Номер провадження: 22-ц/813/2397/19
Головуючий у першій інстанції Сувертак І.В.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Черевка П.М., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Півнєві Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 листопада 2017 року по цивільній справі за позовом представника Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - Сафір Федіра Олеговича до ОСОБА_1 про стягнення зборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

19 серпня 2017 року до Суворовського районного суду м. Одеса звернувся представник ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» Сафір Ф.О. з позовною заявою про стягнення заборгованості, якою просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 31 120,44 грн за кредитним договором від 17.05.2013 року, яка складається з наступного: 2340,52 грн - заборгованість за кредитом; 23 621, 80 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3200 грн - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн - штраф (фіксована частина), 1458,12 грн - штраф (процентна складова); а також, позивач просив суд стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 1600 гривень. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що відповідно до укладеного договору від 17.05.2013 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 4000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов надання банківських послуг - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж за 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн + 5 % від суми позову. На момент звернення позивача до суду з позовною заявою, відповідач продовжував ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашав, що, як вказував позивач, є порушенням законних прав ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с.2-3)./

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси (головуючий - суддя Сувертак І.В.) від 16 листопада 2017 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» були задоволені в повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 17 травня 2013 року в розмірі 31120 грн 44 коп.,що складається з: -заборгованості за кредитом - 2340 грн 52 коп.; -заборгованості за відсотками за користування кредитом - 23621 грн 80 коп.; -заборгованості за пенею та комісією - 3200 грн, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - штраф (фіксована частина) - 500 грн; - штраф (процентна складова) - 1458 грн 12 коп. Також суд вирішив стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1600 грн (а.с.52-53).

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 20.12.2018 року звернулась до суду з апеляційною скаргою. В обґрунтування своєї скарги апелянт зазначає, що жодного разу не була належним чином сповіщена про судові засідання та не отримувала ні копію ухвали про відкриття провадження, ні рішення по вказаній цивільній справі, у зв`язку з чим апелянт не могла скористатися всіма процесуальними правами та як наслідок судом першої інстанції було порушено ст. 129 Конституції України, яка визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Крім того апелянт зауважила, що банком не було надано до суду графіку платежів апелянта, встановлено не реальну річну процентну ставку - 30 %, яка відсутня в наданих доказах в матеріалах справи, ніяких повідомлень щодо штрафних санкцій з боку банку, заборгованості по кредиту апелянтом не було отримано. Тому апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у задоволенні позовних вимог (а.с.62-67).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.12.2018 року справа була передана колегії суддів в складі головуючого судді Сегеди С.М., суддів Цюри Т.В., Гірняк Л.А. (а.с. 77).

В зв`язку з ліквідацією Апеляційного суду Одеської області протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.01.2019 року справа була розподілена колегії суддів Одеського апеляційного суду в складі головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Черевка П.М., Драгомерецького М.М. (а.с.78).

Ухвалою судді Дрішлюка А.І. від 01.02.2019 року справа була прийнята до провадження та за апеляційною скаргою ОСОБА_1 відкрито апеляційне провадження (а.с.79-81).

27.06.2019 року представник позивача подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що строком дії договору є вересень 2016 року, тобто трирічний термін позовної давності, відведений позивачу для захисту його права спливає у вересні 2019 року. Крім того позивач вказав, що відповідач була обізнана з умовами та правилами надання кредитних коштів, з розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачка активно та успішно користувалася кредитними коштами, починаючи з травня 2015 року по липень 2017 року, своєчасно та в повному обсязі вносила обов`язкові платежі, майже не допускала про строчок. Позивач також зауважив, що відповідач підписанням Анкети-заяви позичальника приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг, заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг. Тому позивач просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

27.09.2019 року та 30.09.2019 року від сторони відповідача надходили додаткові та письмові пояснення до апеляційної скарги.

В судовому засіданні 02.10.2019 року апелянт та його представник просила задовольнити апеляційну скаргу. При цьому апелянт змінив представника, завивши про відмову від попереднього адвоката та просив не приймати до уваги раніше надані пояснення, підписані попереднім представником.

Представник позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в судове засідання не з`явився. Про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що апелянт, як ініціатор процесу на цій стадії, за логікою цивільного процесуального законодавства в системному взаємозв`язку з завданнями та засадами цивільного судочинства, повинен цікавитись рухом власної скарги у разі наявності процесуальної зацікавленості в її розгляді з особистою участю. Крім того, будь-який учасник провадження має можливість дізнатись інформацію про час та місце проведення судового засідання також на офіційній сторінці суду в мережі Інтернет та довідковому центрі суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та його представника,дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 належним чином не виконує зобов`язання, передбачені укладеним в установленому законом порядку договором, а тому позовні вимоги вирішив задовольнити в повному обсязі.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції та частково задовольняючи апеляційну скаргу вважає за необхідне зазначити таке.

В матеріалах справи міститься Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 17.05.2013 року ОСОБА_1 , в якій містяться анкетні дані та підпис. При цьому необхідно звернути увагу на те, що блок Анкети-заяви, який стосується інформації яку саме заявник має бажання оформити картку, не заповнений. Крім того, процентна ставка, строк дії договору, умови про встановлення відповідальності у вигляді неустойки за порушення зобов`язання в зазначеній Анкеті-заяві не вказані (а.с. 6).

Далі в матеріалах справи міститься Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», а також Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, які не підписувалися відповідачем (а.с. 7, 8-31). Також позивач разом з позовною заявою подав до суду розрахунок заборгованості за договором б/н від 17.05.2013 року, укладеного між ПриватБанком та ОСОБА_1 за період з 17.05.2013 року по 31.07.2017 року. З вказаного розрахунку вбачається, що відповідач здійснювала погашення заборгованості, останній платіж було внесено 06.10.2014 року в розмірі 1400 грн. При цьому апеляційний суд зауважує, що в період з 17.05.2013 року по 31.08.2014 року ставка на поточну та прострочену заборгованість становила 30%, з 01.09.2014 року по 31.03.2015 року - 34,80%, а з 01.04.2015 року та по 31.07.2017 року - 43,20% (а.с. 4-5). Так, відповідно до наданого розрахунку заборгованість ОСОБА_1 складає 31120, 44 грн, з яких заборгованість за кредитом - 2340, 52 грн, заборгованість за відсотками за користування кредитом - 23621,80 грн, заборгованість за пенею та комісією - 3200 грн, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500 грн, штраф (процентна складова) - 1458, 12 грн (а.с. 5).

Відповідно до чч. 1-2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За положеннями ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Стаття 1055 ЦК України визначає, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Разом з тим неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (17.05.2013 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (19.08.2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з чч. 1-2 ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. За ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Отже, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). За вказаних обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Вказана позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17. Відповідно до ч. 1 ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи. При цьому апеляційний суд зауважує, що суди першої та апеляційної інстанції мають право відступити від позицій суду касаційної інстанції в аналогічних справах з належним мотивуванням відповідного рішення в залежності від обставин конкретної справи, яка розглядається судом. Підстав для відступлення від сформованої позиції ВП ВС не встановлено.

Отже, за встановлених обставин справи, враховуючи положення діючого цивільного законодавства, позицію Верховного Суду в справі № 342/180/17, обставини якої є аналогічними стосовно обставин цієї справи за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 , оскільки відповідачка не визнає Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи, та, крім іншого, не містять її підпису, а Анкета-заява, також, не містить інформації щодо процентної ставки, строку дії договору, умов про встановлення відповідальності у вигляді неустойки за порушення зобов`язання, про що вище було зазначено, зважаючи на те, що вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених ст.ст. 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив, апеляційний суд прийшов до висновку про скасування оскаржуваного судового рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками за користування кредитом, за пенею та комісією, а також в частині стягнення штрафів.

При цьому враховуючи положення ч. 2 ст. 530 ЦПК України, відповідно до якої якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, то кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. А також зважаючи на те, що грошові кошти, які були отримані та використані відповідачем-позичальником, не були повернуті позивачу-кредитору, апеляційний суд залишає без змін оскаржуване рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом в розмірі 2340, 52 грн.

Інші доводи апеляційної скарги стосуються суто формальних міркувань, а тому відхиляються апеляційним судом, оскільки відповідачу-апелянту був наданий доступ до суду апеляційної інстанції, оскаржуване рішення переглянуто в межах доводів апеляційної скарги та апеляційним судом була надана оцінка обставинам справи, в зв`язку з чим суд прийшов до наведених вище висновків.

Щодо сплати судового збору. Відповідно до ч. 13 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Оскільки відповідач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якої від сплати судового збору звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю, судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам в сумі 120 грн підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок держави.

Таким чином, враховуючи вище наведене, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, апеляційний суд частково задовольняє апеляційну скаргу та на підставі ст. 376 ЦПК України скасовує оскаржуване рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками за користування кредитом, за пенею та комісією, а також в частині стягнення штрафів та змінює розподіл судових витрат, які складаються з судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 листопада 2017 року - задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 листопада 2017 року - скасувати в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками за користування кредитом, за пенею та комісією, а також в частині стягнення штрафів та судових витрат.

В іншій частині (стягнення заборгованості по тілу кредиту) залишити без змін.

Компенсувати АТ КБ «ПРИВАТБАНК» () судовий збір за подання до суду позовної заяви пропорційно задоволеним позовним вимогам в розмірі 120 гривень за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом міністрів України.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційного скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко

Повний текст постанови виготовлено 08 жовтня 2019 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

02.10.2019 року м. Одеса