Номер провадження: 22-ц/813/5804/19
Головуючий у першій інстанції Целух А.П.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.2019 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.

за участю секретаря: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за скаргою ОСОБА_1 про визнання рішення державного виконавця Першого Малиновського відділу Державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Процько Ганни Ігорівни неправомірним (заінтересована особа - Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк»), на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси, постановлену під головуванням судді Целуха А.П. 27 квітня 2018 року у м. Одеса, -

встановила:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси із скаргою про визнання рішення державного виконавця Першого Малиновського ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області Процько Г.І. неправомірним (а.с. 1-7).

В обґрунтування скарги зазначив, що на виконанні у Першому Малиновському ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області знаходився виконавчий лист №2-508/10, виданий Малиновським районним судом м. Одеси 20 грудня 2011 року про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості за кредитним договором № 1149 від 27 квітня 2007 року в сумі 23 061,50 гривень, судового збору - 181,96 гривень та витрат на ІТЗ 30 гривень. Зазначив, що 10 жовтня 2017 року державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №54797437. Вказував, що зазначену постанову отримав поштою лише 23 грудня 2017року.

Заявник вважає, що державним виконавцем Першого Малиновського ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області Процько Г.І. винесено оскаржувану постанову із порушенням норм матеріального права, у зв`язку з чим просив суд постановити ухвалу, якою визнати неправомірною постанову державного виконавця Першого Малиновського відділу ДВС міста Одеса ГТУЮ в Одеській області Процько Г.І. від 10 жовтня 2017року про відкриття виконавчого провадження №54797437 з виконання виконавчого листа №2-508/10; зобов`язати державного виконавця Першого Малиновського ВДВС міста Одеса ГТУЮ в Одеській області Процько Г.І. поновити порушене право заявника, шляхом скасування постанови від 10 жовтня 2017 року про відкриття виконавчого провадження №54797437 з виконання виконавчого листа №2-508/10; зобов`язати державного виконавця Першого Малиновського ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області Процько Г.І. поновити порушене право заявника, шляхом вчинення дій (прийняття рішення), спрямованих на закінчення виконавчого провадження №54797437.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2018 року скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення (а.с. 48-49).

Постановою апеляційного суду Одеської області від 11 липня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2018 року залишено без змін (а.с. 96-99).

Постановою Верховного Суду від 10 квітня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову апеляційного суду Одеської області від 11 липня 2018 року скасовано. Передано справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с. 141-148).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Матеріалами справи встановлено, що Малиновським районним судом м. Одеси 20 грудня 2011 року було видано виконавчий лист № 2-508/10 про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості за кредитним договором № 1149 від 27 квітня 2007 року у сумі 23 061, 50 грн, судового збору у сумі 181,96 грн та витрат на ІТЗ 30,00 грн.

На підставі заяви представника ПАТ «Державний ощадний банк України» про прийняття до виконання указаного виконавчого листа, 10 жовтня 2017 року державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №54797437 про стягнення з ОСОБА_1 , на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» грошової суми у розмірі 23 273,46 грн.

Судом обґрунтовано встановлено, що ОСОБА_1 протягом тривалого часу рішення суду не виконує, від його виконання ухиляється, у той час, як державним виконавцем вживаються дії з виконання рішення суду.

Згідно ст. 6, 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов`язаний: використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб; вживати передбачені законом заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно п. 2.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження зобов`язаний використовувати всі надані йому права та повноваження, необхідні для повного і своєчасного виконання рішення.

Ухилення боржника від виконання рішення суду полягає у неповідомленні боржником про зміну місця проживання, порушенні ч. 6, ст. 12, 90 Закону України «Про виконавче провадження». Ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, не утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

Згідно ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа (виконавчого листа), зазначеного в ст. 3 цього Закону, та за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Згідно ст. 21 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції від 21 січня 2010 року (діє з 16 лютого 2010 року), тобто на час набрання рішенням законної сили), виконавчi документи можуть бути пред`явленi до виконання в такi строки:

1) виконавчi листи та iншi документи - протягом трьох рокiв;

2) посвiдчення комiсiй по трудових спорах - протягом трьох мiсяцiв;

3) постанови органiв (посадових осiб), уповноважених розглядати справи про адмiнiстративнi правопорушення - протягом трьох мiсяцiв;

4) iншi виконавчi документи - протягом року, якщо iнше не встановлено законом.

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про виконавче провадження" та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)", який набрав чинності з 09 березня 2011 року, виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, тобто до 09 березня 2011 року, пред`являються до виконання у строки, встановлені на момент їх видачі.

Керуючись ч.1 ст. 124 Конституції України суд, виходячи з принципу верховенства права, звертає увагу, що на час набрання законної сили рішенням Малиновського районного суду м. Одеси - 17 липня 2010 року, строк виконання виконавчого листа, відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, що діяла на час набрання рішенням законної сили), становив три роки, тобто стягувач вправі був з дати набуття законної сили рішенням суду першої інстанції реалізувати своє право протягом трьох років, і вправі був очікувати відповідних гарантій від держави. Враховуючи наведене, у апеляційного суду відсутні підстави для висновку, що виконавчий лист, виданий 20 грудня 2011 року в межах трирічного строку з дати набрання рішенням законної сили є таким, що виданий з пропуском строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Таким чином, на час набрання законної сили рішенням Малиновського районного суду м. Одеси - 17 липня 2010 року, строк пред`явлення виконавчого листа для виконання становив три роки.

Так, виконавчий лист №2-508/10, про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості за кредитним договором №1149 від 27 квітня 2007 року в сумі 23 061 грн. 50 коп., судового збору - 181 грн. 96 коп., та витрат на ІТЗ - 30 грн., був виданий Малиновським районним судом м. Одеси 20 грудня 2011 року Одеси.

Враховуючи вищевказані положенні діючого на той час законодавства, строк пред`явлення виконавчого листа становив три роки, тобто, кінцевим строком його пред`явлення було 17 липня 2013 року, у зв`язку із чим строк пред`явлення виконавчого листа до виконання не сплинув.

31 грудня 2013 року виконавчий лист був повернутий згідно п.2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (відсутність майна у боржника).

30 грудня 2014 р. - виконавче провадження закінчено на підставі п.10 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» (направлення виконавчого документу до іншого відділу виконавчої служби).

20 липня 2015 року було відмовлено у відкритті виконавчого провадження згідно ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження».

22 липня 2016 року було відмовлено у відкритті виконавчого провадження згідно п.8 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» (наявність інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження).

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року.

Згідно положень ст. 12 вказаного Закону, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Згідно пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року - виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Тлумачення пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року свідчить, що він застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплинув на час набрання чинності законом № 1404-VIII від 02 червня 2016 року. Для пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм закону № 1404-VIII від 02 червня 2016 року до виконавчих документів, пред`явлення до виконання за якими сплинув на час набрання ним чинності.

Оскільки строк пред`явлення до виконання виконавчого листа у даній справі не сплинув на час набрання чинності законом № 1404-VIII від 02 червня 2016 року, строком пред`явлення його до виконання є три роки.

07 червня 2017 року виконавчий документ був повернутий без здійснення виконавчих дій згідно п.6 ч.4 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» (документ не відповідає вимогам діючого законодавства).

10 жовтня 2017 року, тобто у межах строку, передбаченого пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року, виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-508/10, виданого Малиновським районним судом м. Одеси 20 грудня 2011 року про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості за кредитним договором №1149 від 27 квітня 2007 року в сумі 23 061 грн. 50 коп., судового збору - 181 грн. 96 коп., та витрат на ІТЗ - 30 грн., було відкрито.

Таким чином, враховуючи колегія суддів доходить до висновку, що строки для пред`явлення виконавчого документа на примусове виконання не були порушені, у зв`язку із чим державний виконавець правомірно відкрив виконавче провадження, а також відсутні підстави для закінчення виконавчого провадження.

Згідно ч. 3 ст. 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що скаргу ОСОБА_1 на рішення державного виконавця Першого Малиновського відділу Державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Процько Г.І. необхідно залишити без задоволення.

Посилання у апеляційній скарзі представника ОСОБА_1 на те, що на час видачі виконавчого листа строк виконання становив один рік (відповідно до вимог ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, з урахуванням змін, внесених Законом №2677-VI), є неспроможними і не можуть бути взяти до уваги, оскільки неправомірно звужують право стягувача на виконання судового рішення, що набрало законної сили.

В даному випадку, колегія суддів захищає права стягувача щодо реалізації його права та очікування на гарантії виконання судового рішення, яке набрало законної сили, застосовуючи принцип верховенства права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

При вищевказаних обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2018 року постановлено з додержанням норм процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складений 15 жовтня 2019 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе