Провадження № 22-ц/802/872/19 Категорія: 47 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Киці С.І.,

суддів Данилюк В.А., Шевчук Л.Я.,

секретар судового засідання Савчук О.В.

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 червня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

В липні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом. Позов мотивує тим, що з 1978 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 . Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 травня 2013 року шлюб між ними розірвано. Під час шлюбу спільними зусиллями подружжя було збудовано будинок з надвірними будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 а. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.01.2016 року визнано недійсним договір дарування вказаного будинку, укладеного між відповідачем ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 квітня 2016 року визнано за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 а. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.05.2017 року будинковолодіння АДРЕСА_1 було поділене між нею та відповідачем відповідно до варіанту поділу, що запропонований у висновку експерта і їй виділено в натурі 51/100 частин будинковолодіння. Однак, право власності за нею визнано лише на житловий будинок без зазначення статусу земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0, 1200 га, на якій розташований даний будинок. В неї виникла необхідність в оформленні права власності на землю. Згідно ст. 120 Земельного кодексу України при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі. Положеннями ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Враховуючи наведене, вона має право на отримання у власність тієї частини земельної ділянки, яка відповідає її частці у праві власності на домоволодіння.

Просила суд визнати за нею право власності на 51/100 частки земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:3547, площею 0, 12 га, цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), землі житлової та громадської забудови, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 червня 2019 року в позові у даній цивільній справі відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на вказане рішення суду першої інстанції. Вважає його незаконним та необгрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального права. Суд невірно застосував норми ст. 377 ЦК України, ст. 120 Земельного кодексу України, ст. 57 СК України і прийшов до помилкового висновку, що вказана земельна ділянка є особистою приватною власністю відповідача ОСОБА_3 Невизнанням за нею права власності на частину земельної ділянки, на якій розташовується належна їй частина житлового будинку, порушується її право на мирне володіння майном. Просить скасувати рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 червня 2019 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив з того, що правовідносини, які виникли між сторонами, не підпадають під регулювання статті 377 ЦК України, як про це зазначає позивач в своїй позовній заяві. Позивач ОСОБА_1 не набула права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 в цілому. Земельна ділянка площею 0,12 га, кадастровий номер :01:001:3547 належить ОСОБА_3 одноосібно, оскільки одержана ним із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Такі висновки суду не відповідають нормам матеріального права.

З матеріалів справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 з 04.11.1978 року перебували в шлюбі. Рішенням Луцького міськрайонного суду від 23.05.2013 року шлюб між сторонами розірвано.

Рішенням Боголюбської сільської ради від 12 вересня 2008 року № 29/4 «Про розгляд заяв громадян (про передачу земельних ділянок у приватну власність)» передано у приватну власність ОСОБА_3 земельну ділянку для індивідуального житлового будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 0,12 га. Із копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що земельна ділянка площею 0,12 га, кадастровий номер :01:001:3547 на праві приватної власності була зареєстрована за ОСОБА_3 13.10.2015 року на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 27.11.12р.

Договір дарування даної земельної ділянки, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 13.10.2015 року визнано недійсним рішенням Луцького міськрайонного суду від 18.07.2016 року, яке набрало законної сили.

Рішенням суду від 27 квітня 2016 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права спільної сумісної власності на будинок та поділ спільного майна подружжя задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку та господарських будівель і споруд АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину житлового будинку та господарських будівель і споруд АДРЕСА_1 .

Рішенням суду від 30 травня 2017 року виділено в натурі ОСОБА_1 51/100 частин будинковолодіння АДРЕСА_2 знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Виділено в натурі ОСОБА_3 49/100 частин будинковолодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 8267 гривень 86 копійок грошової компенсації за відхилення від вартості, яка приходиться на ідеальні частки будинковолодіння.

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (стаття 70 СК України).

Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації.

Згідно з положеннями частини першою статті 81, частини третьої статті 116 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування.

Відповідно до частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Частиною першою статті 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Частиною четвертою статті 120 ЗК України визначено, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

У пункті 18-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) судам роз`яснено, що відповідно до положень статей 81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 09 грудня 2015 року № 6-814цс15.

Таким чином, суд першої інстанції, відмовивши в позові, неправильно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Колегія суддів Волинського апеляційного суду, враховуючи те, що у кожного із подружжя, який має 1/2 частку у спільно набутому будинку, у такій самій частці виникає й право власності на земельну ділянку, необхідну для обслуговування будинку, доходить висновку про необхідність визнання за позивачем права власності на 1/2 частини спірної земельної ділянки. У власності відповідача залишається інша 1/2 частина зазначеної земельної ділянки і суд визнає за ним це право.

Апеляційну скаргу належить задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 369, 371, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 червня 2019 року в даній справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:3547, площею 0, 12 га, цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:3547, площею 0, 12 га, цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий

Судді: