Апеляційне провадження № 22-ц/824/5263/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 жовтня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи 752/15463/17-ц

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шахової О.В., суддів: Вербової І.М., Саліхова В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», поданою його представником Литвиненко Оленою Леонідівною,

на рішення Голосіївського районного суду м. Києва, ухваленого 18 січня 2019 року в приміщенні суду під головуванням судді Шевченко Т.М.,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування заявлених вимог зазначило, що між ним та відповідачем 29.10.2010 укладено кредитний договір №б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 21 300 грн 00 коп у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Також відповідач на час укладення кредитної угоди давсвою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку, встановленого банком, відповідно до п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору. Враховуючи уточнення позовних вимог, просило стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 29.10.2010 в сумі 82 313 грн. 28 коп. станом на 18.03.2018 та стягнути судові витрати.

Рішенням Голосіївського районного суду від 18 січня 2019 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, представник АТ КБ «ПриватБанк», яке є правонаступником ПАТ КБ «ПриватБанк» з 15.06.2018, подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права та невірне застосування норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначала, що суд надав неправильну оцінку наявним у справі доказам та невірно встановив обставини справи, оскільки, підписавши анкету-заяву позичальника 29 жовтня 2010 року, ОСОБА_1 погодився, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг складають кредитний договір між сторонами. Вважає, що банком надано належні, допустимі та достатні докази існування між сторонами кредитних правовідносин й умов, на яких був наданий кредит, а тому проценти, штраф та пеня за його користування підлягають стягненню.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 2 жовтня 2019 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 заперечує проти доводів апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вказує, що звернувшись з позовом до суду банком не надано жодного кредитного договору, укладеного між сторонами 29.10.2010. Надані умови та правила не є допустимими доказами укладення кредитного договору.

Позивачем не надано доказів того, яку саме картку видав йому банк, який її номер та строк дії, який її вид.

Зазначає, що заборгованість по відсоткам та штрафам є необґрунтованою.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.10.2010 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 21 300 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

На підтвердження укладення кредитного договору та наявності у відповідача ОСОБА_1 заборгованості за вказаним договором, позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» було надано суду першої інстанції розрахунок заборгованості за кредитним договором, копію анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, Витяг з тарифів банку, копію паспорта відповідача.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у вказаному випадку АТ КБ "ПриватБанк").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці Умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору неустойка поділяється на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 29 жовтня 2010 року процентна ставка не зазначена, також у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, відсотки, пеню і штрафи.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна", "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги з Тарифів та з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження N 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Отже у вказаному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

З урахуванням зазначеного, апеляційний суд вважає, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ "ПриватБанк" дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Саме до такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17, вказані висновки є обов`язковими для судів першої, апеляційної інстанції.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог банку про стягнення з відповідача відсотків, пені та штрафів підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні вказаних вимог з інших правових підстав з урахуванням правового висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по тілу кредиту, суд першої інстанції фактично виходив з необґрунтованості розрахунку, наданого банком, а також з того, що позивачем не доведено правомірність стягнення простроченого «тіла» кредиту (6 455,47 грн.) за відсутності в цілому заборгованості за «тілом» кредиту та відсотками.

При цьому суд першої інстанції не звернув увагу на те, що саме на суд покладено обов`язок по визначенню розміру заборгованості, який підлягає стягненню за рішенням суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17 наведено правовий висновок про те, що кредитор вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Частинами 1-4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У силу ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач користувався картковим рахунком та кредитними коштами.

Заперечення ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу стосовно того, що банком не надано доказів, яку саме картку та за яким номером видано йому на умовах підписаного договору від 29.10.2010 спростовується матеріалами справи.

Як вбачається з довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 14.08.2018, яка міститься в матеріалах справи, ОСОБА_1 згідно кредитного договору б/н від 29.10.2010 отримав наступні кредитні картки: № НОМЕР_1 ; № НОМЕР_2 ; № НОМЕР_3 ; № НОМЕР_4 , остання з яких має термін дії до останнього дня місяця 07.2018.

Власного розрахунку заборгованості ОСОБА_1 , скориставшись правом подачі відзиву не надав та не спростував розрахунок заборгованості за простроченим тілом кредиту, наданий позивачем.

За таких обставин, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави ставити під сумнів розрахунок заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 6 455, 47 грн., тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи зазначене, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Литвиненко Олени Леонідівни підлягає частковому задоволенню, рішення Голосіївського районного суду від 18 січня 2019 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 6 455, 47 грн. та про відмову у задоволенні решти позовних вимог про стягнення відсотків, пені та штрафів.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 цієї статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В ході розгляду вказаної справи АТ КБ «ПриватБанк» було понесено судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції в розмірі 1 600 грн. та 162 грн у зв`язку з подачею уточнених позовних вимог, а також за подання апеляційної скарги в розмірі 2 400,00 грн., позовні вимоги та апеляційна скарга банку задоволені частково на загальну суму 6455,47 грн., що становить 7,8 % від суми заявлених вимог. З урахуванням розміру задоволених вимог відшкодуванню відповідачем на користь позивача підлягають судові витрати у загальному розмірі 324,64 грн.

Отже, з урахуванням вимог ч.10 ст.141 ЦПК України, з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору на загальну суму 324,64 грн.

Керуючись ст.ст. 13, 76, 77, 78, 81, 141, 263, 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», подану його представником Литвиненко Оленою Леонідівною - задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 січня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Позов Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_5 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () заборгованість за простроченим тілом кредиту у сумі 6455 (шість тисяч чотириста п`ятдесят п`ять) грн. 47 коп.

В задоволенні позовних вимог в іншій частині - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_5 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () витрати по сплаті судового збору у розмірі 324 (триста двадцять чотири) грн. 64 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач

Судді: