Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2019 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Кошель Л. М. ,

при секретарі - Вангородська О. С.,

за участі позивача ОСОБА_1,

представника позивача адвоката Шевчука Ю.І.,

відповідача ОСОБА_3 в режимі відеоконференції,

третьої особи ОСОБА_4,

представника третьої особи адвоката Каракой Т.В.,

представника третьої особи за довіреністю Лисак Т.В.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_4 в своїх інтересах та інтересах малолітньої дочки ОСОБА_7, служба у справах дітей та сім»ї Білоцерківської районної державної адміністрації як орган опіки та піклування, про визнання недійсними договорів дарування нерухомого майна,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з цивільним позовом до ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_4 в своїх інтересах та інтересах малолітньої дочки ОСОБА_7, служба у справах дітей та сім»ї Білоцерківської районної державної адміністрації як орган опіки та піклування, про визнання недійсними договорів дарування нерухомого майна, мотивуючи тим, що вона була визнана потерпілою та цивільним позивачем у кримінальному провадженню по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29.06.2017 року ОСОБА_3 визнано винуватим за ч.2 ст.286 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки та задоволено цивільний позов ОСОБА_1, стягнуто 102 767,58 грн. матеріальної шкоди та 500 000,00 грн. моральної шкоди. 28.11.2016 року через два дні після повідомлення ОСОБА_3 про підозру у вчиненні злочину, останній відчужив дві належні йому земельні ділянки шляхом вчинення договорів дарування на користь малолітньої доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Посилаючись на положення ст.234 ЦК України , позивачка просила суд визнати недійсними як фіктивні два договори дарування земельних ділянок площею 0,3184 га кадастровий номер НОМЕР_1 та площею 0,25 га кадастровий номер НОМЕР_2, що розташовані за адресою АДРЕСА_1, укладені між ОСОБА_3 та малолітньою ОСОБА_7, від імені якої діяла законний представник мати ОСОБА_4, за №3153 та №3154 від 28.11.2016 року, посвідчені приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Дерун Каріною Анатоліївною .

Відповідач ОСОБА_3 подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову.

Третя особа ОСОБА_4 подала письмові пояснення, за змістом яких заперечувала проти доводів позивачки вважаючи їх необґрунтованими, у задоволенні позову просила відмовити.

З'ясувавши правову позицію учасників судового процесу, повно та всебічно з'ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дослідивши надані сторонами докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 28 листопада 2016 року об 11 год. ОСОБА_3 вручено повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України (том.2 а.с. 1).

Того ж дня 28 листопада 2016 року між ОСОБА_3 та його малолітньою донькою ОСОБА_7, від імені якої діяла її законний представник мати ОСОБА_4, укладено договори дарування двох земельних ділянок : площею 0,2500 га цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер НОМЕР_2, та площею 0,3184 га. цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: НОМЕР_1, які розташовані за адресою АДРЕСА_1. Договори дарування земельних ділянок посвідчено приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Дерун К.А. за реєстровими номерами 3153 та 3154 / том 1 а.с.45-89/

Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29.06.2017 року у справі №357/13493/16-к,1-кп/357/496/17 ОСОБА_3 визнано винуватим за ч.2 ст.286 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки , задоволено цивільний позов ОСОБА_1, стягнуто з ОСОБА_3 на користь цивільного позивача ОСОБА_1 102 767,58 грн. матеріальної шкоди та 500 000,00 грн. моральної шкоди / том 1 а.с.7-9/ Постановою Верховного Суду від 13 вересня 2018 року касаційну скаргу засудженого ОСОБА_3 залишено без задоволення, вирок Білоцерківського міськрайонного суду від 29 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 30 серпня 2017 року щодо ОСОБА_3- без зміни / том 1 а.с.198-200/

Позивачка вважає, що договори дарування земельних ділянок, укладені між відповідачем та його донькою після повідомлення про підозру у вчиненні злочину та після ознайомлення з цивільним позовом, є фіктивними в розумінні статті 234 ЦК України, оскільки вчинені без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цими правочинами. ОСОБА_3 у такий спосіб намагався уникнути негативних для себе наслідків, пов»язаних із задоволенням цивільного позову у кримінальному провадженні . Позивачка стверджує, що відповідач, відчужуючи нерухоме майно на користь малолітньої доньки, був обізнаний про кримінальне провадження і про існування в цьому провадженні її цивільного позову, а тому ці правочини були спрямовані на ухилення від обов»язку відшкодувати завдані злочином збитки, без наміру створення реальних правових наслідків за правочинами дарування нерухомого майна, з направленням дій та намірів ОСОБА_3 та законного представника дитини ОСОБА_4 на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича з метою приховати це майно від виконання цивільного позову.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Правові наслідки фіктивного правочину визначені у ст.234 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

За вимогами статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Частиною 1 статті 717 ЦК України передбачено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Частиною 2 статті 719 ЦК України обумовлено, що договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.

Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним.

Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-197цс14 та постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі №61-1300св18.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Суд встановив, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4, перебувачи в процесі розлучення, ще 17 червня 2016 року, тобто, до дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 08 серпня 2016 року, в якій постраждала дочка позивачки ОСОБА_9, звернулися до комісії з питань захисту прав дитини Білоцерківської райдержадміністрації із заявами про надання дозволу на прийняття в дарунок малолітньою ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, двох земельних ділянок за адресою АДРЕСА_1, які належать ОСОБА_3 / том 2 а.с.35-39/ Розпорядження Білоцерківської РДА про надання дозволу на дарування земельниї ділянок на ім.»я малолітньої ОСОБА_7 датоване 25 листопада 2016 року, тобто, до вручення ОСОБА_3 підозри у вчиненні злочину / том 1 а.с.63/

Встановлено, що на спірних земельних ділянках розташований житловий будинок, не зареєстрований у встановленому законом порядку, в якому проживає ОСОБА_4 з малолітньою донькою ОСОБА_7./ том 2 а.с.9-29, том 1 а.с.114/

Тому суд прийшов до висновку, що сторони оспорюваних правочинів дарування мали реальний намір на настання правових наслідків, земельні ділянки були реально передані обдарованій, а сам дарувальник жодним чином не користується зазначеним майном, як і не приймає жодних рішень щодо управління ним. За таких обставин сам по собі факт вручення підозри ОСОБА_3 в день укладення правочинів дарування не є підставою вважати такі договори фіктивними. Станом на день укладення зазначених договорів ОСОБА_3 не мав жодних зобов'язань перед позивачкою, тому не міг укладати договори дарування з метою уникнення цивільно-правової відповідальності.

За таких обставин, доводи позивачки не знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, тому у задоволенні позову необхідно відмовити.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд залишає понесені судові витрати за позивачем.

Керуючись ст.ст.203,215,234,717 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 141, 223, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Білоцерківський міськрайонний суд.

Повне рішення буде складено 22.02.2019 р.

СуддяЛ. М. Кошель