ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«05» березня 2019 року

м. Харків

справа № 644/1920/18-ц

провадження № 22ц/818/1309/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Бровченка І.О., Колтунової А.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1,

відповідач ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 05 грудня 2018 року в складі судді Глібко О.В.,

в с т а н о в и в:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання.

Позовна заява мотивована тим, що з 16 жовтня 1999 року до 15 серпня 2007 року вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після розірвання шлюбу проживає з нею.

Зазначила, що син не працює та є студентом другого курсу електромеханічного коледжу Харківського національного університету міського господарства імені ОСОБА_4.

Вказала, що відповідач здоровий, працює без оформлення ріелтором, має автомобіль, власне житло та придбав земельну ділянку. Проте, маючи можливість, на утримання сина матеріальної допомоги не надає.

Просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3, що продовжує навчання у твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн. щомісячно, але не нижче 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до закінчення дитиною навчання, а саме до 30 червня 2020 року.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 05 грудня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3, який навчається у Харківському національному аграрному університеті імені ОСОБА_5 у розмірі 800,00 грн. щомісячно на період його навчання, починаючи з 28 березня 2018 року, але не більше, ніж до досягнення ОСОБА_3 двадцяти трьох років; стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в розмірі 704, 80 грн.; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржуване рішення скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно зясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі; не звернув увагу на те, що з 2007 року ОСОБА_2 перебуває у шлюбі з ОСОБА_6, від якого вони мають двох малолітніх дітей, які часто хворіють; що він та його дружина перебувають на обліку у Харківському міському центрі зайнятості як безробітні; що відповідно до квитанції, наданої Акціонерним товариством ОСОБА_7 «ПриватБанк» ОСОБА_2 у період з листопада 2017 року по квітень 2018 року перераховано на рахунок Харківського національного університету внутрішніх справ оплату за заочне навчання його сина ОСОБА_3 у розмірі 8000, 00 грн.; що загальний розмір матеріальної допомоги його сину з травня 2014 року по квітень 2018 року склав 22 516, 37 грн.; що доводи позивача про те, що їх син ОСОБА_3 є студентом другого курсу електромеханічного коледжу Харківського національного університету міського господарства імені ОСОБА_4 є безпідставними, оскільки син відрахований з вказаного коледжу у звязку з невиконанням навчального плану; що він є інвалідом ІІІ групи та його пенсія становить 1452, 00 грн.; що йому поставлений діагноз: невиліковна хвороба Бехтерєва, і він на теперішній час потребує коштовного лікування, зокрема, раз на місяць йому потрібно робити одну інєкцію, яка коштує 19 500, 00 грн.; що рішення суду обмежує інтереси двох його малолітніх дітей від іншого шлюбу.

22 лютого 2019 року від ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона вважала, що рішення суду є законним, а апеляційна скарга необгрунтованою. При цьому посилалась на те, що її син, вона та її теперішній чоловік хворіють, на їх лікування необхідні значні кошти, тому вона не в змозі утримувати сина, який продовжує навчання. Відповідач не бажає працювати, намагається уникнути відповідальності щодо утримання сина.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно задовольнити частково, рішення суду скасувати.

Рішення суду першої інстанції мотивовна тим, що батько сина, який продовжує навчання, може надавати матеріальну допомогу.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що в період з 16 жовтня 1999 року до 15 серпня 2007 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.3, 4, 36).

З 23 лютого 2010 року ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8, та вони проживають разом з сином позивача ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, по вулиці Соколова (Косарєва)АДРЕСА_1 у місті Харкові.

З 26 січня 2007 року ОСОБА_2 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 (дівоче прізвище Бєлєвцова), від якого мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, які знаходяться на їх утриманні. Він є інвалідом третьої групи. Його пенсія за період з травня 2018 року по жовтень 2018 року склала 8056, 26 грн. Його дружина перебуває на обліку як безробітна в Харківському міському центрі зайнятості з 25 червня 2018 року.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_2 знаходився на лікуванні у клініці Державна установа «Інститут неврології, психіатрії та наркології Національної академії медичних наук України» в період з 12 лютого 2018 року по 05 березня 2018 року; періодично проходив лікування у Комунальному некомерційному підприємстві «Міська поліклініка № 18» Харківської міської ради в січні, лютому, березні та квітні 2018 року, в Комунальному некомерційному підприємстві «Міська клінічна лікарня №8» Харківської міської ради у липні 2018 року та січні 2019 року.

З 01 вересня 2017 року по 28 лютого 2018 року ОСОБА_3 навчався в Електромеханічному коледжі Харківського національного університету міського господарства імені ОСОБА_4. 28 лютого 2018 року його відраховано за невиконання навчального плану.

З 29 серпня 2017 року ОСОБА_3 навчається заочно в Харківському національному університеті внутрішніх справ за контрактом. Його навчання оплатив батько.

З 19 вересня 2018 року він навчається на агрономічному факультеті Харківського національного аграрного університету імені ОСОБА_5 за контрактом. Термін закінчення навчання червень 2021 року.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу, яка, зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 Сімейного кодексу України).

За правилами частини першої статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Матеріали справи свідчать про те, що батько сина, який продовжує навчання, за контрактом, не в змозі надавати матеріальну допомогу, оскільки на його утриманні знаходиться двоє неповнолітніх дітей, дружина; він є інвалідом третьої групи, часто хворіє та його щомісячний дохід складає 1452, 00 грн., тобто, відсутня одна із обов'язкових умов, за яких батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання, а саме, наявність у батьків можливості надавати таку допомогу, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Посилання позивача на те, що відповідач не цікавиться життям сина, не надає йому матеріальної допомоги є безпідставними, спростовуються матеріалами справи.

Так, матеріали справи свідчать про те, що в період з травня 2014 року по травень 2017 року ОСОБА_2 перерахував зі своєї соціальної картки «ПриватБанк» на картки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 кошти, в загальній сумі 14516, 37 грн.; за період з 2017 року до 2018 року ним перераховано кошти за навчання ОСОБА_3 у Харківському національному університеті внутрішніх справ в загальній сумі 8018, 00 грн.; на картку позивача ОСОБА_2 перераховано кошти в загальній сумі 1009, 02 грн.

В суді першої інстанції ОСОБА_3, допитаний як свідок, підтвердив, що він спілкується з батьком, буває у нього вдома, харчується у нього; відносини між ними склалися дружні.

Доводи позивача щодо того, що вона, її син та чоловік хворіють, тому її позов необхідно задовольнити, судовою колегією не приймаються, оскільки ці доводи, виходячи з вимог статей 199, 200, 201 Сімейного кодексу України, не є підставою для задоволення цього позову та не передбачають обов'язку утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання. При цьому судова колегія звертає увагу на те, що позивач має іншу сімю, отримує пенсію за вислугою років, є особою працездатного віку, не обтяжена утриманням неповнолітніх дітей.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не дослідив та не надав належної оцінки доказам у справі, не оцінив їх в сукупності та безпідставно стягнув аліменти на утримання сина, який продовжує навчання. При цьому однобічно вирішив спір, залишивши поза увагою відсутність у батька можливості надавати таку допомогу.

Оскільки неправильно застосовано норми матеріального права, що відповідно до частини 2 статті 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення, судова колегія вважає, що рішення підлягає скасуванню з відмовою в задоволенні позову позивачу за недоведеністю. При цьому судова колегія зазначає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскільки чинним цивільно-процесуальним законодавством при вирішенні справи по суті не передбачено повернення справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, повязані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 06 лютого 2019 року ОСОБА_2 відстрочено сплату судового збору за подачу апеляційної скарги.

Оскільки апеляційну скаргу по суті спору задоволено, а позивач звільнена від сплати судового збору на підставі статті 5 Закону України "Про судовий збір", судові витрати з учасників справи стягненню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, 376, ст. ст. 381 384, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 05 грудня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді І.О. Бровченко

ОСОБА_11

Повний текст постанови складено 05 березня 2019 року.