Постанова

Іменем України

02 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 754/14449/14-ц

провадження № 61-4297св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулька Б. І., Воробйової І. А., Кривцової Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Деснянського районного суду міста Києва у складі судді Петріщевої І. В. від 22 лютого 2016 року та рішення Апеляційного суду міста Києва у складі колегії суддів: Слюсар Т. А., Волошиної В. М., Котули Л. Г., від 16 листопада 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2014 року публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 14 вересня 2007 року між банком та відповідачем укладений кредитний договір, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 120 011 швейцарських франків, зі сплатою відсотків у розмірі 4,5 % річних за користування кредитом, строком до 10 листопада 2037 року

Пунктом 1.1.3 кредитного договору встановлено, що до всієї простроченої суми основного боргу з моменту звільнення відповідача з основного місця роботи (08 вересня 2008 року) застосовується процентна ставка в розмірі 31,35 % річних.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 25 лютого 2014 року, з відповідача на користь банку стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 125 586,39 швейцарських франків, що еквівалентно 1 037 682,66 грн.

Вказаним судовим рішенням з відповідача стягнуто тіло кредиту та нараховані до 20 травня 2013 року відсотки, проте судове рішення не виконано.

З урахуванням зазначеного та заяви про збільшення розміру позовних вимог, ПАТ «Універсал Банк» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за нарахованими відсотками за кредитним договором за період з 20 травня 2013 року по 13 серпня 2014 року в сумі 52 094,41 швейцарських франків та інфляційні втрати в сумі 760 058,31 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Справа розглядалась судами неодноразово.

Останнім рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 22 лютого 2016 року у задоволенні позову ПАТ «Універсал Банк» відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за період з 20 травня 2013 року по 13 серпня 2014 року, суд першої інстанції виходив із того, що банк, звернувшись у 2013 році до суду з позовом до відповідача про дострокове стягнення заборгованості, змінив строк виконання зобов`язання за кредитним договором, а тому з моменту набрання рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2013 року законної сили право банку на отримання процентів за кредитним договором припинилось.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат, суд першої інстанції виходив із того, що індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, а саме швейцарський франк, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 16 листопада 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «Універсал Банк» задоволено частково, рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог про стягнення заборгованості за відсотками скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за нарахованими відсотками за кредитним договором за період з 20 травня 2013 року по 13 серпня 2014 року в сумі 14 504,55 швейцасрьких франків.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за нарахованими відсотками, суд апеляційної інстанції виходив із того, що наявність невиконаного боржником судового рішення про стягнення з нього кредитної заборгованості надає кредитору правові підстави до отримання від боржника відсотків, належних відповідно до умов договору та статті 1048 ЦК України.

Також суд апеляційної інстанції зазначив, що судовим рішенням від 07 жовтня 2013 року заборгованість за кредитним договором з відповідача стягнуто не в національній валюті, а у швейцарських франках, що виключає знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а тому суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У грудні 2016 року ПАТ «Універсал Банк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати вказані судові рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договором та нормами ЦК України, а тому на прострочене тіло кредиту банком правомірно нараховані підвищені відсотки.

Оскільки судом рішенням від 07 жовтня 2013 року з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість у розмірі 1 037 682,66 грн, банком правомірно нараховані штрафні санкції, передбачені статтею 625 ЦК України, а саме інфляційні втрати.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У лютому 2017 року представник відповідача, а у березні 2018 року - ОСОБА_1 , подали заперечення та відзив на касаційну скаргу, в яких просили відмовити у задоволенні касаційної скарги, посилаючись на те, що касаційна скарга банку є необґрунтованою, банк без дотримання умов кредитного договору в одностороннього порядку збільшив процентну ставку, а також неправомірно нарахував інфляційні втрати.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 січня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У січні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

У лютому 2019 року ПАТ «Універсал Банк» подало до Верховного Суду заяву про відкликання касаційної скарги, в якій просило залишити касаційну скаргу без розгляду.

Згідно з листом-роз`ясненням Верховного Суду ПАТ «Універсал Банк» роз`яснено, що після відкриття касаційного провадження, особа, яка подала касаційну скаргу, може відмовитись від касаційної скарги, про що необхідно повідомити у строк до 29 березня 2019 року.

У травні 2019 року ПАТ «Універсал Банк» подало до Верховного Суду пояснення щодо відступлення права вимоги за договорами, у якому посилалось на те, що 13 лютого 2019 року між ПАТ «Універсал Банк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінстрим» (далі - ТОВ «Фінстрим») укладений договір відступлення права вимоги № 13/19, за умовами якого ПАТ «Універсал Банк» передав (відступив) належне йому право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 14 вересня 2007 року № 001-2900/756-0118.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 06 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві - Кривцовій Г. В.

Листом Верховного Суду ТОВ «Фінстрим» повідомлено про надходження до Верховного Суду пояснення ПАТ «Універсал Банк» щодо відступлення права вимоги за договорами та роз`яснено ТОВ «Фінстрим» права, передбачені частиною першою статті 182 ЦПК України.

Вказаний лист ТОВ «Фінстрим» отримало 16 липня 2019 року, однак заява про залучення до участі у справі як правонаступника ПАТ «Універсал Банк» від ТОВ «Фінстрим» не надходила.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

14 вересня 2007 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, згідно з умовами якого відповідач отримав від банку кредит у розмірі 120 011 швейцарських франків, зі сплатою відсотків у розмірі 4,5 % річних за користування кредитом, строком до 10 вересня 2037 року.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 25 лютого 2014 року, з ОСОБА_1 на користь банку стягнуто заборгованість за кредитним договором від 14 вересня 2007 року у розмірі 125 586,39 швейцарських франків, що еквівалентно 1 037 682,66 грн, яка складається з тіла кредиту та нарахованих до 20 травня 2013 року відсотків за користування кредитом.

Згідно з розрахунком, наданим банком, заборгованість за кредитним договором станом на 05 серпня 2015 року становить: 52 094,41 швейцарських франків - заборгованість за нарахованими відсотками за кредитним договором за період з 20 травня 2013 року по 13 серпня 2014 року, 760 058,31 грн - інфляційні втрати.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Щодо вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У справі, що переглядається, установлено, що у березні 2013 року банк звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором від 14 вересня 2007 року, яка утворилась станом на 20 травня 2013 року, та рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2013 року з ОСОБА_1 достроково стягнуто заборгованість за кредитним договором, а саме заборгованість за тілом кредиту та заборгованість за відсотками.

Отже, банк скористався цим правом і в односторонньому порядку змінив строк виконання кредитного договору з листопада 2037 року на березень 2013 року, звернувшись з вимогою про дострокове повернення усієї суми кредиту.

Звертаючи до суду з цим позовом, ПАТ «Універсал Банк» просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за нарахованими відсотками за кредитним договором за період з 20 травня 2013 року по 13 серпня 2014 року, тобто після закінчення строку кредитного договору.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) Велика Палата Верховного Суду, відступивши від правового висновку Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, дійшла висновку, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився.

Разом із тим, стягуючи з боржника на користь банку заборгованість за відсотками, суд апеляційної інстанції не врахував, що зі зверненням банку до суду у березні 2013 року з вимогою про дострокову сплату усієї заборгованості у повному обсязі, банк в односторонньому порядку змінив строк виконання зобов`язань за кредитним договором з листопада 2037 року на березень 2013 року.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги про сплату процентів, які нараховані поза межами строку кредитного договору, є безпідставними, оскільки право банку нараховувати проценти припинилось зі спливом строку дії кредитного договору.

Щодо вирішення позовних вимог про стягнення інфляційних витрат

Після закінчення строку дії кредитного договору кредитор має право на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, якщо зобов`язання залишається невиконаним.

Так, частиною другою статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) - це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Інфляційний показник не поширюється на випадки стягнення боргу в еквіваленті до іноземної валюти.

Враховуючи те, що сума боргу, стягнута із відповідача рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2013 року, визначена у іноземній валюті - швейцарських франках, тому такі грошові кошти не підлягають індексації.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ «Універсал Банк» про стягнення інфляційних витрат.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

За таких обставин рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 16 листопада 2016 року скасувати, рішення Деснянського районного суду міста Києва від 22 лютого 2016 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді: Б. І. Гулько І. А. Воробйова Г. В. Кривцова Р. А. Лідовець