КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 жовтня 2019 року м. Київ

Єдиний унікальний номер справи № 752/11703/15-ц

Апеляційне провадження №22-ц/824/8286/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Іванченко М.М.

суддів: Желепи О.В., Білич І.М.

при секретарі: Макаровій К.В.

за участю:

представника відповідачів: Селецької О.В.

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою Крилової Олени Леонідівни в інтересах акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Голосіївського районного суду міста Києва прийняте 20 лютого 2019 року в приміщенні суду під головуванням судді Шевченко Т.М., інформація про дату складання повного тексту судового рішення відсутня),-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь 15810,28 доларів США, яка складається з заборгованості по відсоткам у розмірі 10094,80 долари США, заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 3725,40 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором у розмірі 1990,08долари США.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що між ним та ОСОБА_1 10 квітня 2006 року укладено кредитний договір K2H0GK00260407 відповідно до умов якого позивач надав кредит відповідачу в розмірі 60000 доларів США до 9 квітня 2011 року. В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між позивачем та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 укладено договір поруки, за яким поручителі несуть солідарну відповідальність перед банком за неналежне виконання зобов`язань.

Позивач, стверджував, що боржник належним чином не виконував зобов`язання, тому виникла заборгованість, яку в добровільному порядку відповідачі не повертають, тому позивач змушений був звернутись із даним позовом до суду.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 20 лютого 2019 року в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, 25 квітня 2019 року Крилова О.Л. в інтересах ПАТ КБ «Приватбанк» подала апеляційну скаргу, в якій зокрема просила скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Посилається на те, що рішення суд першої інстанції незаконне, та необґрунтоване, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.Зокрема, вказує, що позивачем надано належний розрахунок заборгованості, у якому вказані суми відсотків, пені та інші суми відповідно до кредитного договору та вважає, що відповідачами не надано доказів, які спростовували його. Також у своїй апеляційній скарзі скаржник посилається на застосування до даних правовідносин положення ст.ст.634, 639, 642 ЦПК України.

Від представника відповідача Кузьменка А.К. надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення залишити без змін. Крім того, вказує, що судом призначено судову економічну експертизу, за результатами якої складено висновок, в мотивувальній частині якого виявлені обставини, зокрема відсутності заборгованості по тілу кредиту, дані обставини мають значення для справи. Висновок експертів покладено в обґрунтування рішення суду по суті спору, та позивачем не спростовано. Звертала увагу на те, що позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої позивачем не ставиться питання про стягнення коштів по тілу кредиту, що унеможливлює нарахування відсотків, комісії та пені.

Від відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Представник відповідачів у суді апеляційної інстанції заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила рішення суду залишити без змін.

Позивач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, тому відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, дійшов наступного висновку.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що між сторонами досягнуто згоди щодо розміру відсотків за користування кредитом, пені, комісії та штрафу. Також, суд вважав, що банком не надано доказів існування заборгованості за наданим кредитом а у разі його наявності, не конкретизовано і не підтверджено його дійсний розмір (тіло кредиту).

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 10 квітня 2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №K2H0GK00260407, відповідно до умов якого банк надає кредит у розмірі 60 000 доларів США на термін до 09 квітня 2021 року зі сплатою 1% на місяць (а.с. 16,17 т.1).

На забезпечення виконання зобов`язань за договором K2H0GK00260407 між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 і ОСОБА_3 укладено договори поруки, відповідно умов, яких у випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (а.с. 19, 20 т.1).

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 9 листопада 2016 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк», треті особи - ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки (а.с. 89 т.1).

Так, підставою для відмови у задоволення позовних вимог стало застосування строку позовної давності по вимогам ОСОБА_1 .

Відповідно до розрахунку заборгованості, станом на 23 січня 2017 року, у відповідачів утворилась заборгованість в сумі 15 810,28 доларів США, що за курсом НБУ складала 433 517,88 грн., за кредитним договором № K2H0GK00260407 від 10 квітня 2006 року, яка складається з: 10 094,80 доларів США заборгованості по відсоткам за користування кредитом; 3725,40 доларів США заборгованості по комісії за користування кредитом; 1990,08 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, (а.с. 118 т.2).

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.ст.525, 526, 530 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно зі ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Так, відповідачами заперечувалась наявність заборгованості, тому судом призначено судову економічну експертизу.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судово-економічного дослідження від 29 листопада 2018 року № 18671/18-72, який правильно покладено судом в основу рішення, надати відповіді на поставлені на вирішення експертизи питання не видається за можливе, оскільки в наданих на дослідження матеріалах відсутні витребувані документи: положення про кредитування банку на дату укладення договору, графік погашення кредиту, а також розрахункові документи щодо видачі коштів в сумі 3041,96 доларів США на сплату страхових платежів.

При цьому в мотивувальній частині висновку експертом виявлено факт відсутності заборгованості за тілом кредиту взагалі, що ставить під сумнів правомірність нарахування заборгованості за відсотками за користування кредитом, комісії та пені.

Також виявлено розбіжності в наданих банком боржнику виписках по рахунку ОСОБА_1 щодо суми платежів по погашенню кредиту: за період з 10 квітня 2006 року по 25 травень 2015 року складають 98 331,42 доларів США; за період з 10 квітня 2006 року по 1 вересня 2015 року складають 95 083,84 доларів США, що свідчить про від`ємне значення в сумі платежів по погашенню кредиту в розмірі 3 247,58 доларів США.

Згідно підсумків таблиці («Виписка про погашення по кредиту ОСОБА_1 », яка сформована 22 вересня 2015 pоку, № 2476730) за період з 10 квітня 2006 року по 1 вересня 2015 року підсумок за показниками: «Погашення тілу кредиту» 20 760,58 доларів США, «Погашення простроченого тіла кредиту» 1 395,94 доларів США, «Погашення процентів» 42 544,75 доларів США; «Погашення прострочених процентів» 9 900 доларів США, що разом становить 1 вересня 2015 року платежів по погашенню кредиту на загальну суму 95 083,84 доларів США, та/або за період з 10 квітня 2006 року по 25 травень 2015 року - на загальну 98 331,42 доларів США. Наведене свідчить про від`ємне значення в сумі платежів по погашенню кредиту в розмірі 20 482,57 доларів США та/або 23 730,15 доларів США.

Під час дослідження експертом встановлено підвищення банком відсоткової ставки за обслуговування кредиту з 12% річних до 14,04% річних та зміни банком розміру щомісячного платежу після 5 листопада 2008 pоку, додаткова угода з приводу зміни процентної ставки до кредитного договору та графіку погашення платежів у матеріалах справи відсутні. Також встановлено необґрунтоване визначення банком розрахунку заборгованості розміру ієні за порушення строків сплати станом на 14 квітня 2015 року та невідповідність нормам чинного законодавства України.

Встановлено факт не відновлювальної кредитної лінії в кредитному договорі від 10 квітня 2006 року, коли при отриманні повної суми кредитних коштів подальша їх видача припиняється незалежно від фактичної суми заборгованості, проте за наявності лише одного документа про видачу готівки від 10 квітня 2006 року на суму 60 000 доларів США, у квітні 2009 року з призначенням «Виправна проводка по службовій записці № 33011330» по рахунку 2233 «Довгострокові іпотечні кредити, що надані фізичним особам» списана сума 924 доларів СІІІА. «Заяви на видачу готівки» на суму 924 доларів США з підписом ОСОБА_1 банком не надано, та й відповідач вказаної суми не отримував.

Також встановлено факт відсутності документів щодо видачі коштів в сумі 3 041,96 доларів США на сплату страхових платежів.

Отже, указане свідчить про необґрунтованість позовних вимог позивача. Крім того, указане спростовує наданий позивачем розрахунок заборгованості.

Апеляційна скарга не містить жодного доводу, який би спростовувався позивачем вказаний висновок судово-економічної експертизи від 29 листопада 2018 року № 18671/18-72, в свою чергу скаржник обмежується лише твердженням про те, що позивачем надано належні та допустимі докази по справі, зокрема надано розрахунок заборгованості, у якому вказано суму відсотків, пені та інші суми відповідно до Кредитного договору.

Також не заслуговує на увагу посилання апеляційної скарги на застосування до даних правовідносин положення ст.ст.634 ЦПК України, проте апеляційний суд вважає, що в даному випадку дана норма не може бути застосована судом, оскільки вона може застосовуватись до договорів про приєднання.

Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).

За таких обставин суд першої інстанції зробив правильний висновок про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача, у зв`язку з їх недоведеністю.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Аналізуючи зміст апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, про те що жоден її довід не спростовує висновки суду та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для його скасування і як наслідок відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382-384, 389 ЦПК України, судом,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Крилової Олени Леонідівни в інтересах акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 20 лютого 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 9 жовтня 2019 року.

Головуючий:

Судді: