Справа № 583/5095/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2019 року м. Охтирка

Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Соколової Н.О.,

з участю секретаря судового засідання Марченко О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному позовному провадженні в залі суду № 6 справу № 583/5095/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності на нерухоме майно, -

з участю сторін: представника позивача ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_4,

ВСТАНОВИВ:

Позивач свої вимоги мотивує тим, що 27.09.2003 зареєстрував шлюб з відповідачем. 27.07.2016 за спільні кошти придбали квартиру за адресою АДРЕСА_1. Право власності за спільною згодою було зареєстровано на дружину ОСОБА_2 26.09.2018 рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області шлюб між ними розірвано. Оскільки з відповідачем не дійшли згоди з питань спільної власності на майно подружжя, та відповідач не визнає за позивачем право власності на Ѕ частину зазначеної квартири, просить розділити квартиру, розташовану за адресою АДРЕСА_2, що перебуває у спільній сумісній власності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 на рівні частки; визнати за позивачем право власності на Ѕ частину зазначеної квартири, залишивши Ѕ частину квартири у власності відповідача та припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на вказане вище майно, в звязку з чим звернувся до суду з позовом.

Ухвалою суду від 03.12.2018 відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи та призначено судове засідання.

29.01.2019 відповідачем подано відзив на позовну заяву. У відзиві відповідач зазначила, що спірну квартиру по вул. Пушкіна, 7/3 в м. Охтирка вона придбала, як за особисті грошові кошти, що належали їй на праві приватної власності, так і за спільні кошти подружжя з позивачем, в звязку з чим ОСОБА_1 не може належати 50 відсотків нерухомості. Крім того, зазначила, що в 2012 році її батько продав свій будинок в смт. Кириківка за 42825 гривень, перевів кошти в долари США, що на той час склало 5300 доларів США. Нова квартира, яку планували придбати коштувала 7000 доларів США, а не 80 тисяч гривень, як вказав позивач. До її особистих коштів не вистачало 1700 доларів, які вони сплатили, як спільні кошти подружжя. Тобто, внесок позивача у квартиру був 850 доларів США, що становить 23800 гривень. Спірний будинок було придбано 27 липня 2016 року. З продавцем була домовленість про сплату 5300 доларів, а решту 1700 доларів вони сплатять протягом року. При придбанні квартири був присутній її батько, який перевіряв цільове використання його грошей. Саме тому, договір купівлі-продажу було оформлено на неї і чоловік з цим погоджувався. А тому, вимоги позивача про визнання права власності на Ѕ частину квартири вважає безпідставними, просить відмовити в задоволенні позову.

Розгляд справи просить провести за правилами загального позовного провадження враховуючи, що ціна позову фактично перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім того, спір для неї має вкрай важливе значення як для сторони, оскільки це єдине її житло, а також враховуючи обсяг та характер доказів у справі, в тому числі необхідність виклику та допиту свідків.

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду від 22.02.2019 заяву відповідача ОСОБА_2 про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження залишено без задоволення, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

04.02.2019 позивач надав відповідь на відзив, зазначивши, що відповідно до розписки, наданої відповідачем, грошові кошти нею були отримані виключно для купівлі житла, а отже в інтересах сімї. Тому кошти, які ОСОБА_2 одержала є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Щодо вартості спірного майно, то згідно із договором купівлі-продажу квартири від 27.07.2016 вартість квартири становить 80000 грн. та саме з цієї суми сплачувалися податки та збори.

08.02.2019 представник відповідача надав письмові заперечення, зазначивши, що твердження позивача про те, що грошові кошти, які батько відповідача передав доньці на придбання квартири, були передані для інтересів сімї, не відповідає дійсності і змісту письмової розписки, де чітко записано, що грошові кошти отримані як подарунок. Майно, передане в подарунок одній конкретній особі не є спільною сумісною власністю подружжя. Придбання майна у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. В звязку з чим, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 просить відмовити.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, пославшись на доводи, викладені в ньому та просив задовольнити вимоги в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, зазначивши про те, що ОСОБА_1 не може належати 50 відсотків нерухомості, оскільки спільні кошти подружжя, які були сплачені за спірну квартиру становили 1700 доларів США, решта 5300 доларів США належали їй як особисті кошти. Вона особисто домовилася про зустріч з продавцем квартири ОСОБА_5 Була оговорена сума 7 тисяч доларів США. На початку червня відповідач ходила дивитися квартиру разом з батьком. Позивача в той час не було в Україні. Батько сказав, що в нього є гроші і він дасть їх відповідачу як подарунок на день народження. 19.06.2016 день народження відповідача. Батько хотів, щоб ці гроші були використані саме на будинок, тому 10.07.2016 ОСОБА_2 написала розписку про те, що отримала подарунок від батька грошові кошти в сумі 5300 доларів США. Проте в цей день гроші вона не отримала від батька. За будинок гроші передавалися в квартирі по вул. Пушкіна 25.07.2016. Батько дав гроші відповідачу, а вона в свою чергу продавцю. Решту коштів домовилися віддавати частинами по 100-150 доларів на місяць. На цей момент власниця вже виписалася, передала відповідачу документи на будинок та ключі. 27.07.2016 було оформлено договір купівлі-продажу. В цей день грошей вже ніхто не передавав. Вартість квартири, зазначена у договорі 80000 грн. це оцінка експерта, нотаріус посовітував саме цю суму зазначати у договорі, щоб платити менше податків. 22.08.2017 після сплати повної суми вартості квартири у нотаріуса була оформлена розписка про те, що всі кошти сплачені. Батько відповідача продав свою спадщину за 42825 грн. та поміняв на долари, що на той час становило 5300 доларів. Чоловік відповідача їздив на заробітки, проте заробляти добре почав лише в 2018 році. З 2015-2017 гроші витрачав на оформлення документів, в сімю привозив небагато на їжу та ремонт квартири.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив, пославшись на доводи, викладені в відзиві.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що вона є матірю позивача. Спірну квартиру купували син та невістка вдвох. У придбаній квартирі були великі борги за комунальні платежі, син з невісткою їх сплатили та було передано 1500 доларів США як перший внесок. Потім сплачували ще тричі по 2 тисячі доларів. Про це свідку відомо зі слів ОСОБА_2 Квартиру вибрала ОСОБА_2 Після придбання ще робили ремонт. Батько відповідача допомагав з ремонтом, грошей на придбання квартири не давав. ОСОБА_1 з 2015 року їздив у Польщу на заробітки та заробляв 2 тисячі доларів за 2 місяці.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що позивач її племінник. Спірну квартиру вибрала ОСОБА_2 ОСОБА_1 працював у Польщі, заробляв гроші. В даній квартирі були борги за комунальні послуги, які були сплачені ОСОБА_1 Також було ще 3 платежі, гроші відвозив і ОСОБА_1 і ОСОБА_2. Про те, чи надавав гроші на придбання квартири батько відповідача свідку не відомо.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що позивач її внучатий племінник. ОСОБА_1 з 2015 року їздить до Польщі на заробітки та весь час привозить гроші.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що він є батьком відповідача. У червні 2016 році йому подзвонила дочка та повідомила, що придивилася квартиру, двокімнатну, є невелика земельна ділянка, за 7 тисяч доларів. Грошей в неї не було. Гроші були у свідка від продажу батьківської квартири, що у еквіваленті на долари складало 5300. Свідок сказав дочці, що може подарувати їй ці гроші, але тільки на придбання квартири. Сказав так, бо гроші в них не «держалися» в руках. 10.06.2016 свідок з ОСОБА_2 дивилися квартиру. Свідок сказав, що дасть гроші, але ОСОБА_2 повинна написати розписку, що це гроші на квартиру. ОСОБА_2 написала розписку, свідок її заховав. Гроші в цей день не дав, сказав що дасть гроші під час укладення угоди. 25.07.2016 вирішувалося це питання. Свідок приїхав у квартиру на Пушкіна, дав гроші дочці, а вона власниці квартири. Власник повідомила, що 27.07.2016 буде оформлятися договір купівлі-продажу. В дочки ОСОБА_10 народження 19 червня, тому свідок сказав, що це буде подарунок на день народження. Після купівлі будинку свідок допомагав робити ремонт. Решту суми сплачували ОСОБА_1 і ОСОБА_2 10.06.2016 була написана розписка дочкою ОСОБА_2 та зберігалася у свідка. В цей день свідок показав, що в нього є гроші і сховав їх, зазначивши, що надасть їх у разі потреби. Кошти подарував на придбання житла для сімї дочки.

Допитана у якості свідка відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що в червні 2016 року вона знайшла квартиру по оголошенню за 7 тисяч доларів. 5300 доларів подарував їй батько, інші 1700 доларів були сплачені вдвох з чоловіком. Гроші батько подарував на придбання квартири. Батько хотів побачити куди підуть кошти. Квартира була оформлена на ОСОБА_2, оскільки нею була сплачена більша частина коштів. Ініціатором купівлі квартири була ОСОБА_2, знайшла квартиру також вона. Позивачу вона скидала фото квартири через соціальні мережі. Гроші батько подарував виключно ОСОБА_2, до укладення угоди кошти батько не надавав, коли домовилися про всі істотні умови, 25.07.2016 батько передав кошти 5300 доларів їй, вона продавцеві, після чого продавець віддала документи та ключі від будинку. На цей час власниця була вже виписана. Також повідомила, що угода буде оформлятися у нотаріуса 27.07.2016. Під час оформлення договору була присутня ОСОБА_2, ОСОБА_1 та продавець. Ціна була зазначена 80000 грн., щоб менше платити податок. Решту суми домовились сплачувати частинами щомісяця. Борг погасили у серпні 2017 року. До придбання квартири ОСОБА_2 працювала офіційно, ОСОБА_1 офіційно не працював, з 2015 року почав їздити на заробітки до Польщі, проте всі гроші витрачалися на оформлення документів, на придбання їжі та ремонт квартири. Почав добре заробляти лише з січня 2018 року.

Суд заслухавши сторін, свідків, дослідивши докази у справі, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Спірні правовідносини підлягають врегулюванню відповідно до положень цивільного та сімейного законодавства, що регулюють право спільної сумісної власності.

Судом встановлено, що позивач та відповідач 27.09.2003 зареєстрували шлюб у відділі РАГС Охтирського міського управління юстиції Сумської області, актовий запис № 289. (а.с.5).

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 26.09.2018 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зареєстрований 27.09.2003 відділом РАГС Охтирського міського управління юстиції Сумської області, актовий запис № 289, розірвано. (а.с.7).

За відомостями інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта, квартира за адресою АДРЕСА_3 належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 27.07.2016 (а.с.8).

Відповідно до копії трудової книжки (а.с. 40-47) з 24.11.2015 по теперішній час, ОСОБА_2 має офіційне місце роботи.

Як вбачається з договору купівлі-продажу (а.с. 36), 27.07.2016 продавець ОСОБА_5 передає квартиру № 3 по вул. Пушкіна в м.Охтирка у власність покупцю ОСОБА_2, яка приймає квартиру і сплачує за неї обговорену грошову суму.

У пункті 1.8 указаного договору передбачено, що правочин вчиняється за згодою чоловіка покупця, що підтверджується його письмовою заявою (а.с. 37).

Продаж квартири вчинено за 80000 грн., які будуть сплачені покупцем продавцю після оформлення договору до 31 грудня 2017 року.

Сторони підтвердять факт повного розрахунку за продану квартиру та відсутність претензій стосовно розрахунку заявою Продавця, яка буде засвідчена нотаріально.

Така заява була посвідчена нотаріусом 22.08.2017 року, в ній ОСОБА_5 підтвердила факт отримання від покупця грошей в сумі 80000 грн. як повний розрахунок за продану квартиру (а.с. 37).

ОСОБА_2 заперечуючи презумпцію спільності права власності сторін на спірну квартиру, посилається на те, що квартира придбана була не за спільні кошти подружжя, а за отримані нею у дар від батька, посилаючись на показання свідків і розписку про отримання грошових коштів у дар.

Відповідно до розписки (а.с. 43), ОСОБА_2 10.07.2016 отримала від батька ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 5300 доларів США виключно для купівлі квартири, розташованої за адресою м.Охтирка, вул.. Пушкіна, 7/3. Гроші отримані як подарунок від батька виключно для купівлі житла.

Батько відповідача ОСОБА_9 отримав від продажу отриманої ним у спадок квартири кошти в сумі 42825 грн.(а.с. 38-39).

Відповідно до ч. 5. ст.. 719 ЦК України, у редакції, що була чинна на час складання розписки, договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує п'ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до п.5. розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень.

Таким чином, договір дарування валютних цінностей підлягає нотаріальному посвідченню, якщо сума перевищує 850 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

За загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із ч. 1, 3 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний обєкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Належність майна до обєктів права спільної сумісної власності визначено статті 61 СК України, згідно з частиною третьою якої, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї.

За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до обєктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сімї, а не власні, не повязані з сімєю інтереси одного з подружжя.

Такий же висновок застосування норм матеріального права викладено в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс16.

Показання свідків, наявність у батька відповідача грошових коштів, а також розписка, складена ОСОБА_2 без додержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення, не є достатніми доказами, які б спростували спільність майна колишнього подружжя. Крім того, договір купівлі-продажу було укладено в інтересах сімї та позивач дав згоду на його укладення.

Більш того, свідок ОСОБА_9 зазначав в судовому засіданні що гроші він дав дочці для придбання житла для її родини, тобто в інтересах сімї.

Таким чином приходжу до висновку, що квартира АДРЕСА_4 є спільним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Інші доводи сторін, в тому числі щодо вартості придбаної квартири зазначених висновків суду не спростовують.

Згідно із ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

З огляду на те, що частки у спільному майні подружжя є рівними, суд дійшов висновку, що набута у шлюбі квартира підлягає поділу між сторонами у рівних частках, по 1/2 частини квартири.

У звязку з поділом майна між співвласниками, право спільної сумісної власності підлягає припиненню.

Враховуючи наявність підстав для задоволення позову, на користь позивача з відповідача підлягають стягненню судові витрати, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. 372 ЦК України, ст.ст. 60, 63, 69, 70 СК України, ст.ст. 12, 13, 78-81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Розділити майно: квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_5.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири за адресою АДРЕСА_3, залишивши за ОСОБА_2 право власності на іншу 1/2 частину квартири за адресою АДРЕСА_6.

Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на квартиру за адресою АДРЕСА_6.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору в розмірі 704 гривні 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду через Охтирський міськрайонний суд Сумської області протягом 30 днів з дня його складення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Охтирський міськрайонний суд Сумської області.

Позивач: ОСОБА_1, Україна, Сумська область, Охтирський район, с. Стара Іванівка, вул. Заводська, 12, РНОКПП: НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_2, Україна, АДРЕСА_7, РНОКПП: НОМЕР_2.

Суддя Охтирського міськрайсуду

Сумської області ОСОБА_11