ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 646/7604/18

Провадження № 22-ц/818/4325/19

10 жовтня 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Сащенко І.С.

суддів Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - Комунальне некомерційне підприємство Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3»,

розглянув в порядку спрощеного апеляційного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргуКомунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» на рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 26 червня 2019 року (суддя Шелест І.М.) по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» про визнання права на щорічну додаткову відпустку,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» про визнання права на щорічну додаткову відпустку.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що до літа 2018 року їй, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про щорічні відпустки», надавалася щорічна додаткова відпустка за особливий характер праці, яка складала 25 днів. З 15.12.2017 року -з моменту набрання чинності ст. 18-1 Закону України «По судову експертизу», за думкою відповідача у справі, позивач як працівник державної спеціалізованої установи, яка має кваліфікацію судового експерта, має право тільки на запроваджену цією статтею іншу щорічну додаткову оплачувану відпустку розміром в залежності від тривалості роботи на посадах судових експертів, наукових працівників цих установ, але не більше, як 15 календарних днів. 26 липня 2018 року внесені зміни до Колективного договору, укладеного між адміністрацією відповідача та його трудовим колективом, відповідно до яких позивача позбавлено права на передбачену п. 2. ч.1 ст. 76 КЗпП України, п.п. 3 п. 1 ч. 1 ст. 4 та п.1.ч.1 ст. 8 Закону України «Про відпустки» щорічну додаткову відпустку за особливий характер праці. Позивач зазначала, що вона є працівником Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» на посаді лікаря- судово-психіатричного експерта, та зазначена посада є саме лікарською, оскільки атестація та присвоєння кваліфікації судового експерта і кваліфікаційних класів відбувається, відповідно до чинного законодавства, тільки для лікарів- судових-експертів. Відповідач, в свою чергу, є закладом з надання психіатричної допомоги, відповідно до п. 6 ч. 1 закону України «Про психіатричну допомогу». Після прийняття ст. 18-1 Закону України « Про судову експертизу», функціональні обов`язки та характер праці позивача залишились незмінними, а інші істотні умови праці змінювались лише в частині розміру оплати праці та незначним чином в частині найменування посад. Вона одночасно є і лікарем, що безпосередньо зайнята обслуговуванням хворих в закладах з надання психіатричної допомоги (психіатричних закладах) і працівником державної спеціалізованої установ, який має кваліфікацію судового експерта, а отже має право на щорічну додаткову відпустку, на підставі п. 2. ч.1 ст. 76 КЗпП України, п.п. 3 п. 1 ч. 1 ст. 4 та п.1.ч.1 ст. 8 Закону України «Про відпустки» та на додаткову відпустку відповідно до ч. 2 ст. 18-1 Закону України « Про судову експертизу». Посилається на відсутність у чинному законодавстві вимог щодо необхідності обрання лише однієї із зазначених підстав для надання щорічної додаткової відпустки. Крім того зазначає, що позиція відповідача щодо того, що після законодавчого встановлення для працівників державних спеціалізованих установ, які мають кваліфікацію судового експерта, щорічної іншої додаткової відпустки, вони позбавляються права на щорічну додаткову відпустку за особливий характер праці суперечить положенням ч. 3 ст. 22 Конституції України щодо недопущення при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод, адже тривалість нової щорічної додаткової відпустки (не більш як 15 календарних днів) менше, ніж та, якою позивач користувалася раніше, і яка є предметом спору (25 календарних днів).

Просила визнати її право як лікаря - судово-психіатричного експерта на передбачену п. 2. ч.1 ст. 76 КЗпП України, п.п. 3 п. 1 ч. 1 ст. 4 та п.1.ч.1 ст. 8 Закону України «Про відпустки» щорічну додаткову відпустку за особливий характер праці, як окремій категорії працівників, робота яких пов`язана з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням.

Справа розглянута за відсутності сторін.

Рішенням Червонозаводського районного суду міста Харкова від 26 червня 2019 року позов ОСОБА_1 - задоволено. Постановлено визнати за ОСОБА_1 право як лікаря- судово-психіатричного експерта на передбачену п. 2. ч.1 ст. 76 КЗпП України, п.п. 3 п. 1 ч. 1 ст. 4 та п.1.ч.1 ст. 8 Закону України «Про відпустки» щорічну додаткову відпустку за особливий характер праці, як окремій категорії працівників, робота яких пов`язана з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Комунальне некомерційне підприємство Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; невідповідністю висновків суду обставинам справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що відповідно до п. 1.2 посадової інструкції позивача вона наділена повноваженнями щодо проведення висококваліфікованого обстеження підекспертних в умовах амбулаторної судово- психіатричної експертизи, мета якого- мотивована відповідь на питання, які поставлені перед експертизою судово- слідчими органами. Таким чином позивач не надає лікарську допомогу, а здійснює «висококваліфіковане обстеження», та не обслуговує хворих, а здійснює обстеження «підекспертних», на відміну від лікаря- психіатра, якого відповідно до посадової інструкції наділено повноваженнями щодо безпосереднього надання пацієнтові стаціонарної медичної психіатричної допомоги встановленого рівня, організації належного нагляду, догляду та реабілітації пацієнта, захист його прав, законних інтересів при наданні стаціонарної психіатричної допомоги». У зв`язку з цим підстави для задоволення позову відсутні.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Зазначає, що під працівниками, які безпосередньо зайняті обслуговуванням хворих розуміє не тільки працівників, які надають лікарську допомогу хворим, як про це зазначено відповідачем, а працівників, які за змістом обов`язків за своїми посадами безпосередньо контактують з усіма категоріями хворих, а не тільки пацієнтами. Також позивач зазначає, що весь час роботи на посаді лікаря - судового експерта з 2004 року їй щорічно до 2017 року, включно, надавалася додаткова відпустка на підставі п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України « Про відпустки», що підтверджується листом відповідача № 01-27/9666 від 01.11.2018 року. Після набрання чинності ст. 18-1 Закону України «Про судову експертизу», тобто з 15.12.2017 року її функціональні обов`язки та характер праці, зокрема, передбачені посадовою інструкцією, не змінилися.

Згідно зі ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що чинне законодавство не містить положень, які б передбачали необхідність надання щорічної додаткової відпустки лише за однією підставою. Додаткова відпустка, передбачена ст. 18-1 ЗУ «Про судову експертизу», яка надається працівникам державних спеціалізованих установ, які мають кваліфікацію судового експерта, за кожний рік роботи на посадах керівних працівників, судових експертів, наукових працівників цих установ після досягнення п`ятирічного стажу роботи з урахуванням попереднього стажу роботи за фахом на посадах судових експертів, державних службовців і наукових працівників, надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як 15 календарних днів та щорічна додаткова відпустка за особливий характер праці, передбачена п.1 ч.1 ст. 8 ЗУ «Про відпустки» яка надається окремим категоріям працівників, робота яких пов`язана з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, мають різні підстави надання та не є взаємовиключними.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , має кваліфікаційну категорію зі спеціальності судово-психіатрична експертиза (перша категорія), що підтверджується посвідченням № 2352/2013 за наказом № 514-к від 16.12.2013 року.

Відповідно до листа Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» № 01-27/9666 від 01.11.2018 року Гудима К ОСОБА_2 . згідно із штатним розписом працівників КЗОЗ Харківська обласна психіатрична лікарня № 3 станом на 14.12.2017 року обіймала посаду лікаря-судово-психіатричного експерта першої кваліфікаційної категорії. Станом на 01.11.2018 року обіймає посаду лікаря-судово-психіатричного експерта (провідного судового експерта).

Комунальний заклад охорони здоров`я Харківська обласна клінічна психіатрична лікарня № 3, відповідно до Переліку, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я № 722 від 29.06.2017 року, відноситься до установ, в яких проводяться судово-психіатричні експертизи.

Згідно із рішенням Харківської обласної ради від 07.06.2018 року № 724-VII « Про припинення комунальних закладів охорони здоров`я, що знаходяться у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Харківської області, шляхом перетворення у комунальні некомерційні підприємства» Комунальне некомерційне підприємство Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3 перетворено з Комунального закладу охорони здоров`я Харківської обласної клінічної психіатричної лікарні № 3, що підтверджується п.1.2 розділу І Статуту КНП ХОР «Обласна клінічна психіатрична лікарня, затвердженого 28.08.2018 року.

Відповідно до листа Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» № 01-27/9666 від 01.11.2018 року, до 14.12.2017 року посада лікаря-судово-психіатричного експерта входила до переліку посад Комунального закладу охорони здоров`я Харківської обласної клінічної психіатричної лікарні № 3, яким на підставі ст. 8 Закону України «Про відпустки» Колективним договором лікарні встановлена щорічна додаткова відпустка за особливий характер праці тривалістю до 25 календарних днів.

На підставі змін та доповнень до Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом Комунального закладу охорони здоров`я Харківської обласної клінічної психіатричної лікарні № 3 (реєстровий № 156 від 14.06.2018 року), зареєстрованим Управлінням праці та соціального захисту населення Адміністрації Московського району Харківської міської ради, п.п.4.22.2 п. 4.22. «Час відпочинку. Відпустки» розділу 4. «Режим праці та відпочинок. Відпустки» Договору викладено у наступній редакції: «надавати працівникам лікарні оплачувані щорічні відпустки:…додаткову (згідно чинного законодавства України)- за особливий характер роботи з ненормованим робочим днем-тривалістю до 7 календарних днів;- лікарям судово-психіатричним експертам (судовим експертам) 18-го відділення судово-психіатричної експертизи, за кожен рік роботи на посадах керівних працівників, судових експертів, після досягнення п`ятирічного стажу роботи, з урахуванням попереднього стажу роботи за фахом на посадах судових експертів,- надається один календарний день, але не більш, як 15 ( п`ятнадцять) календарних днів (додаток № 4).

Зміни до Колективного договору лікарні внесені на підставі ст. 18-1 Закону України «Про судову експертизу» від 25.02.1994 року ( в редакції Закону України № 2147 від 03.10.2017 року).

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.6 ст. 81, ч.1 ст. 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтею 74 КЗпП України передбачено, що громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

Згідно положень ст. 76 КЗпП України, ст. 4 Закону України « Про відпустки» працівникам окрім щорічної основної відпустки також можуть надаватися: додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці; додаткова відпустка за особливий характер праці; інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про відпустки» додаткова відпустка за особливий характер праці надається окремим категоріям працівників, робота яких пов`язана з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або виконується в особливих природних географічних і геологічних умовах та умовах підвищеного ризику для здоров`я, - тривалістю до 35 календарних днів за Списком виробництв, робіт, професій і посад, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Конкретна тривалість щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці встановлюється колективним чи трудовим договором залежно від часу зайнятості працівника в цих умовах.

Працівники психіатричних (психоневрологічних) закладів та установ, які безпосередньо зайняті обслуговуванням хворих в установах та підрозділах (у тому числі у лікувально-трудових майстернях та сільських господарствах), зокрема, відповідно до п.п. 25. Лікар (у тому числі лікар-керівник відділення) згідно з Розділом XVII Додатку 2 до Списку виробництв, робіт, цехів, професій і посад, зайнятість працівників в яких дає право на щорічні додаткові відпустки за роботу із шкідливими і важкими умовами праці та за особливий характер праці, затвердженого Постановою КМУ від 17 листопада 1997 р. № 1290 в редакції 28.10.2016), мають право на таку відпустку тривалістю 25 календарних днів.

Статтею 18-1 ЗУ «Про судову експертизу» (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 року) працівникам державних спеціалізованих установ, які мають кваліфікацію судового експерта, за кожний рік роботи на посадах керівних працівників, судових експертів, наукових працівників цих установ після досягнення п`ятирічного стажу роботи з урахуванням попереднього стажу роботи за фахом на посадах судових експертів, державних службовців і наукових працівників, надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як 15 календарних днів.

Внаслідок внесення змін до Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом КЗОЗ «Харківська обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» 14.06.2018 року, за позивачем було закріплено право лише на додаткову відпустку, передбачену ст. 18-1 Закону України «Про судову експертизу», та позбавлено позивача можливості отримання щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці.

Вказане підтверджується листом Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» № 01-27/9666 від 01.11.2018 року, відповідно до якого з 15.12.2017 року посади лікаря судово-психіатричного експерта не відносяться до таких, хто має право на щорічну додаткову за п. 1 ст. 8 ЗУ «Про відпустки».

При цьому до внесення змін до Закону України «Про судову експертизу», а саме доповнення його змісту статтею 18-1 право позивача на щорічну додаткову відпустку за особливий характер праці на підставі ст. 8 Закону України «Про відпустки» тривалістю 25 днів визнавалось відповідачем, що підтверджується листом Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» № 01-27/9666 від 01.11.2018 року.

Враховуючи те, що доказів зміни посадових обов`язків позивача, умов праці з 15.12.2017 року, які б дозволяли віднести його до категорії працівників, праця яких не має особливого характеру та не пов`язана з підвищеним нервово-емоційнім та інтелектуальним навантаженням, відповідачем не надано, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо необхідності визнання права позивача на щорічну додаткову відпустку на підставі п. 2 ч. 1 ст. 76 КЗпП України, п.1 ч. 1ст. 8 ЗУ «Про відпустки» за особливі умови праці.

Посилання відповідача на те, що позивач не відноситься до категорії працівників, які надають лікарську допомогу, та не займається безпосереднім обслуговуванням хворих, оскільки відповідно до п. 1.2 Посадової інструкції лікаря-судово-психіатричного експерта амбулаторної судово-психіатричної експертної комісії 18-го судово-психіатричного відділення судово-психіатричної експертизи КНП ХОР «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» лікаря наділено повноваженнями щодо проведення висококваліфікованого обстеження підекспертних в умовах амбулаторної судово-психіатричної експертизи, мета якого мотивована відповідь на питання, які поставлені перед експертизою судово- слідчими органами, а отже позивач не займається безпосереднім обслуговуванням хворого, що виключає віднесення його до категорії працівників, які мають право на щорічну додаткову відпустку за особливі умови праці, є безпідставним.

За змістом положень Розділу XVII Додатку 2 до Постанови Кабінету Міністрів України від 17 листопада 1997 р. N 1290 «Про затвердження Списків виробництв, робіт, цехів, професій і посад, зайнятість працівників в яких дає право на щорічні додаткові відпустки за роботу із шкідливими і важкими умовами праці та за особливий характер праці» під працівниками, які безпосередньо зайняті обслуговуванням хворих розуміються не тільки працівники, які надають лікарську допомогу хворим, як вважає відповідач (тобто тим з них, хто є пацієнтами), а працівників, які за змістом обов`язків за своїми посадами безпосередньо контактують з усіма категоріями хворих, а не тільки з пацієнтами.

Крім того, як зазначено в рішенні суду першої інстанції, згідно ст. 10 Закону України « Про відпустки» законом передбачена можливість мати щорічні додаткові відпустки з кількох підстав.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, доводи апеляційної скарги, матеріали справи, зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 5 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, №23, ЄСПЛ, від 18 липня 2007 року).

За приписами ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1. ч.1 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» - залишити без задоволення.

Рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 26 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.С.Сащенко

Судді А.І.Овсяннікова

І.П. Коваленко