Постанова

Іменем України

09 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 622/41/17

провадження № 61-956св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

представник відповідача - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Харківської області

від 23 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Коваленко І. П., Овсяннікової А. І., Сащенко І. С.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обгрунтування позовних вимог зазначав, що 17 січня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 9 600,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30,00 процентів на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення кредиту, що відповідає строку дії картки.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 31 жовтня 2016 року у нього виникла заборгованість у розмірі 79 008,65 грн, з яких: 5 589,38 грн - заборгованість за тілом кредиту, 65 307,40 грн - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом, 3 873,36 грн - заборгованість по сплаті пені та комісії за користуванням кредитом,

500,00 грн - штраф (фіксована частина), 3 738,51 грн - штраф (процентна складова), позивач просив стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості за кредитним договором.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 19 липня 2017 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази існування між сторонами кредитних правовідносин, зокрема щодо відкриття карткового рахунку на ім`я відповідача, отримання відповідачем кредитної картки та розміру кредитного ліміту, ознайомлення відповідача з правилами користування кредитною карткою та Умовами і правилами надання банківських послуг, затвердженими наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256. У підписаній ОСОБА_1 анкеті-заяві не зазначена сукупна вартість кредиту з визначенням процентної ставки за користування кредитними коштами, вартість супутніх послуг та інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, відсутні відомості про те яку платіжну картку та який платіжний ліміт бажав отримати позичальник. Умови і правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною картою та Тарифи банку відповідачем не підписані, а тому їх не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові

від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15.

Позивачем надані суперечливі відомості про суму отриманих відповідачем кредитних коштів, зокрема, у позовній заяві зазначено про отримання ОСОБА_1 кредиту у розмірі 9 600,00 грн, тоді як згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, максимальний кредитний ліміт за вказаною карткою становить 6 900,00 грн.

Посилаючись на наведене, суд першої інстанції вважав наявними правові підстави для відмови у задоволенні позовних вимог банку за їх недоведеністю.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 23 листопада 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено, рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 19 липня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення суду про задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 71 896,78 грн, з яких: 5 589,38 грн - заборгованість за тілом кредиту, 65 307,40 грн - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом, 1 000,00 грн - пеня та комісія за користуванням кредитом.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд вважав помилковим висновок суду першої інстанції про недоведеність укладення між сторонами кредитного договору обставинам справи з огляду на те, що підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, ОСОБА_1 отримав та користувався наданим йому кредитним лімітом, а отже погодився з умовами договору, розміром процентів за користування кредитом та штрафними санкціями, що передбачені пунктом 2.1.1.7.6 Умов і правил надання банківських послуг. Оскільки ОСОБА_1 умови кредитного договору належно не виконує, вимоги банку про стягнення з нього заборгованості за тілом кредиту, сплаті процентів за користування кредитними коштам та нарахованої пені і комісії за період, з 01 січні 2016 року по 31 грудня 2016 року, у розмірі 1000,00 грн є обгрунтованими. У задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу суд відмовив, посилаючись на те, що пеня та штраф є різновидами неустойки як юридичної відповідальності боржника, а тому не можуть бути застосовані одночасно, оскільки це призведе до застосування подвійної цивільно-правової відповідальності одного і того ж виду за одне і те саме порушення договірного зобов`язання, що суперечить статті 61 Конституції України.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У грудні 2017 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , у якій заявник просив скасувати рішення Апеляційного суду Харківської області від 23 листопада 2017 року та залишити в силі рішення Золочівського районного суду Харківської області від 19 липня 2017 року, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обгрунтована посиланням на те, що суд апеляційної інстанції не звернув увагу, що Умови і правила надання банківських послуг не містять підпису позичальника, а тому вони не можуть вважатися складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. Надана ПАТ КБ «ПриватБанк» довідка про умови використання кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільговий період» не є допустимим доказом на підтвердження укладення з відповідачем кредитного договору № б/н та його умов, оскільки у довідці зазначено інший тип картки та відмінний розмір процентів за користування кредитом, від того на який посилається банк у позовній заяві. Крім того, відсутні докази отримання відповідачем пам`ятки клієнта, яка б містила Тарифи банку. За наведених обставин, апеляційний суд безпідставно не застосував до спірних правовідносин правовий висновок Верховного Суду України, викладений в постанові від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15 та поновив строк на апеляційне оскарження, оскільки первинно подану ПАТ КБ «ПриватБанк» апеляційну скаргу на рішення Золочівського районного суду Харківської області від 19 липня 2017 року визнано неподаною та повернуто позивачу у зв`язку з не усуненням недоліків апеляційної скарги, тоді як повторне звернення з апеляційною скаргою відбулося 11 жовтня 2017 року.

Оскільки відповідач та його представник не були належним чином повідомлені апеляційним судом про дату та час розгляду справи, зазначені порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування рішення Апеляційного суду Харківської області від 23 листопада 2017 року.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 19 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 04 лютого 2019 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

Судами попередніх інстанцій установлено, що 17січня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 9 600,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг ПриватБанку, зі сплатою 30,00 процентів на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У анкеті-заяві ОСОБА_1 зазначив про свою згоду на те, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку.

ОСОБА_1 не виконав зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 31 жовтня 2016 року, банк нарахував заборгованість у розмірі 79 008,65 грн, з яких: 5 589,38 грн - заборгованість за тілом кредиту, 65 307,40 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом, 3 873,36 грн - заборгованість за пенею та комісією за користуванням кредитом, 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 3 738,51 грн - штраф (процентна складова).

Висновки Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Статтями 525 та 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Анкета-заява позичальника від 17 січня 2012 року не містить розміру процентної ставки, суми комісії, строку повернення кредиту, а також умов щодо відповідальності боржника за невиконання/прострочення виконання зобов`язання у вигляді неустойки (пені, штрафів) та їх розміру.

Заявляючи вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, банк просив, крім тіла кредиту, стягнути заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом, комісію, а також пеню і штрафи за прострочення сплати кредиту та процентів, на обгрунтування яких посилався те, що відповідальність позичальника за порушення зобов`язань за кредитним договором передбачена Витягом з Тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна», Умовами та правилами надання банківських послуг, в яких визначені пільговий період користування кредитними коштами, процентна ставка, розмір неустойки та порядок її нарахування, а також інші умови.

Умови договорів приєднання розробляються банком, а тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам банківських послуг та доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці Тарифи, Умови і правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», з якими був ознайомлений позичальник.

Частково задовольняючи вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, апеляційний суд не звернув увагу, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме з доданими банком до позовної заяви Витягом з Тарифів та Умовами та правилами надання банківських послуг ознайомився та погодився відповідач, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, що саме зазначені документи містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, неустойки (пені, штрафів), комісії, і саме у тих розмірах, які застосовані банком у наданому ним розрахунку заборгованості.

За відсутності підтвердження конкретно запропонованих відповідачу Умов та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві розміру процентної ставки за користування кредитними коштами, комісії, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Умови та правила надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися ПАТ КБ «ПриватБанк».

Витяг з Тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна», а також Умови та правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», не визнаються відповідачем і не містять його підпису, а тому їх не можна розцінювати, як складову кредитного договору, укладеного між сторонами 17 січня 2012 року шляхом підписання анкети-заяви. Зважаючи на наведене, відсутні підстави вважати, що сторони у письмовому вигляді обумовили розмір та порядок зміни процентної ставки, підстав нарахування та розміру комісії, а також відповідальність боржника у вигляді неустойки (пені та штрафу) за порушення виконання договірних зобов`язань.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19).

Таким чином, вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом у розмірі 65 307,40 грн, комісії та пені у розмірі 3 873,36 грн та штрафів у розмірі 4 238,51 грн, є безпідставними, а тому висновок апеляційного суду про наявність підстав для їх задоволення частково, та відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів з підстав подвійного притягнення боржника до цивільно-правової відповідальності одного і того ж виду, за одне і те саме порушення договірного зобов`язання,є помилковим.

З урахуванням основних завдань та засад цивільного законодавства, Верховний Суд також зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може вважатися належно проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», які являють собою значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для їх розуміння.

Зважаючи на наведене, відсутні підстави вважати, що при укладенні кредитного договору з ОСОБА_1 , ПАТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо надання споживачеві всієї необхідної інформації щодо умов кредитування.

В анкеті-заяві позичальника від 17 січня 2012 року не визначено строк повернення кредиту, а тому виходячи з положень частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, та з огляду на неповернення позичальником отриманої суми кредитних коштів, ПАТ КБ «ПриватБанк» вправі вимагати захисту порушених прав, шляхом стягнення з боржника фактично отриманої суми кредитних коштів, а отже рішення судів попередніх інстанцій в частині стягнення з позичальника заборгованості по тілу кредиту у розмірі 5 589,38 грн є законним та обгрунтованим.

Посилання у касаційній скарзі на безпідставне поновлення ПАТ КБ «ПриватБанк» строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції є неспроможними, оскільки апеляційний суд, діючи у межах наданих йому дискреційних повноважень надав належну оцінку доводам позивача щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне провадження.

Твердження заявника про те, що апеляційний суд належно не повідомив відповідача і його представника про дату, час та місце судового розгляду є безпідставими, оскільки згідно зворотного повідомлення про вручення поштового відправлення, ОСОБА_1 отримав судові повістку про виклик в судове засідання 02 листопада 2017 року, тобто завчасно до судового засідання, яке відбулося 23 листопада 2017 року.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частинами першою, четвертою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що внаслідок неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права суд першої інстанції неправильно визначився з характером спірних правовідносин, а апеляційний суд, переглядаючи справу в апеляційному порядку, неправильно вирішив спір в частині позовних вимог про стягнення заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом, комісії, пені та штрафів, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про необхідність скасування рішення Золочівського районного суду Харківської області від 19 липня 2017 року та рішення Апеляційного суду Харківської області від 23 листопада 2017 року у зазначеній частині, з ухваленням у справі нового судового рішення про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» за їх необгрунтованістю.

В частині вирішення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості по тілу кредиту, рішення апеляційного суду підлягає залишенню без змін.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на результати вирішення касаційної скарги, сплачений у зв`язку з розглядом справи у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій судовий збір необхідно покласти на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (5 589,38 грн складає 7,07 процентів від заявлених позовних вимог), а тому відповідач має відшкодувати позивачеві витрати по сплаті судового збору, сплаченого за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 204,59 грн ((1 378,00 * 7,07 / 100) + (1 515,80 * 7,07 / 100), а позивач повернути відповідачеві 92,93 проценти суми судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги, що становить 1 536,69 грн (1 653,60 грн * 92,93 / 100), а тому з урахуванням взаємозаліку, з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню на відшкодування судових витрат 1 332,10 грн.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Золочівського районного суду Харківської області від 19 липня

2017 року та рішення Апеляційного суду Харківської області від 23 листопада 2017 року у частині вирішених позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом, комісії, пені та штрафів скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом, комісії, пені та штрафів, відмовити.

Рішення Апеляційного суду Харківської області від 23 листопада 2017 року у частині вирішення позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту, залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1

1332,10 грн на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

С. О. Погрібний

Г. І. Усик

В. В. Яремко