РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/1695/18

Провадження № 2/643/465/19

05.03.2019 Московський районний суд м. Харкова в складі: головуючого судді Букреєвої І.А., за участю секретаря Саілян Д.В., у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові, розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , що виступає також в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , третя особа : Служба у справах дітей Московського району Департаменту праці та соціального захисту населення Харківської міської ради про визнання особи такою , що втратила право користування житлом ,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням ОСОБА_2 та неповнолітню ОСОБА_3 , вказуючи, що відповідачи з 2015 року не проживають в належній йому кімнаті у комунальній квартирі за адресою АДРЕСА_1. Позивач вказує на те, що відповідачі не проживають в квартирі більше одного року, а тому втратили право користування.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги .

Відповідач позовні вимоги не визнала. Пояснила , що дійсно вона сама разом з донькою виїхала з зазначеної квартири у 2015 році і більш не поверталася , але в неї та доньки іншого житла немає , зараз вона проживає у знайомої.

Також представник третьої особи надав до суду висновок про недоцільність визнання малолітньої дитини, такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Згідно ст.150 ЖК України, ст.ст.319, 383 ЦК України, громадяни, що мають у приватній власності будинок, користуються ним для власного проживання і проживання членів сім'ї, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд, користуватися і володіти нею.

Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, що передбачено ст.391 ЦК України.

В судовому засіданні встановлено, що згідно із договором дарування від 31 жовтня 2013р. ОСОБА_1 , на праві особистої власності належить одна кімната площею 17,2 кв.м в комунальній квартирі АДРЕСА_2. Право власності на житло внесено в Державний реєстр речових прав (№ 3162863).

12 вересня 2009р. позивач зареєстрував шлюб із ОСОБА_2, а 28 березня 2011р. у них народилася донька ОСОБА_3. Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 26.09.2017 р. року шлюб був розірваний.

Після надбання права власності на квартиру родина 20 листопада 2013р. була в ній зареєстрована.

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 разом з дочкою та усіма особистими речами залишила квартиру за місцем реєстрації і виїхала на інше місце проживання.

З цього часу ОСОБА_2 житлом не цікавилася, за нього не платила, ані вона, ані дитина більше до позивача не поверталися.

Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в своїх поясненнях суду зазначили, що добре знали ОСОБА_1 , який проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 2015 року відповідачка разом з донькою за зазначеною адресою не проживає.

Згідно із ст.405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом в разі відсутності члена сім ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом.

Відповідач не проживає за місцем реєстрації без поважних причин більше року. Позивач ніколи не перешкоджав їй та дитині користуватися житлом. ОСОБА_2 прийняла рішення залишити квартиру за себе та дочку, і це рішення було добровільним.

Згідно зі ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням власника у разі відсутності без поважних причин понад один рік.

Дослідивши надані докази, суд вважає встановленим, що відповідачі не проживають у спірному домоволодінні без поважних причин з 2015 р., тобто понад рік, у зв'язку з чим суд дійшов висновку про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням, з підстав, передбачених ст. 405 ЦК України.

Згідно ч. 2 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що неповнолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає.

Права неповнолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з Права неповнолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини не проживання неповнолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для неповнолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків.

Неповнолітня дитина не є самостійним суб'єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками.

Отже, системний аналіз цивільного та житлового законодавства дає підстави вважати, що неповнолітня дитина не може бути самостійним відповідачем за позовом про визнання її такою, що втратила права користування житлом, та зберігає або втрачає таке право автоматично разом з батьками.

Оскільки у судовому засіданні встановлено , що відповідачка на даний час не має власного або постійного місця проживання , суд вважає , що за дитиною , що не досягла десяти років повинно залишити прав проживання за адресою позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.319, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 12, 81, 141, 247, 263-265, 272, 280-284ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , що виступає в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , третя особа : Служба у справах дітей Московського району Департаменту праці та соціального захисту населення Харківської міської ради про визнання особи такою , що втратила право користування житлом задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такою , що втратила право користування житлом за адресою вул.Світла в АДРЕСА_3 .

В частині визнання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такою що втратила право користування житлом - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення, апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів.

Повний текст рішення виготовлений 06 березня 2019 року .

Суддя