проводилась з метою налагодження контакту та усунення конфліктної ситуації і згадування без зазначення періоду подій про обставини передачі речей ОСОБА_3 в звязку з тим, що дитина колись була одягнута невідповідно сезону, не є поширенням інформації щодо сімї позивачів (їх матеріальний стан не обговорювався). Зауваження ОСОБА_4 «Ви не педагог, вибачте» звучало у відповідь на репліку ОСОБА_2 «Між нами педагогами кажучи» в умовах обговорення питань виховного процесу, який стосується не тільки інтересів позивачки, а й інших дітей та батьків. При цьому дебати та суперечки після даного висловлювання з батьком іншого учня школи ОСОБА_9, як рівноправного та самостійного учасника освітнього процесу (батька здобувача освіти) не є предметом даного позову та не охоплюється позовними вимогами до інших субєктів освітнього процесу педагогічних працівників.

Вислів про відсутність у ОСОБА_2 саме педагогічної освіти не є приниженням, або негативною інформацією, оскільки стосується обраної професії та фаху.

Посилання ОСОБА_2 на те, що даний вислів є образливим, - має субєктивний характер та не вказує на наявність обєктивних підстав вважати це наклепом, тобто поширенням завідомо неправдивих відомостей, що ганьблять честь та гідність особи. Судом встановлено, що автору вислову достеменно не було відомо про фах позивачки та роботу в минулому старшим викладачем та посягання на права позивачки не встановлено.

За таких обставин, судова колегія погоджується із висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання інформації «Ви не педагог, вибачте!» неправдивою, недоведеною, недостовірною, та такою, що не відповідає дійсності, є наклепом з метою вчинення психологічного тиску на позивачів та призводить до порушення їх конституційних і міжнародних прав.

В частині посилань ОСОБА_2 на ненадання відповідачем2 та відповідачем3 публічної інформації щодо освіти педагогічних працівників школи, зокрема ОСОБА_11 судова колегія дійшла таких висновків.

З матеріалів вбачається, що позивачка неодноразово зверталась до ОСОБА_5 ЗОШ та управління освіти з метою отримання інформації щодо базової освіти, посадових обовязків, проходження атестації працівників школи. Згідно постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 02.08.2018 року (справа № 661/4138/17) визнано протиправною відмову відділу освіти Новокаховської міської ради Херсонської області в задоволенні інформаційного запиту ОСОБА_2 про надання інформації за вх. №01-12/1455 від 05.12.2017 року, оформлену листом №01-12/2331 від 08 грудня 2017 року та зобовязано відділ освіти повторно розглянути запит про надання публічної інформації та надати відповідь в порядку, встановленому Законом України «Про доступ до публічної інформації» із урахуванням висновків суду. В задоволенні інших позовних вимог, зокрема про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

В даній справі позовні вимоги позивачки про заподіяння їй моральної шкоди внаслідок зазначених вище дій щодо ненадання інформації не доведені.

Згідно ст.. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральною шкодою є втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди мають містити посилання на обставини того, у чому полягає моральна шкода, якими незаконними діями (бездіяльністю) вона заподіяна та якими доказами підтверджується.

При вирішенні позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди, суд має встановити деліктний склад, зокрема, необхідний причинно-наслідковий звязок між незаконними діями (бездіяльністю) та негативними наслідками, на які посилається позивач.

Разом з тим, порушення прав позивачів, заподіяння їм моральної шкоди при обставинах, наведених у позові не встановлено, наявність деліктного складу не доведено.

За таких обставин, вимоги про відшкодування моральної шкоди в сумі 63000 грн. безпідставні та обґрунтовано залишені судом першої інстанції без задоволення.

Суд апеляційної інстанції погоджується із таким висновком.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі судовою колегією до уваги не приймаються з підстав, проаналізованих та зазначених вище, у звязку з тим, що вони висновки суду першої інстанції не спростовують і засновані на субєктивному сприйнятті обставин справи. Жодна з підстав позову та факт заподіяння моральної шкоди,- не доведені належними і допустимими доказами.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції, як ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє від свого імені та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, - залишити без задоволення.

Рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 26 вересня 2018 року,- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення (постанови) шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції у цивільних справах - Верховного Суду.

Дата складання повного судового рішення 05 березня 2019 року.

Головуючий підпис ОСОБА_26

Судді: підпис ОСОБА_27

підпис ОСОБА_1

З оригіналом згідно:

Копія постанови оформлена 06 березня 2019 року

Постанова набрала законної сили 28 лютого 2019 року

Суддя П.Я. Ігнатенко

ОСОБА_28 Пісоцька