Справа № 159/3668/18 Головуючий у 1 інстанції: Восковська О.А.
Провадження № 22-ц/802/213/19 Категорія: 52 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів - Бовчалюк З.А., Здрилюк О.І.,

секретар Галицька І.П.

з участю: позивача ОСОБА_2,

законного представника позивача ОСОБА_3,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2, законного представника неповнолітнього позивача - ОСОБА_3 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - виконавчий комітет Ковельської міської ради Волинської області до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_4 поданою його представником ОСОБА_5 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28 листопада 2018 року,-

ВСТАНОВИВ:

Неповнолітня ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, як законний представник неповнолітньої ОСОБА_2 звернулись в суд з даним позовом покликаючись на такі обставини.

Відповідач ОСОБА_4 є батьком неповнолітньої ОСОБА_2 На підставі вироку Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 23.03.2011 року за ст.121 ч.2 КК України до позбавлення волі строком на 9 років ОСОБА_4 відбуває покарання в місцях позбавлення волі. Вказує, що відповідач, будучи в стані алкогольного сп'яніння, вчинив злочин щодо матері неповнолітньої, умисно заподіявши їй тяжкі тілесні ушкодження, які потягли смерть потерпілої, яка перебувала в стані вагітності. До постановлення вироку суду відповідач тривалий час зловживав спиртними напоями, не виконував своїх обов'язків по вихованню та утриманню дочки. Перебуваючи в місцях позбавлення волі відповідач у нічний час телефонував позивачці ОСОБА_3, погрожував вчинити над нею фізичну розправу, з приводу чого вона зверталась до поліції з відповідними заявами, після чого дзвінки від відповідача припинились. Протягом усього часу перебування в місцях позбавлення волі ОСОБА_4 жодного разу не поцікавився життям своєї дочки, не телефонував, не листувався з нею, не намагався підтримувати родинних відносин як батько з дитиною, не надавав матеріальної допомоги на її утримання, хоча постійно працює, перебуваючи в колонії.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 28 листопада 2018 року позов задоволено. Постановлено позбавити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця села Старі Кошари Ковельського району Волинської області, батьківських прав відносно його неповнолітньої дочки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати у справі в сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, у якій зазначає про порушення норм матеріального та процесуального права місцевим судом. Указує, що опікун не зверталась з позовом про стягнення аліментів, тому висновок суду про ухилення від утримання дитини, помилковий. За скоєний злочин він відбув покарання, тому це не може слугувати підставою для позбавлення батьківських прав.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачі указують, що на відшкодування шкоди, заподіяної злочином, відповідач сплатив лише 390 грн. Участі у вихованні і утримання дочки не приймав і не робив для цього ніяких спроб.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що відповідач ухилився від виконання свого батьківського обов'язку по утриманню дочки, родинний зв'язок між дочкою і батьком втрачений, відповідач не вживав жодних дій, щоб налагодити стосунки з дочкою, не проявляє і не проявляв батьківської уваги та турботи. Такий висновок відповідає встановленим обставинам справи та ґрунтується на законі.

Згідно з ч. 3 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог частин 1 і 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім»ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно з пунктом 2 частини 1 ст.164 Сімейного Кодексу України мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_1 від 14.05.2004 року, відповідач є батьком неповнолітньої позивачки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с .6).

Як убачається з вироку Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 23.03.2011 року ОСОБА_4 був визнаний винним в умисному заподіянні своїй вагітній дружині ОСОБА_6 тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило її смерть (а.с.7-9). При цьому, згідно з мотивувальною частиною вироку, судом було встановлено, що умисел підсудного ОСОБА_4 застосувати фізичне насильство до своєї вагітної дружини сформувався на грунті його пияцтва, безвідповідального ставлення до чужих прав та інтересів (ст.2 вироку), та встановлено, що підсудний є «хронічним алкоголіком» (ст.4 вироку).

Рішенням виконавчого комітету Ковельської міської ради від 10.02.2011 року №75 малолітній ОСОБА_2 було встановлено статус дитини, позбавленої батьківського піклування та призначено опікуна - її бабусю ОСОБА_3 (а.с.10).

Судом установлено, що ще рішенням виконавчого комітету Ковельської міської ради від 12.07.2012 року №276 було затверджено висновок органу опіки та піклування від 03.07.2012 року №321-1.20 про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо його малолітньої (на той час) дочки ОСОБА_2.(а.с.11,27), - що підтверджує ту обставину, що починаючи вже з вказаного вище періоду часу мало місце ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманню своєї неповнолітньої дочки.

Згідно з висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Ковельської міської ради від 04.09.2018 року №265-1.20 в ході проведеної перевірки було підтверджено доцільність позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав щодо його неповнолітньої дочки ОСОБА_2 (а.с.40) і такий висновок було затверджено рішенням виконавчого комітету Ковельської міської ради від 13.09.2018 року №315 (а.с.37).

Доказом того, що відповідач не приймає участі у вихованні дочки та не цікавиться її життям підтверджено письмовою інформацією з навчального закладу, де навчається дитина (а.с.38).

З характеристики на засудженого ОСОБА_4, затвердженої начальником державної установи «Дрогбицька виправна колонія (№40)» 31.08.2018 року вбачається, що відповідач ОСОБА_4 працевлаштований допоміжним робітником на ТзОВ «Дрогобицький м'ясокомбінат» (а.с.44).

У дослідженому судом апеляційної інстанції листі Державної установи «Дрогобицька виправна колонія (№40)» міститься інформація про те, що відповідно до обліку та руху коштів засудженого ОСОБА_4 перерахувань коштів на ім'я ОСОБА_2 не здійснювалось, кореспонденції на ім'я ОСОБА_2 не надсилав.

З позовної заяви та пояснень позивачів у судовому засіданні вбачається, що підставою для звернення з даним позовом до суду є ухилення ОСОБА_4 від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, що є правовою підставою для позбавлення батьківських прав (пункт 2 частини першої статті 164 СК).

Відповідно до роз'яснень, викладених в пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти

На думку суду, обставини, які підпадають під визначення дій особи, як «ухилення від виконання батьківських обов'язків», не вичерпуються наведеним вище переліком і підлягають розширеному тлумаченню залежно від особливостей певної справи.

Аналізуючи обставини даної справи та досліджені докази апеляційний суд дійшов висновку, що незважаючи на відбуття покарання у вигляді позбавлення волі за скоєний злочин, ОСОБА_4 не був позбавлений можливості утримувати неповнолітню дочку, цікавитися її життям шляхом надіслання листів як на її адресу так і на адресу навчального закладу, у якому дитина навчається, однак свідомо не робив цього, що дає можливість зробити висновок про ухилення відповідачем від виконання своїх батьківських обов'язків.

Також суд зауважує, що навіть протягом розгляду справи в суді батько таких дій не вчинив і в судовому засіданні не зміг пояснити причини невчинення таких дій, так як і не зміг пояснити того, яким чином він бажає поліпшити або змінити своє ставлення до дитини та до виконання батьківських обов'язків.

Необхідно також зазначити, що позивачем у цій справі є сама неповнолітня, яка, звернувшись з позовом до суду, надаючи пояснення в судових засіданнях висловила не тільки свою позицію щодо виконання батьком батьківських обов'язків, але і повідомила про ті емоції і переживання, яких вона зазнала у зв»язку із вчиненим батьком злочином, у зв'язку з його байдужим ставленням до неї, як до дитини, бездіяльністю щодо налагодження стосунків та надання матеріальної допомоги. Поведінка неповнолітньої у судовому засіданні при наданні пояснень, її хвилювання та розпач, викликані байдужістю і холоднокровністю батька, дають суду підстави для висновку про щирість її зізнань про той біль, який заподіяв їй відповідач своєю байдужістю, ухиленням від спілкування та утримання та про негативний життєвий досвід, який здобула неповнолітня у зв'язку з поведінкою батька.

При цьому необхідно звернути увагу, на те, що взаємовідносини між дитиною, батьком та бабусею, яка є опікуном, склались таким чином, що дитина протягом останніх восьми років проживає разом з бабусею, а тому в даній ситуації судом будуть враховані «інтереси дитини» в широкому розумінні поняття сім'ї (включаючи біологічного батька та бабусі) (стаття 5 Конвенції про права дитини).

Зокрема, в даному випадку позбавлення батьківських прав не призведе до відібрання дитини у батька, оскільки вона з ним не проживає протягом тривалого часу. Тобто, позбавлення батьківських прав відповідача не змінить тривалу існуючу відчуженість між батьком та дитиною.

Окремо необхідно наголосити, що застосовуваний захід не є безстроковим і відповідач має право у випадку зміни поведінки на поновлення батьківських прав в порядку передбаченому СК (стаття 169).

Аргументи апеляційної скарги про те, що опікун ОСОБА_3 перешкоджала спілкуванню через засоби мобільного зв'язку, суд відхиляє, оскільки вони не підтверджені належними доказами того, що він намагався здійснити такі дзвінки. Крім цього, відповідач не був позбавлений можливості надсилати листи або на ім'я дочки, або на адресу навчального закладу для передачі неповнолітній дитині, звертатися письмово до органу опіки та піклування у разі вчинення перешкод у спілкуванні з дитиною, однак таких дій ОСОБА_4 не вчинив, що додатково спростовує доводи відповідача про вчинення перешкод у спілкуванні з дитиною.

Утримання неповнолітньої дитини є обов'язком батьків, тому покликання відповідача на те, що опікун не зверталася з позовом про стягнення аліментів, що на його думку, вказує на відсутність ухилення від утримання дитини, не ґрунтується на положеннях статті 180 Сімейного Кодексу України.

На підставі наведеного апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене без змін із підстав, передбачених статтею 375 ЦПК України.

Керуючись статтями 367-368, 375, 382-383, 389-390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4, подану його представником ОСОБА_5, залишити без задоволення.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28 листопада 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту даної постанови.

Головуючий

Судді: