Єдиний унікальний номер 226/1650/18 Номер провадження 22-ц/804/734/19
Доповідач Санікова О.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2019 року Донецький апеляційний суд в складі:

головуючого судді Санікової О.С.

суддів: Агєєва О.В., Космачевської Т.В.

за участю секретаря Самойленко Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмут Донецької області цивільну справу № 226/1650/18

за позовом ОСОБА_1 до Мирноградської центральної міської лікарні, третя особа без самостійних вимог на боці відповідача Мирноградська міська рада, про поновлення на роботі

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 11 грудня 2018 року,

(суддя - Клепка Л.І., рішення ухвалене у м. Мирноград Донецької області, повний текст рішення складено 17 грудня 2018 року),

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Мирноградської центральної міської лікарні про поновлення на роботі посилаючись на те, що вона за трудовим договором працювала в Мирноградській центральній міській лікарні на посаді зубного лікаря стоматологічної поліклініки зі спеціалізованими прийомами на 0,5 ставки.

23.03.2018 у зв'язку з реорганізацією стоматологічного відділення їй було вручено відповідачем письмове попередження від 22.03.2018 про те, що її посада підлягає скороченню на підставі наказу Мирноградської ЦМЛ від 16.03.2018року №101 «Про реорганізацію стоматологічної поліклініки зі спеціалізованими прийомами та зубопротезної лабораторії Мирноградської центральної міської лікарні, скорочення чисельності та штату працівників», прийнятого на виконання рішення Мирноградської міської ради від 14.02.2018 №VII/43-26 «Про реорганізацію стоматологічної поліклініки зі спеціалізованими прийомами та зубопротезної лабораторії Мирноградської центральної міської лікарні» та штатного розпису Мирноградської ЦМЛ, який мав діяти з 23.05.2018, у зв'язку з чим 22.05.2018 вона буде звільнена з роботи відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Проте в подальшому наказом відповідача №147 від 22.05.2018 були внесені зміни до наказу №101 від 16.03.2018, якими вивільнення працівників стоматологічної поліклініки та зубопротезної лабораторії, що підлягали звільненню за скороченням штату, за ініціативою голови первинної профспілки було відтерміноване до 11.06.2018, у зв'язку з чим вона продовжувала працювати, а 11.06.2018 на підставі наказу відповідача №198-к від 11.06.2018 її було звільнено з роботи за скороченням штату згідно п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Вважаючи своє звільнення незаконним, просила суд першої інстанції скасувати наказ відповідача №198-к від 11.06.2018 про звільнення з роботи, поновити її на роботі на посаді лікаря зубного на 0,5 ставки стоматологічної поліклініки зі спеціалізованими прийомами Мирноградської ЦМЛ та стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12.06.2018 року по день постановлення рішення. Підставами незаконності свого звільнення зазначає фактичну відсутність реорганізації, оскільки за законом така може застосовуватися лише до юридичної особи, а не до її невідокремлених структурних підрозділів, яким є стоматологічна поліклініка зі спеціалізованими прийомами, невручення їй повторного попередження про звільнення з роботи з 11.06.2018 та звільнення без згоди первинної профспілкової організації Мирноградської ЦМЛ.

Також звертає увагу на юридичну невизначеність наказу Мирноградської ЦМЛ №101 від 16.03.2018 «Про реорганізацію стоматологічної поліклініки зі спеціалізованими прийомами та зубопротезної лабораторії Мирноградської центральної міської лікарні, скорочення чисельності та штату працівників», оскільки, на її думку, зміни, що декілька разів вносилися до п.1 цього наказу після його прийняття, припиняли дію попередньої редакції цього пункту, зокрема в тій частині, що стосувалося її звільнення за попередженням від 23.03.2018, що дає їй підстави стверджувати про втрату цим попередженням своєї юридичної сили, а невручення їй повторного попередження про звільнення її з 11.06.2018 - про недотримання відповідачем порядку вивільнення працівників, передбаченого ст.49-2 КЗпП, так як з 22.05.2018 до фактичної дати звільнення - 11.06.2018 минуло менше двох місяців.

Крім цього, вказувала на неточність назви структурного підрозділу, який підлягав виключенню з організаційної структури Мирноградської центральної міської лікарні за рішенням Мирноградської міської ради від 14.02.2018 про реорганізацію стоматологічної поліклініки та зубопротезної лабораторії тій назві, яка включена до структури відповідача, що, на її думку, не приписувало скорочення будь-якої із штатних одиниць із того підрозділу, де вона працювала, та на неправомірність підписання наказу про її звільнення в.о. головного лікаря Голубєвою Г.В., оскільки єдиним підписантом від Мирноградської ЦМЛ, згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, є головний лікар Хохлова Р.І.

Рішенням Димитрівського міського суду Донецької області від 11 грудня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування своєї позиції ОСОБА_1 посилається на невідповідність висновків, викладених в рішенні, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Вважає, що рішення міськради де-юре не могло бути підставою для розірвання з нею трудового договору, оскільки не приймалося в оприлюдненій 19.02.2018 року редакції, не містить будь-якої дати введення його в дію, а тому не може вважатися таким, що набуло чинності та за відсутності правової визначеності не могло виконуватися відповідачем, принаймні приписи щодо виключення зі складу лікарні її посади. Дослідження у судовому засіданні оригіналу рішення міськради виявило відповідність йому лише копії цього рішення, доданої до пояснень третьої особи. Також суд першої інстанції, погоджуючись з аргументацією її представника, що поняття «Реорганізація» стосується саме підприємств, установ, організацій як юридичних осіб, а не їх структурних підрозділів, залишає поза увагою юридичну визначеність рішення міськради, назва якої приписує дію, виконання якої у юридичному сенсі не можливо: «Про реорганізацію стоматологічної поліклініки зі спеціалізованими прийомами та зубопротезної лабораторії Мирноградської центральної міської лікарні», отже, не маючи чітких приписів щодо найменування та дій відносно невідокремленого структурної підрозділу, у якому вона працювала, а також за фактом не оприлюднення прийнятого рішення міськради - не надавало відповідачу юридичних підстав видавати наказ 101. На думку позивача, суд першої інстанції необґрунтовано не взяв до уваги той факт, що 23.03.2018 року вона отримала від відповідача попередження №01-17/531 від 22.03.2018 року про те, що її посада підлягає скороченню і що вона буде звільнена із займаної посади за п.1 ст. 40 КЗпП України 22.05.2018 року, інших попереджень вона не отримувала. Апелянт також вважає, що, у випадку коли підставою вивільнення її за скороченням «11.06.2018» є лише клопотання голови первинної профспілкової організації Мирноградської ЦМЛ від 22.05.2018, скасованому листом голови первинної профспілкової організації Мирноградської ЦМЛ від 23.05.2018, - подальша реалізація наказу відповідача №147 від 22.05.2018 втратила юридичне обґрунтування; помилково роблячи висновок про нібито необґрунтованість відмови виборного органу первинної організації профспілки у ненаданні згоди на вивільнення її відповідачем за скороченням (як і відмови відносно інших працівників) не тільки не відповідає дійсності, але і безпідставно застосовується судом першої інстанції до подій, які не пов'язані з датою вивільнення; отже, усі учасники справи не вважали дату «22.05.2018» можливою датою її законного звільнення, що також вказує на невідповідність висновків суду обставинам справи. Крім того, не відповідає матеріалам справи та нормам діючого законодавства і наступний висновок суду у рішенні: «Водночас, суд констатує, що відповідачем зі своєї сторони виконані всі умови задля отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації. Лікарнею було спрямоване обґрунтоване подання до профспілки, отримане повідомлення про прийняте рішення у письмовій формі, більш того, спрямувавши повторно подання, витримано максимальну кількість днів, передбачену ст.43 КЗпП України для прийняття рішення та про його повідомлення, з метою отримання прийнятого рішення від профспілки. Лише після цього позивач була звільнена з займаної посади». Апелянт посилається також на процесуальні порушення під час ухвалення рішення судом першої інстанції стосовно залишення позовної заяви без руху; крім того, на порушення норм процесуального права судом без клопотання з її боку в якості третьої особи була залучена Мирноградська міська рада; у порушення статті 275 ЦПК України розгляд справи відбувався більше встановленого строку для розгляду справ даної категорії; судом також допущено порушення ч.8 ста. 279 ЦПК України.

У відзиву на апеляційну скаргу Мирноградська центральна міська лікарня просить у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі. На думку відповідача, наведені позивачем факти не свідчать про порушення судом норм процесуального права та не призвели до неправильного вирішення справи. Представник Мирноградської центральної міської лікарні вважає, що досліджені судом першої інстанції докази, а саме: статути Мирногнрадської ЦМЛ в редакції до 14.02.2018 року, копія штатного розкладу по Мирноградській ЦМЛ на 01.01.2018 року спростовують твердження позивача про те, що зміни в організаційно-штатній структурі Мирноградської ЦМЛ не стосувалися підрозділу, в якому працювала позивач; при цьому при дослідженні судом оригіналу рішення Мирноградської міської ради від 14.02.2018 року, наданого представником третьої особи, було з'ясовано, що Мирноградською ЦМЛ виконувалось рішення саме такого змісту, де зазначено про виключення зі структури лікарні стоматологічної поліклініки із спеціалізованими прийомами та зубопротезної лабораторії; ця обставина була визнана під час розгляду справи позивачем ОСОБА_1; під час судового розгляду у суді першої інстанції було встановлено, що у відповідача дійсно відбулися зміни в організаційно-штатній структурі, які потягли за собою скорочення чисельності та штату працівників стоматологічної поліклініки зі спеціалізованими прийомами та зубопротезної лабораторії, що спростовує доводи позивача про відсутність чітких приписів та юридичних підстав для скорочення посади позивача.

Також до суду апеляційної інстанції Мирноградською міською радою були надані пояснення, які за своїм змістом і формою відповідають вимогам відзиву та подані у строк, який встановлений судом для його надання. Зокрема, представник третьої особи просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення в повному обсязі, а рішення Димитровського міського суду від 11 грудня 2018 року без змін. На думку представника третьої особи, посилання позивача на той факт, що із організаційної структури Мирноградської центральної міської лікарні виключена неіснуюча структура у вигляді стоматологічної поліклініки із спеціальними прийомами кабінетами не відповідає дійсності, оскільки питання, яке було розглянуто під час прийняття рішення, зазначено у назві спірного рішення, а саме «Про реорганізацію стоматологічного поліклініки зі спеціалізованими прийомами та зубопротезної лабораторії Мирноградської центральної лікарні», що свідчить про описку в тексті. Даний факт підтверджений в рішенні Першого апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2019 року у справі № 805/3460/18-а. Крім того, в трудовій книжці позивача наявний запис про прийом на роботу саме в «стоматологічну поліклініку». Враховуючи, що відповідно до рішення Мирноградської міської ради від 14.02.2018 року, на підставі якого був виданий наказ Мирноградської центральної міської лікарні №101 «Про реорганізацію стоматологічного поліклініки зі спеціалізованими прийомами та зубопротезної лабораторії Мирноградської центральної лікарні, скорочення чисельності та штату працівників», то відповідач правомірно звільнив ОСОБА_1 на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. При цьому дотримані процедури, які прописані у ст. 43, 49-2 КЗпП України, зокрема 18-ти денний строк з моменту повторного подання роботодавця про звільнення працівників до виборного органу первинної профспілкової організації.

У судовому засіданні апеляційного суду представники відповідача та третьої особи заперечували проти доводів апеляційної скарги, вважаючи рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим.

Позивачка ОСОБА_1 у судове засідання апеляційного суду не з'явилась, надавши заяву про розгляд справи у її відсутності.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 17.11.1972 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем, працюючи на посаді зубного лікаря стоматологічної поліклініки зі спеціалізованими прийомами на 0,5 ставки та була членом первинної профспілкової організації Мирноградської центральної міської лікарні (а.с.6-8).

За Статутом, затвердженим рішенням міської ради № VII/12-45 від 08.06.2016 (зі змінами, внесеними рішенням №VII/43-26 від 14.02.2018) та витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Мирноградська центральна міська лікарня є комунальним лікувально-профілактичним закладом охорони здоров'я, що заснований на базі відокремленої частини комунальної власності територіальної громади міста Мирнограда. Управління лікарнею в межах повноважень здійснює Мирноградська міська рада (а.с.12-15,232,234,237).

Згідно розділу 7 цього Статуту до організаційної структури ЦМЛ входили структурні підрозділи - стоматологічна поліклініка зі спеціалізованими прийомами (кабінетами) та зубопротезна лабораторія (а.с. 232).

Згідно штатного розкладу Мирноградської ЦМЛ, затвердженого міським головою Мирноградської міської ради 02.01.2018, станом на 01.01.2018 чисельність штатних одиниць стоматологічної поліклініки становила 27,75 одиниць, зубопротезної лабораторії - 17,0 шт.одиниць (а.с. 180-197).

Рішенням Мирноградської міської ради №VII/43-26 від 14.02.2018 «Про реорганізацію стоматологічної поліклініки зі спеціалізованими прийомами та зубопротезної лабораторії Мирноградської центральної міської лікарні», чинним на час розгляду справи, із організаційної структури Мирноградської ЦМЛ виключено стоматологічну поліклініку зі спеціалізованими прийомами (27,75 шт.од.) і зубопротезну лабораторію (17 шт.од.) та утворено і включено до складу організаційної структури ЦМЛ стоматологічний кабінет у складі лікувально-діагностичного відділення зі спеціалізованими прийомами на 3,5 штатних одиниць: лікаря-стоматолога-терапевта 0,5 од., лікаря-стоматолога-хірурга - 0,5од., лікаря-стоматолога-дитячого - 0,5 од., лікаря стоматолога-ортопеда - 0,5 од., сестри медичної - 1,0 од., молодшої медичної сестри (санітарки) - 0,5од. (а.с.109,зв.).

Зазначені зміни знайшли своє закріплення в розділі 7 нової редакції Статуту ЦМЛ, затвердженого рішенням міської ради від 14.02.2018 № УІІ/43-26. (а.с. 231-233).

20.02.2018 роботодавцем на виконання вимог ч. 3 ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» було повідомлено первинну профспілкову організацію лікарні про реорганізацію стоматологічної поліклініки зі спеціалізованими прийомами та зубопротезної лабораторії і вивільнення працівників за скороченням штату, що підтверджується листом голови профспілкової організації, яким була прийнята дана інформація до відома (а.с.139 ).

16.03.2018 головним лікарем Мирноградської ЦМЛ Хохловою Р.І. на виконання рішення Мирноградської міської ради від 14.02.2018 видано наказ №101 «Про реорганізацію стоматологічної поліклініки зі спеціалізованими прийомами та зубопротезної лабораторії Мирноградської ЦМЛ, скорочення чисельності та штату працівників», яким із організаційної структури лікарні виключено відділення «Стоматологічна поліклініка зі спеціалізованими прийомами» зі штатними посадами в кількості 27,75 шт.од., в тому числі посади лікаря зубного в кількості 1,5 шт.од., яку на 0,5 ставки обіймала позивачка ОСОБА_1, та відділення зубопротезної лабораторії з штатними посадами в кількості 17 шт.од. (а.с.26).

Цим же наказом утворено та включено до складу організаційної структури ЦМЛ лікувально-діагностичного відділення зі спеціалізованими прийомами - стоматологічний кабінет у кількості 3,5 шт.од. у складі: лікаря-стоматолога-терапевта (0,5), лікаря-стоматолога-хірурга (0,5), лікаря-стоматолога-дитячого (0,5), лікаря-стоматолога-ортопеда (0,5), сестри медичної (1,0), молодшої медичної сестри (санітарки) (0,5), що знайшло своє відображення в штатному розкладі ЦМЛ, затвердженому міським головою 16.03.2018, який згідно пункту другого наказу головного лікаря №101 від 16.03.2018 мав вступити в дію з 23.05.2018 (а.с.26,зв.).

На виконання заходів, пов'язаних з реорганізацією стоматологічної поліклініки зі спеціалізованими прийомами та зубопротезної лабораторії Мирноградської ЦМЛ, в закладі 16.03.2018 було створено комісію, до складу якої увійшли представники первинної профспілкової організації.

21.03.2018 трудовим колективом стоматологічної поліклініки зі спеціалізованими прийомами та зубопротезної лабораторії було проведено збори трудового колективу, на яких обговорювалося питання про виключення із організаційної структури лікарні стоматологічної поліклініки зі спеціалізованими прийомами та зубопротезної лабораторії з вивільненням всіх штатних одиниць та вирішувалося питання надання комісії з реорганізації пропозицій кандидатур, які виявили бажання працювати у стоматологічному кабінеті зі спеціалізованими прийомами у складі лікувально-діагностичного відділення, який вводився до організаційної структури закладу (а.с.134-136). Згідно зазначеного протоколу, один примірник якого було спрямовано до комісії з реорганізації, працювати у новоствореному стоматологічному кабінеті на посаді лікаря-стоматолога-терапевта 0,5 ставки виявила бажання ОСОБА_5, на посаді лікаря-стоматолога-хірурга 0,5 - ОСОБА_6, лікаря-стоматолога-дитячого 0,5 - ОСОБА_7, лікаря-стоматолога-ортопеда 0,5 - ОСОБА_8, сестри медичної 1,0 - ОСОБА_9 (0,5 ст.) і ОСОБА_10 (0,5ст.), на посаді молодшої медичної сестри - ОСОБА_11(а.с.134-136).

З 22.03.2018 комісією в порядку ст.49-2 КЗпП України стали вручатися попередження особам, чиї посади підлягали скороченню та які підлягали вивільненню.

23.03.2018 на засіданні комісії з реорганізації позивачку ОСОБА_1 було персонально попереджено про її наступне вивільнення на підставі п.1 ч.1ст.40 КЗпП у зв'язку зі скороченням її посади (а.с.125-131). Тоді ж позивачці були запропоновані вакантні посади по лікарні: сестри медичної пологового відділення (1,0 ставки), сестри медичної палатної отоларингологічного відділення (1,0) ставки, сестри медичної перев'язної цього ж відділення (0,5ставки), сестри медичної приймального відділення (1,0ставки), сестри медичної педіатричного відділення (1,0 ставки), сестри медичної гінекологічного відділення (1,0 ставки), молодшої медичної сестри травматологічного відділення (0,5ставки), сестри медичної операційної травматологічного відділення (0,1 ставки), молодшої медичної сестри жіночої консультації (1,0 ставки), сестри медичної пологового відділення (0,1ставки), сестри медичної хірургічного відділення (1,0ставки), кухонного робітника, рентгенлаборанта рентгенологічного відділення (1,0 ставки), від яких вона відмовилась (а.с.130). Про відмову позивачки від переведення її на інші посади свідчать і її підписи на письмових пропозиціях вакансій від 17 та 18.05.2018року (а.с.142,143). Вказана інформація була також підтверджена в судовому засіданні і самою позивачкою, яка суду пояснила, що переведення на інші вакансії з моменту вручення попередження і до звільнення пропонувалось їй неодноразово, від чого вона відмовилася, так як вважала, що запропоновані їй вакансії не відповідають її кваліфікації зубного лікаря 1 категорії та її багаторічному стажу роботи.

07.05.2018 на адресу голови первинної профспілкової організації були спрямовані подання за підписом головного лікаря про надання згоди на звільнення працівників, в тому числі позивачки з посади лікаря зубного 0,5 ставки на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України за скороченням штату з 23.05.2018 (а.с.147).

21.05.2018 Мирноградська міська організація профспілки працівників охорони здоров'я за результатами розгляду подань про надання згоди на звільнення працівників за скороченням штату своїм листом за підписом голови Перетятка І.М. повідомила головного лікаря про відмову у наданні згоди на звільнення працівників за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП, в тому числі і позивачки ОСОБА_1 (а.с.148-150). Підставою для прийняття такого рішення, як зазначено в листі голови профспілки, стала юридична відсутність наказів, якими б скорочувалися посади працівників з дат, які були вказані у їх попередженнях про подальше вивільнення за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП, так як, на думку голови профспілки, внесенням чисельних змін до п.1 наказу №101 від 16.03.2018 втрачалася первісна редакція цього пункту та тих змін, які вносилися до нього до видання наказу № 117/1 від 02.04.2018 і, відповідно, на думку голови профспілки, зміст пункту 1 цього наказу фактично відповідав тільки змісту наказу № 117/1 від 02.04.2018, а первісні приписи п.2 наказу № 101 та наказу № 102 від 16.03.2018 «Про затвердження штатного розкладу ЦМЛ» були замінені приписами наказу № 120 від 02.04.2018 і втрачали свою силу (а.с.151).

Після отримання зазначеного листа відповідачем 21.05.2018 видано наказ № 146 про внесення змін до п.1 та п.2 наказу № 101 від 16.03.2018, якими скорочення чисельності та штату певних працівників визначалося окремими датами в залежності від дати отримання ними попередження про вивільнення. 22.05.2018 підлягали скороченню 19 осіб, 23.05.2018 -18 осіб (серед яких і позивачка), 26.05.2018 - 9 осіб, а 28.05.2018 та 02.06.2018 - по одній особі і на підставі зазначених змін визначено привести у відповідність штатний розклад відповідно до порядку скорочення, зазначеного в п.1 цього наказу (а.с.177-179).

22.05.2018 на адресу голови профспілки роботодавцем були повторно спрямовані ті ж подання на осіб, які підлягали вивільненню за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, та наказ № 146 від 21.05.2018.

В той же день голова профспілки Перетятко І.М. у відповідності з положеннями ч.4 ст.22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», звернувся до адміністрації ЦМЛ з пропозицією про перенесення дати звільнення працівників на 11.06.2018року, на підставі чого відповідачем було видано наказ №147 від 22.05.2018 про внесення змін до п.1 наказу № 101 від 16.03.2018, згідно яких скорочення чисельності штату працівників стоматологічної поліклініки та зубопротезної лабораторії було перенесено на 11.06.2018 (а.с.151).

Зазначений наказ, яким було продовжено строки звільнення, було доведено відповідачем до відома осіб, чиї посади підлягали скороченню, в тому числі позивачки ОСОБА_1 (а.с.105-108). Свою обізнаність з прийнятим відповідачем рішенням щодо перенесення строків звільнення на 11.06.2018 позивачка не заперечувала, що також підтверджується її підписом в додатку до наказу №147 від 22.05.2018 (а.с.108).

23.05.2018 голова профспілки звернувся до відповідача ще з одним листом, в якому просив свою пропозицію щодо перенесення дати вивільнення працівників на 11.06.2018 вважати недійсною, так як вона не враховувала усіх вимог трудового законодавства, зокрема, зазначалося на відсутність письмових попереджень працівників про їх звільнення з 11.06.2018 (а.с.104).

Рішень про згоду чи відмову у наданні згоди на вивільнення працівників за п.1 ст.40 КЗпП за повторними поданнями відповідачу не надано.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників відповідача та третьої особи, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи позивачу у задоволенні її позовних вимог про поновлення на посаді, суд виходив з того, що відповідачем дотримано вимоги законодавства при звільненні ОСОБА_1 та процедура звільнення працівника за п.1 ч.1 статті 40 КЗпП України, а також ст. 49-2 КЗпП України. Щодо наказів МЦМЛ, які були видані після наказу №101 від 16.03.2018 та вносили зміни до цього наказу суд першої інстанції виходив з того, що ці зміни дублюють норми первинного наказу та однаково відображають кількість та назви посад, що вводились у відділенні та конкретизують їх, наказ № 146 містить зміни хіба що до дати вивільнення працівників, які були обумовлені дотриманням процедури вивільнення закріплені ст. 49-2 КЗпП України. Крім тог, вказані зміни не скасовували попередні і не змінювали первісного рішення про скорочення чисельності та штату працівників стоматологічної поліклініки і зубопротезної лабораторії, зокрема, щодо посади зубного лікаря, яку обіймала ОСОБА_1, а відтак ці накази не можуть вважатися такими, що скасовують рішення про скорочення посади позивача або законну силу попередження про звільнення. Відмовляючи у задоволенні інших позовних вимог суд виходив з того, що вони є похідними від позовних вимог про поновлення на роботі.

Зазначені висновки суду є правильними.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ч. 3 ст. 64 Господарського кодексу України власник або уповноважений ним орган самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

В постанові Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року №9 зазначено, що, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норми законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, чи працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнений працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції рішенням Мирноградської міської ради №VII/43-26 від 14.02.2018 «Про реорганізацію стоматологічної поліклініки зі спеціалізованими прийомами та зубопротезної лабораторії Мирноградської центральної міської лікарні», чинним на час розгляду справи, із організаційної структури Мирноградської ЦМЛ виключено стоматологічну поліклініку зі спеціалізованими прийомами (27,75 шт.од.) і зубопротезну лабораторію (17 шт.од.) та утворено і включено до складу організаційної структури ЦМЛ стоматологічний кабінет у складі лікувально-діагностичного відділення зі спеціалізованими прийомами на 3,5 штатних одиниць: лікаря-стоматолога-терапевта 0,5 од., лікаря-стоматолога-хірурга - 0,5од., лікаря-стоматолога-дитячого - 0,5 од., лікаря стоматолога-ортопеда - 0,5 од., сестри медичної - 1,0 од., молодшої медичної сестри (санітарки) - 0,5од. (а.с.109,зв.).

Зазначені зміни знайшли своє закріплення в розділі 7 нової редакції Статуту ЦМЛ, затвердженому рішенням міської ради від 14.02.2018 № УІІ/43-26. (а.с. 231-233).

16.03.2018 головним лікарем Мирноградської ЦМЛ Хохловою Р.І. на виконання рішення Мирноградської міської ради від 14.02.2018 видано наказ №101 «Про реорганізацію стоматологічної поліклініки зі спеціалізованими прийомами та зубопротезної лабораторії Мирноградської ЦМЛ, скорочення чисельності та штату працівників», яким із організаційної структури лікарні виключено відділення «Стоматологічна поліклініка зі спеціалізованими прийомами» зі штатними посадами в кількості 27,75 шт.од., в тому числі посади лікаря зубного в кількості 1,5 шт.од., яку на 0,5 ставки обіймала позивачка ОСОБА_1, та відділення зубопротезної лабораторії з штатними посадами в кількості 17 шт.од. (а.с.26)

Отже, розглядаючи спір про поновлення на роботі, суд перевірив чи мало місце скорочення штату або чисельності працівників і, виходячи із аналізу штатних розписів дійшов правильного висновку про те, що в даному випадку дійсно мало місце скорочення штатної одиниці. При цьому суд не вправі ставити питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників, оскільки власник, користуючись правом самостійної господарської ініціативи, має право на свій розсуд приймати таке рішення. Крім того, рішеннями Донецького окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2018 року, від 28 вересня 2018 року, залишеного без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду підтверджено законність рішення Мирноградської міської ради від 14 лютого 2018 року №VII/43-26 "Про реорганізацію стоматологічної поліклініки зі спеціалізованими прийомами та зубопротезної лабораторії Мирноградської центральної міської лікарні».

Положеннями частини 2 статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Порядок вивільнення працівників визначено статтею 49-2 КЗпП України.

Так, частиною 3 цієї статті передбачено, що одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

З аналізу наведених законодавчих норм вбачається, що при вирішенні питання про дотримання вимог законодавства власником або уповноваженим органом підприємства, установи, організації в цій частині підлягають з'ясуванню обставини, пов'язані з тим, чи була у відповідача інша робота (вакантні посади), яку міг виконувати (займати) працівник відносно якого вирішувалось питання про звільнення, чи пропонувалась йому така робота (посади) та чи надавав він згоду на переведення на іншу роботу.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини 2 статті 40, частини 3 статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Таким чином, з огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що Мирноградською центральною міською лікарнею проведено скорочення чисельності та штату працівників стоматологічної поліклініки зі спеціалізованими прийомами та зубопротезної лабораторії у зв'язку з реорганізацією даних структурних підрозділів на підставі рішення Мирноградської міської ради від 14 лютого 2018 року, яка є засновником ЦМЛ як представник територіальної громади. При цьому Мирноградська ЦМЛ як юридична особа не була реорганізована, виключення двох структурних підрозділів та включення до складу лікарні іншого підрозділу нового кабінету не є реорганізацією ЦМЛ, а саме відповідно до затвердженого Статуту ЦМЛ із організаційної структури ЦМЛ було виключено всі посади з відділень «Стоматологічна поліклініка зі спеціалізованими прийомами» і «Зубопротезна лабораторія» та утворено і включено до структури лікарні лікувально-діагностичне відділення зі спеціалізованими прийомами, до складу якого увійшов стоматологічний кабінет, що свідчить про те, що у відповідача внаслідок зміни організаційної структури мало місце скорочення чисельності та штату працівників. А тому апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги позивачки в цій частині необґрунтованими.

23 березня 2018 року позивачка під підпис була попереджена про її наступне звільнення з займаної посади зубного лікаря стоматологічної поліклініки зі спеціалізованими прийомами, яку вона займала на 0,5 ставки. Тоді ж позивачці були запропоновані вакантні посади по лікарні: сестри медичної пологового відділення (1,0 ставки), сестри медичної палатної отоларингологічного відділення (1,0) ставки, сестри медичної перев'язної цього ж відділення (0,5ставки), сестри медичної приймального відділення (1,0ставки), сестри медичної педіатричного відділення (1,0 ставки), сестри медичної гінекологічного відділення (1,0 ставки), молодшої медичної сестри травматологічного відділення (0,5ставки), сестри медичної операційної травматологічного відділення (0,1 ставки), молодшої медичної сестри жіночої консультації (1,0 ставки), сестри медичної пологового відділення (0,1ставки), сестри медичної хірургічного відділення (1,0ставки), кухонного робітника, рентгенлаборанта рентгенологічного відділення (1,0 ставки), від яких вона відмовилась (а.с.130).

Таким чином судом першої інстанції вірно зазначено, що відповідачем при звільненні позивачки не було порушено вимог частини 1 статті 49-2 КЗпП України, оскільки позивачка попереджувалася за два місяці про наступне вивільнення, при цьому перенесення дати звільнення позивача на іншу дату не потребує повторного попередження. Позичці було запропоновано іншу роботу в ЦМЛ, від якої вона відмовилась.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що від дати попередження про майбутнє звільнення 22 березня 2018 року до дати фактичного звільнення 11 червня 2018 року пройшло більше двох місяців, відповідач повинен був знову попередити позивачку про звільнення, апеляційний вважає необґрунтованим, оскільки статтею 49-2 КЗпП України встановлено строк: про наступне вивільнення працівник повинен бути персонально попереджений не пізніше ніж за два місяці. Тобто законом не встановлено форму та порядок попередження працівників про вивільнення.

Відповідно до статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України, має бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Виборний орган первинної профспілкової організації повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації дав згоду на розірвання трудового договору.

Згідно із частиною 7 статті 43 КЗпП України та частиною 6 статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору з працівником має бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у такій згоді, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

Розглядаючи трудовий спір з урахуванням положень частини 7 статті 43 КЗпП України та статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», суд повинен з'ясувати, чи містить рішення профспілкового комітету власне правове обґрунтування такої відмови. І лише у разі відсутності у рішенні правового обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення працівника власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації і таке звільнення є законним у разі дотримання інших передбачених законодавством вимог для звільнення. Оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права, то суд зобов'язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості.

Враховуючи, що у зазначених нормах зміст поняття обґрунтованості рішення профспілкового органу закон не розкриває, то така обґрунтованість повинна оцінюватись судом виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства (стаття 8 Конституції України, стаття 3 ЦК України, статті 263 ЦПК України) та лексичного значення (тлумачення) самого слова «обґрунтований», яке означає «бути достатньо, добре аргументованим, підтвердженим науково, переконливими доказами, доведеним фактами».

Апеляційний суд вважає, що рішення профспілкового органу про відмову у наданні згоди на звільнення позивачки не містить достатньої аргументації та посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника або посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав. У висновку не міститься будь - яких даних щодо фактичних обставин і підстав звільнення позивачки, її ділових і професійних якостей. Такий висновок ґрунтується лише на тому, що профспілкова організація вважає, що відсутність наказів ЦМЛ, якими б скорочувались посади зазначених працівників з дат, які були вказані у їх попередженнях про вивільнення, а саме на час розгляду подань зміст п.1 наказу №101 має відповідати лише змісту наказу №117/1 від 02 квітня 2018 року, а надалі листом зазначила, вивільнення працівників з 11 червня 2018 року неможливе, оскільки працівники лікарні не отримували попереджень про вивільнення 11 червня 2018 року.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що рішення профспілкового комітету не можна вважати таким, що відповідає вимогам закону, не містить обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення позивачки, правове обґрунтування незаконності звільнення позивачки в ньому відсутнє. Судом першої інстанції вірно зазначено, що відповідач мав право звільнити працівника без згоди профспілкового органу за відсутності обґрунтування профспілковим органом такої відмови, тобто відповідачем були дотримані вимоги законодавства під час звільнення позивача з роботи. Крім того, рішень про згоду чи відмову у наданні згоди на вивільнення працівників за п.1 ст.40 КЗпП за повторними поданнями відповідачу не надано.

Таким чином, з урахуванням наведеного апеляційний суд дійшов висновку, що звільнення позивачки відбулось з дотриманням вимог трудового законодавства, а саме пункту 1 частини 1 статті 40, статті 49-2 КЗпП України.

Доводи апеляційної скарги і зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про те, що судом допущено порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.

Нових доказів чи обставин, які не були предметом розгляду у суді першої інстанції та могли вплинути на рішення суду позивачкою апеляційному суду не надано.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовано обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог. Докази та обставини, на які посилається заявник у апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції, а при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Димитровського міського суду Донецької області від 11 грудня 2018 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складений 04 березня 2019 року.

Суддя-доповідач О.С. Санікова