Постанова

Іменем України

02 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 317/2966/13-ц

провадження № 61-11551св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,- служба у справах дітей Запорізької районної державної адміністрації,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 03 серпня 2016 року у складі судді Гончаренко П. П. та рішення Апеляційного суду Запорізької області від 06 червня 2017 року у складі колегії суддів: Дашковської А. В., Кримської О. М., Подліянової Г. С.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2013 року публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - служба у справах дітей Запорізької районної державної адміністрації, про звернення стягнення на майно в погашення заборгованості по кредиту.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20 березня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ВАТ «Райффайзен Банк Аваль»), правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 014/17-39/1617-34 (далі - кредитний договір № 1), згідно якого останньому надано кредит у розмірі 30 400 доларів США зі сплатою 14,25 % річних, строком до 19 березня 2028 року.

У забезпечення виконання повернення кредитних коштів 20 березня 2008 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки № 014/17-39/1576-34/2 (далі - договір іпотеки № 1), згідно якого предметом іпотеки є земельна ділянка, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка передана для будівництва та обслуговування господарських будівель та споруд.

25 березня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 014/17-39/1629-34 (далі - кредитний договір № 2), згідно якого останньому надано кредит у розмірі 30 400 доларів США зі сплатою 14,25 % річних, строком до 24 березня 2028 року.

У забезпечення виконання повернення кредитних коштів 25 березня 2008 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки № 014/17-39/1629-34/1 (далі - договір іпотеки № 2), згідно якого предметом іпотеки є земельна ділянка, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , яка передана для будівництва та обслуговування господарських будівель та споруд.

22 липня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 014/17-39/1774-34 (далі - кредитний договір № 3), згідно якого останньому надано кредит у розмірі 43 760 доларів США зі сплатою 13,50 % річних, строком до 21 липня 2028 року.

У забезпечення виконання повернення кредитних коштів 22 липня 2008 рокуміж банком та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки № 014/17-39/1774-34/1 (далі - договір іпотеки № 3), згідно якого предметом іпотеки є земельні ділянки, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов кредитних договорів утворилась заборгованість, яка становить 13 534 456 грн 39 коп., в тому числі:

- заборгованість за кредитним договором від 20 березня 2008 року станом на 12 грудня 2014 року: 541 360 грн 12 коп. - заборгованість по кредиту (що за курсом НБУ еквівалентно 34 458,05 доларів США); 346 561 грн 10 коп. - відсотки за користування кредитом (22 058,92 доларів США), 2 937 997 грн 55 коп. - пеня за порушення умов кредитного договору;

- заборгованість за кредитним договором від 25 березня 2008 року станом на 12 грудня 2014 року: 535 426 грн 97 коп. - заборгованість по кредиту (34 080,40 доларів США); 341 958 грн 49 коп. - відсотки за користування кредитом (21 765,96 доларів США); 2 895 237 грн 89 коп. - пеня за порушення умов кредитного договору;

- заборгованість за кредитним договором від 22 липня 2008 року станом на 30 грудня 2014 року: 785 774 грн 58 коп. - заборгованість по кредиту (49 831,74 доларів США); 551 817 грн 62 коп. - відсотки за користування кредитом (34 994,81 доларів США), 4 598 322 грн 07 коп. - пеня за порушення умов кредитного договору.

Після укладення договору іпотеки ОСОБА_1 на земельній ділянці, що є предметом іпотеки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 збудував житловий будинок, новим власником якого стала ОСОБА_2 .

Враховуючи вищевикладене просило суд звернути стягнення на житловий будинок, який розташований на земельній ділянці, реєстраційний номер :09:001:0360, загальною площею 1 400,0 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , і належить ОСОБА_2 та на капітальні споруди, які розташовані на земельній ділянці, реєстраційний номер :09:001:0361 загальною площею 1 400,0 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , і належить ОСОБА_1 , шляхом продажу зазначеного майна на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, за ціною, визначеною незалежним експертом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. За рахунок коштів, отриманих від реалізації заставного майна, у встановленому законом порядку, задовольнити вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в сумі 13 534 4568 грн 39 коп.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 03 серпня 2016 року у задоволенні позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що договір іпотеки спірного жилого будинку та капітальних споруд не укладався, а тому у банку не виникло право на звернення стягнення на вказане майно, крім того, на правовідносини, які виникли між сторонами, поширюється дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а тому відсутні підстави для задоволення вказаного позову.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 06 червня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено частково.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 03 серпня 2016 року змінено, виключено з мотивувальної частини рішення посилання на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що будинок та капітальні споруди, які розташовані на переданих в іпотеку земельних ділянках, не є предметами іпотеки, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що на момент укладення іпотечних договорів, предметом яких були земельні ділянки, існували вказані об`єкти. Крім того, договір іпотеки щодо спірного жилого будинку не укладався, обтяження нерухомого майна, а саме будинку по АДРЕСА_1 у встановленому законом порядку не реєструвалось, а отже відсутні підстави для звернення стягнення на вказане майно.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що оскільки спірний жилий будинок та капітальні споруди не є предметом іпотеки в розумінні положень статті 5 Закону України «Про іпотеку», а тому суд першої інстанції помилково застосував положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який не підлягає застосування у вказаних правовідносинах.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року справу передано Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ до Верховного Суду.

Відповідно до Розпорядження в.о. керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 06 червня 2019 року № 609/0/226-19 та Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що між банком на ОСОБА_1 укладався кредитний договір № 1 для придбання земельної ділянки по АДРЕСА_1 , кредитний договір № 2 для придбання земельної ділянки по АДРЕСА_2 та кредитний договір № 3 для будівництва власного житла. Для забезпечення виконання вказаних кредитних договорів було укладено договори іпотеки. Зазначає, що оскільки кредит надавався для будівництва власного житла, ОСОБА_1 мав зареєструвати вказаний будинок, разом із тим, банку стало відомо, що будинок, збудований на земельній ділянці, яка перебуває в іпотеці банку, належить ОСОБА_2

ОСОБА_1 порушив зобов'язання за кредитними договорами, а саме не здійснює сплату кредитів.

У зв'язку наведеним, банк позбавлений можливості задовольнити свої вимоги за кредитними договорами, оскільки спірний будинок, який побудований на земельній ділянці, переданій в іпотеку, оформлено на іншу особу, яка не має відношення до кредитного договору.

Крім того, посилається на те, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчужене без згоди власника).

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У вересні 2017 року ОСОБА_1 подав заперечення на касаційну скаргу, вказуючи, що підстав для скасування оскаржуваних судових рішень немає, оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що судами першої та апеляційної інстанцій допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_1 було укладено:

- кредитний договір від 20 березня 2008 року № 014/17-39/1617-34, за умовами якого останньому надано кредит у сумі 30 400 доларів США зі сплатою 14,25 % річних, строком по 19 березня 2028 року з додатковою угодою від 03 жовтня 2008 року № 014/17-39/1617-34/1 до вказаного кредитного договору (кредитний договір № 1).

- кредитний договір від 25 березня 2008 року № 014/17-39/1629-34, за умовами якого останньому надано кредит у сумі 30 400 доларів США зі сплатою 14,25 % річних, строком по 24 березня 2028 року (кредитний договір № 2).

- кредитний договір від 22 липня 2008 року № 014/17-39/1774-34, за умовами якого останньому надано кредит у сумі 43 760 доларів США зі сплатою 13,5 % річних, строком по 21 липня 2028 року (кредитний договір № 3).

Виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитними договорами забезпечене договорами іпотеки, укладеними між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_1 відповідно:

- від 20 березня 2008 року № 014/17-39/1617-34/2, за умовами якого предметом іпотеки є земельна ділянка, загальною площею 1400 кв. м, кадастровий номер :09:001:0360, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка передана для будівництва та обслуговування господарських будівель та споруд (п.1.2 Іпотечного договору);

- від 25 березня 2008 року № 014/17-39/1629-34/2, за умовами якого предметом іпотеки є земельна ділянка, загальною площею 1400 кв. м, кадастровий номер :09:001:0361, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , яка передана для будівництва та обслуговування господарських будівель та споруд (п.1.2 Іпотечного договору).

- від 22 липня 2008 року № 014/17-39/1774-34/1, за умовами якого предметом іпотеки є земельна ділянка, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка передана для будівництва та обслуговування господарських будівель та споруд та земельна ділянка, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , яка передана для будівництва та обслуговування господарських будівель та споруд (п.1.2.Іпотечного договору).

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов трьох кредитних договорів заборгованість відповідача перед банком складає 860 093,86 доларів США, що в еквівалентному співвідношенні з урахуванням офіційного курсу НБУ становить 13 534 456 грн 39 коп., в тому числі:

- заборгованість за кредитним договором від 20 березня 2008 року № 014/17-39/1617-34 станом на 12 грудня 2014 року: 541 360 грн 12 коп. - заборгованість по кредиту (34458,05 доларів США); 346 561 грн 10 коп. - відсотки за користування кредитом (22 058,92 доларів США), 2 937 997 грн 55 коп. - пеня за порушення умов кредитного договору;

- заборгованість за кредитним договором від 25 березня 2008 року № 014/17-39/1629-34 станом на 12 грудня 2014 року: 535 426 грн 97 коп. - заборгованість по кредиту (34 080,40 доларів США); 341 958 грн 49 коп. - відсотки за користування кредитом (21 765,96 доларів США); 2 895 237 грн 89 коп. - пеня за порушення умов кредитного договору;

- заборгованість за кредитним договором від 22 липня 2008 року № 014/17-39/1774-34 станом на 30 грудня 2014 року: 785 774 грн 58 коп. - заборгованість по кредиту (49831,74 доларів США); 551 817 грн 62 коп. - відсотки за користування кредитом (34 994,81 доларів США), 4 598 322 грн 07 коп. - пеня за порушення умов кредитного договору.

Також встановлено, що заочним рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 19 квітня 2012 року по справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на майно в погашення заборгованості за кредитом позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено.

В рахунок заборгованості за кредитними договорами від 20 березня 2008 року № 014/17-39/1617-34/2 та від 25 березня 2008 року № 014/17-39/1629-34/2, укладеними між сторонами, яка станом на 15 лютого 2010 року становила 35609,31доларів США та 35161,11 доларів США, звернуто стягнення на предмет іпотеки: земельні ділянки, які розташовані за адресою АДРЕСА_1, та АДРЕСА_2 і передані для будівництва та обслуговування господарських будівель та споруд. Рішення набрало законної сили 04 травня 2012 року.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» підлягає залишенню без задоволення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення відповідають.

Іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом (стаття 1 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до частини першої статті 3 Закон України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

За приписами пункту 3 частини першої статті18 Закону України «Про іпотеку» іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотечний договір повинен містити опис предмета іпотеки, достатній для ідентифікації, та/або його реєстраційні дані, у тому числі кадастровий номер. У разі іпотеки земельної ділянки має зазначатися її цільове призначення.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (частина третя статті 33 Закону України «Про іпотеку»).

Судами встановлено, що виконання ОСОБА_1 зобов'язань за кредитними договорами від 20 березня 2008 року, 25 березня 2008 року та 22 липня 2008 року було забезпечене договорами іпотеки, які були укладені в день укладення кредитних договорів.

Відповідно до договорів іпотеки від 20 березня 2008 року, 25 березня 2008 року та 22 липня 2008 року ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було передано земельні ділянки, які розташовані по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 (пункти 1.2 вищевказаних договорів іпотеки).

Частиною першою статті 19 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що зміни і доповнення до іпотечного договору підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідні відомості про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою підлягають державній реєстрації у встановленому законом порядку.

Згідно пункту 8.3 договорів іпотеки від 20 березня 2008 року, 25 березня 2008 року та 22 липня 2008 року зміни і доповнення до цього договору підлягають нотаріальному посвідченню.

Статтею 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до положень частини третьої статті 10, частини першої статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частини першої статті 58 ЦПК України 2004 року належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, обґрунтовано виходив із того,що спірний житловий будинок та капітальні споруди не є предметом іпотеки, у договорах іпотеки відсутні будь-які відомості про розташування на земельних ділянках житлового будинку чи об`єкта незавершеного будівництва, відповідно підстав для звернення стягнення за договорами іпотеки від 20 березня 2008 року, 25 березня 2008 року та 22 липня 2008 року на житловий будинок, який розташований на земельній ділянці по АДРЕСА_1 та капітальні споруди, які розташовані по АДРЕСА_2 , немає.

Посилання у касаційній скарзі на положення частини п`ятої статті 6 Закону України «Про іпотеку» є безпідставними з огляду на таке.

Так, відповідно до частин п`ятої та шостої статті 6 Закону України «Про іпотеку», якщо в іпотеку передається земельна ділянка, на якій розташовані будівлі (споруди), які належать іпотекодавцю на праві власності, така земельна ділянка підлягає передачі в іпотеку разом з будівлями (спорудами), на якій вони розташовані. Після звернення стягнення на передану в іпотеку земельну ділянку, на якій розташовані будівлі (споруди), що належать іншій, ніж іпотекодавець, особі, новий власник земельної ділянки зобов`язаний надати власнику будівлі (споруди) такі ж умови користування земельною ділянкою, які мав іпотекодавець.

Об`єкти незавершеного будівництва, розташовані на переданій в іпотеку земельній ділянці, вважаються предметом іпотеки, незалежно від того, хто є власником об`єкта незавершеного будівництва.

Аналіз частини п`ятої статті 6 Закону України «Про іпотеку» свідчить про те, що вона регулює правовідносини щодо передачі в іпотеку земельної ділянки, на якій розташовані будівлі на момент укладення договору іпотеки. У такому разі передачі разом із земельною ділянкою підлягають і такі будівлі.

Разом із тим у даній справі суди не встановили, що на момент укладення іпотечних договорів на земельних ділянках, які є предметом іпотеки, було розташовано житловий будинок чи капітальні споруди. Укладені договори іпотеки між ОСОБА_1 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» також не містять інформації про такі об`єкти.

Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що на житловий будинок, який розташований на земельній ділянці по АДРЕСА_1 у встановленому законом порядку було зареєстроване обтяження в єдиному реєстрі іпотек.

Посилання заявника у касаційній скарзі на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є безпідставними, тому що суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу в апеляційному порядку, змінив мотивувальну частину рішення, виключивши посилання на вказаний закон, оскільки житловий будинок та капітальні споруди не є предметом іпотеки в розумінні статті 5 Закону України «Про іпотеку».

Вказані, а також інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального і процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58).

Отже, вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій з дотриманням вимог статей 263-265, 382 ЦПК України повно, всебічно та об`єктивно з`ясували обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, вірно встановили правовідносини, що склалися між сторонами, й обґрунтовано відмовили ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у задоволенні позову.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої ьа апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» залишити без задоволення.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 03 серпня 2016 року у незмінній частині та рішення Апеляційного суду Запорізької області від 06 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович