_________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2-о/520/2/19
УХВАЛА

06.03.2019 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Салтан Л.В.

присяжних Тютченко М.В.

Цуркана В.Б.

при секретарі Дідур В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання представника заявника ОСОБА_1 про призначення судово-психіатричної експертизи у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Київська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування, про визнання особи недієздатною, встановлення над нею опіки,-

ВСТАНОВИВ:

26 грудня 2018 року заявник - ОСОБА_1 звернулась до Київського районного суду міста Одеси з заявою про визнання ОСОБА_2 недієздатною та встановлення опіки над недієздатною і призначення опікуном її - ОСОБА_1 .

В обґрунтування своїх вимог заявниця посилається на те, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , є її мамою. Починаючи з 2013 року психіатричний стан здоров`я ОСОБА_2 погіршився, внаслідок чого вона втратила здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що в свою чергу стало підставою для звернення до суду з відповідною заявою.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу справу за вказаною заявою було розподілено судді Салтан Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 26 лютого 2019 року, після усунення заявником недоліків поданої заяви у відповідності до ухвали Київського районного суду міста Одеси від 27 грудня 2018 року, прийнято до розгляду вказану заяву, відкрито провадження по справі та призначено дату, час і місце проведення судового засідання на 06 березня 2019 року.

Одночасно у заяві, заявником заявлено вимогу про призначення по справі судово-психіатричної експертизи, проведення якої заявник просить суд доручити експертам Комунальної установи «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» (65000, м. Одеса, вул. Академіка Воробйова, 9), на вирішення яких поставити наступні питання:

1. Чи хворіє ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована в АДРЕСА_1 , на психічну хворобу?

2. Чи розуміє ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована в АДРЕСА_1, в силу свого психічного стану значення своїх дій та чи може керувати ними ?

В обґрунтування вказаного клопотання, заявник посилається на те, що нею заявлені вимоги щодо визначення психічного стану особи, однак для підтвердження цих обставин, необхідні спеціальні знання та є необхідним призначення по справі судово-психіатричної експертизи.

У судове засідання призначене на 06 березня 2019 року заявник ОСОБА_1 або її представник ОСОБА_3 не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлені належним чином, однак 05 березня 2019 року до суду надійшла заява від представника заявника ОСОБА_3 про відкладення розгляду справи, з підстав того, що на визначену дату судового засідання ОСОБА_1 буде приймати участь у іншому судовому засіданні слідчого судді Приморського районного суду міста Одеси з питання обрання запобіжного заходу відносно затриманої особи.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_2 - ОСОБА_5 заперечила щодо задоволення вказаного клопотання, посилаючись на його необґрунтованість, а також вважала, що безпідставне відкладення розгляду справи призведе до порушення строків розгляду справи, з урахуванням того, що відсутні об`єктивні підстави, які б перешкоджали розгляду клопотання про призначення судово-психіатричної експертизи заявленого заявником.

Представник заінтересованої особи Органа опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради щодо розв`язання клопотання про відкладення розгляду справи поклалась на розсуд суду.

Суд, оглянувши зазначене клопотання представника заявника про відкладення розгляду справи, в судовому засіданні 06.03.2019 року ухвалив відмовити у його задоволенні, з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватись процесуальними правами; зловживання правами не допускається.

Статтею 4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що адвокатська діяльність здійснюється на принципах верховенства права, законності, незалежності, конфіденційності та уникнення конфлікту інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Тобто, вказані принципи щодо обов`язковості доведення тих чи інших обставин є обов`язковими не лише при з`ясуванні обставин справи по суті, а й, як у даному випадку, при поданні клопотання про відкладення розгляду справи.

Представником заявника до поданого клопотання про відкладення розгляду справи не надано жодного доказу на підтвердження посилань викладених у клопотанні, у зв`язку з чим суд вважає їх безпідставними та необґрунтованими.

Крім того, частинами 1, 2 статті 210 ЦПК України встановлено, що суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Пунктом 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» вказано на те, що строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів.

Пунктом 3 вказаної вище постанови Пленуму судам роз`яснено, що з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків у цивільних справах є, в т.ч. і правова та фактична складність справи; поведінка заявника, характер процесу та його значення для заявника.

Суд вважає дане клопотання про відкладення розгляду справи подане представником заявника необґрунтованим і таким, що може призвести до штучного затягування розгляду справи, в умовах існуючих процесуальних строків її розгляду, а тому вважає, що воно не підлягає задоволенню.

Між іншим суд також враховує, що статтею 83 ЦПК України встановлено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Заявником при поданні заяви заявлено клопотання лише про призначення судово-психіатричної експертизи.

Жодних посилань щодо неможливості подання доказів до заяви в її обґрунтування заявником у заяві не зазначено, як і не повідомлено про намір подання таких доказів представником заявника у клопотанні про відкладення розгляду справи.

З урахуванням викладених підстав, необґрунтованістю клопотання про відкладення розгляду справи, та відсутніх відомостей щодо наміру заявника подати до суду додаткові докази, суд вважає відсутніми підстави для відкладення розгляду справи та не вбачає об`єктивних підстав, які унеможливлюють розгляд справи на підставі доказів наявних в матеріалах справи.

Також судом враховується, що статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Згідно з нормами статті 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У своєму рішенні у справі «Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяви представника заявника про відкладення розгляду справи, з підстав його необґрунтованості.

Враховуючи вищевикладене, судом в судовому засіданні, за згодою представників сторін по справі, було ухвалено провести розгляд справи та клопотання заявника про призначення судово-психіатричної експертизи в судовому засіданні за відсутності заявника та її представника, за наявними в ній матеріалами, з метою дотримання строків розгляду справи.

В судовому засіданні представник заінтересованої особи ОСОБА_2. - ОСОБА_5. заперечувала проти задоволення клопотання про призначення судово-психіатричної експертизи, з посиланням на те, що матеріали справи не містять жодної підстави для призначення експертизи психічно здоровій людині, як і не містять жодного посилання на наявність у ОСОБА_2 психічної хвороби. Крім того, на підтвердження своїх посилань представник заінтересованої особи надала додаткові докази.

Представник заінтересованої особи органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради у судовому засідання щодо розв`язання клопотання про призначення судово-психіатричної експертизи поклалась на розсуд суду.

Заслухавши пояснення представників заінтересованих осіб по справі, дослідивши заявлене клопотання про призначення судово-психіатричної експертизи, надані в судовому засіданні додаткові докази, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами зокрема - висновками експертів.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про судову експертизу», судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду.

Згідно з ч.1 ст. 102 ЦПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Відповідно до ч.1 ст.103 ЦПК України, суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» № 5 від 12.06.2009 року, для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, призначає експертизу, коли необхідність експертного висновку випливає з обставин справи і поданих доказів.

Пунктом 2 частини 1 статті 105 ЦПК України передбачено, що призначення експертизи судом є обов`язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити: психічний стан особи.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про психіатричну допомогу» судово-психіатрична експертиза з цивільних справ призначається і проводиться на підставах та в порядку, передбачених законом. Кількість і зміст питань, за якими має бути проведена експертиза, має бути визначено судом у судовому засіданні, як це передбачено ст. ст. 103-105 ЦПК України.

Як зазначається в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 березня 1972 року №3 «Про судову практику в справах про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним», судово-психіатрична експертиза призначається у справах про визнання громадянина недієздатним. В ухвалі про призначення експертизи на вирішення експертів мають бути поставлені такі питання:1) чи хворіє даний громадянин на психічну хворобу; 2) чи розуміє він значення своїх дій та чи може керувати ними.

Разом з тим, у відповідності до частини 1 статті 298 ЦПК України передбачено, що суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу.

Метою проведення судово-психіатричної експертизи є з`ясування наявності чи відсутності психічного розладу, здатного вплинути на усвідомлення особою своїх дій та керування ними.

Правові, організаційні і фінансові основи судово-експертної діяльності з метою забезпечення правосуддя визначає Закон України "Про судову експертизу".

Судово-експертна діяльність здійснюється на принципах законності, незалежності, об`єктивності і повноти дослідження (стаття 3 цього Закону).

Законодавство України про судову експертизу складається також з інших нормативно-правових актів, зокрема Порядку проведення судово-психіатричної експертизи, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 жовтня 2001 № 397.

Відповідно до пункту 35 Порядку висновок експертизи повинен бути обґрунтованим і містити відповіді на поставлені перед ним питання у межах його компетенції, мати конкретний характер. У разі виявлення експертом важливих фактів, з приводу яких йому не були поставлені запитання, він дає відповідь з власної ініціативи. Відповіді не можуть мати форму рекомендацій або вказівок слідству чи суду.

З аналізу наведених норм вбачається, що висновок про недієздатність фізичної особи слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в сукупності за умови, що особа страждає саме хронічним, стійким психічним розладом, внаслідок чого у особи виникає абсолютна неспроможність особи розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про визнання особи недієздатною не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях.

Отже, при проведенні експертизи щодо наявності в особи хронічного, стійкого психічного розладу експерт повинен дослідити стан психічного здоров`я особи протягом певного часу, пославшись на медичні документи, їх аналіз та особисте дослідження особи,зробити висновок щодо наявності в особи саме стійкого, хронічного психічного розладу, визначити час, з якого в особи виникло таке захворювання, встановити чи повністю особа не здатна внаслідок цього захворювання усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Заявник посилаючись на необхідність призначення вказаної експертизи та посилань про наявність психічних розладів у ОСОБА_2 посилається лише на два листи КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» від 28.07.2017 року про призначення медичних препаратів ОСОБА_2. та від 11.12.2017 року про зазначення, що ОСОБА_2 була оглянута на дому та перебуває під наглядом психіатра.

У той же час, заявником не надано до суду оригінали вказаних довідок, а також медичну документацію на підтвердження того, що ОСОБА_2 проходила таке медичне обстеження.

Проміж викладене, не надаючи оцінку доказам по справі, суд вважає за необхідне під час вирішення питання про призначення судово-психіатричної експертизи зазначити, що вказані надані довідки також не містять інформації щодо психічного розладу здоров`я ОСОБА_2 ,оскільки вказана довідка від 28.07.2017 року про призначення медичних препаратів ОСОБА_2 , не містить інформації щодо діагнозу ОСОБА_2 , щодо інформації про призначенні препарати, а також взагалі інформації яким лікарем вони видані.

Щодо довідки від 11.12.2017 року про зазначення, що ОСОБА_2 була оглянута на дому та перебуває під наглядом психіатра, по своїй суті не є медичними даними, оскільки не містить ані опису психічного стану особи, ані діагнозу.

У зазначених довідках наданих позивачем до заяви, крім вказаних судом обставин, також вбачається, що: довідка від 28.07.2017 року не містить чіткого відображення дати народження ОСОБА_2. , відносно якої вона видана, а довідка від 11.12.2017 року видана взагалі на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 народження, у зв`язку з чим, суд не має можливості достеменно пересвідчитись, що вони стосуються саме сторони по справі - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно якої заявником заявлено вимоги щодо визнання недієздатною.

Суд звертає увагу, що матеріали справи не містять достатніх даних про психічний розлад здоров`я ОСОБА_2 .

Крім того, відповідно до вимог ст. 106 ЦПК України, учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз.

На виконання вимог ст. 106 ЦПК України, в судовому засіданні 06.03.2019 року представником заявника ОСОБА_2 було надано до суду висновок судово-психіатричної експертизи №19пк від 04.02.2019 року, проведеної лікарями державної установи «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю Міністерства охорони здоров`я України», у відповідності до якого, зазначено, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , на будь-який психічний розлад не страждає.

Таким чином, при встановлених законом вимог щодо обов`язковості призначення судово-психіатричної експертизи для встановлення психічного стану особи, однак матеріали поданої заяви не містять достатніх даних про психічний розлад здоров`я ОСОБА_2 , з урахуванням того, що представник останньої особисто з`явився у судове засідання та надав висновок судової експертизи на підтвердження того, що у ОСОБА_2 . відсутні прояви психічних розладів, пояснивши суду, що остання являється приватним підприємцем, постійно працює, сама ходить до магазинів, а заявницю не бачила вже три роки, суд вважає, що у задоволенні клопотання заявника ОСОБА_1 про призначення судово-психіатричної експертизи слід відмовити, що в свою чергу не суперечить практиці Європейського суду з прав людини, згідно якої право на доступ до суду має бути ефективним, але реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення ЄСПЛ у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції"від 16.12.1992 року).

Керуючись ст. ст. 84, 295-298 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання представника заявника ОСОБА_1 про призначення судово-психіатричної експертизи у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Київська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування, про визнання особи недієздатною, встановлення над нею опіки - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, заперечення на неї можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Повний текст ухвали суду виготовлено 12 березня 2019 року.

Головуючий Салтан Л. В.

Присяжні Тютченко М.В.

Цуркана В.Б.