Постанова

Іменем України

10 червня 2019 року

м. Київ

справа № 127/9843/17

провадження № 61-31558св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - приватне акціонерне товариство страхова компанія «ПЗУ Україна»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_3 , на ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 10 листопада 2017 року в складі судді: Рибчинського В. П.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - приватне акціонерне товариство страхова компанія «ПЗУ Україна» (далі - ПАТ СК «ПЗУ Україна»), про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22 вересня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 796,00 грн матеріальної шкоди та 10 000 грн моральної шкоди.

У іншій частині позовним вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 10 листопада 2017 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 вересня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ПАТ СК «ПЗУ Україна», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд виходив із того, що апеляційна скарга подана після закінчення строку на апеляційне оскарження, а зазначені підстави у заявах про поновлення строку не є поважними та у встановлений судом строк вимоги суду не виконані, у зв`язку із чим були застосовані положення статті 297 ЦПК України 2004 року.

Аргументи учасників справ

У листопаді 2017 рокупредставник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та передати справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновок апеляційного суду про відсутність підстав для поновлення строку, встановленого процесуальним законом для подання апеляційної скарги на рішення суду, є таким, що не відповідає вимогам пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України стосовно забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.

Відзив відповідачем на касаційну скаргу не подано.

Рух справи

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22 вересня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, 12 жовтня 2017 року ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 вересня 2017 року.

Разом із апеляційною скаргою подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, у якій просили поновити строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції посилаючись на те, що під час проголошення рішення суду першої інстанції вони присутні не були.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 20 жовтня 2017 року апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк для звернення до суду із заявою про поновлення строку із зазначенням поважних причин його пропуску.

06 листопада 2017 року до Апеляційного суду Вінницької області від ОСОБА_3 надійшла заява про поновлення строку на апеляційне оскарження, у якій посилається на те, що у зв`язку із погіршенням стану здоров`я 22 вересня 2017 року він змушений був залишити зал судового засідання, тому не мав можливості отримати рішення суду.

06 листопада 2017 року до Апеляційного суду Вінницької області від

ОСОБА_1 надійшла заява про поновлення строку на апеляційне оскарження, у якій посилається на те, що він не був присутній у судовому засіданні, копія оскаржуваного рішення судом першої інстанції не направлялась, а лише 10 жовтня 2017 року через представника ним було отримано копію рішення суду.

Відповідно до вимог частини третьої статті 297 ЦПК України 2004 року апеляційна скарга залишається без руху, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 294 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали особа має право звернутися до апеляційного суду з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Так, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції, з урахуванням встановлених обставин, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 та його представником ОСОБА_3 недоліки апеляційної скарги щодо наведення поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження не усунуто, а зазначені заявником та його представником причини, зокрема, що 22 вересня 2017 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , був змушений залишити зал судового засідання, тому не мав можливості отримати рішення суду першої інстанції, та те, що ОСОБА_1 не був присутній у судовому засіданні, не можуть бути визнані поважними, оскільки представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , був присутнім у судовому засіданні, надавав пояснення у справі, а залишив залу суду після виходу суду до нарадчої кімнати.

Доводи касаційної скарги про те, що представник позивача - ОСОБА_3 залишив зал суду у зв`язку із погіршенням стану здоров`я є необґрунтованими, оскільки будь-яких належних доказів на підтвердження зазначених обставин суду не надано.

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

У справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2015 року ЄСПЛ вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (справа «Рябих проти Росії» п. 46 рішення).

Відповідно до сталої практики Європейського суду, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження рішення (справа «Олександр Шевченко проти України» 26 квітня 2007 року, справа «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року).

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 справа «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року).

Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року).

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Отже, суд апеляційної інстанції надав належну оцінку доводам ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_3 про зазначені причини пропуску строку і зробив правильний висновок про їх неповажність.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 10 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Краснощоков

І. О. Дундар

В. І. Крат