Постанова

Іменем України

02 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 643/10149/16-ц

провадження № 61-15052св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 10 липня 2019 року в складі колегії суддів: Кіся П. В., Хорошевського О. М., Яцини В. Б.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до про ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 з ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 10 січня 1997 року і по 04 листопад 2014 року. За час шлюбу вони придбали за договором купівлі-продажу на її ім`я квартиру АДРЕСА_1 . За пропозицією відповідача 31 грудня 2010 року вона видала йому посвідчене нотаріусом доручення на продаж цієї квартири, а 02 вересня 2011 року відповідач ОСОБА_2 квартиру продав, але вирученими від продажу квартири грошима, усупереч усної між ними домовленості, відповідач з нею не поділився, не надав їй половину суми вартості квартири, яка за оцінкою ТОВ «Дельта-Консалтинг» на теперішній час (тобто на час звернення з позовом) становить 320 160,00 грн.

Розподіл спільного майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 грошову суму 320 000,00 грн, що становить на час звернення з позовом вартість квартири АДРЕСА_1 , яка була придбана сторонами під час шлюбу і 02 вересня 2011 року під час їх перебування у шлюбі відповідачем за її дорученням, та розподілити майно подружжя, виділивши їй у власність грошову суму 160 080,00 грн, які стягнути з відповідача, оскільки він з нею не розрахувався і грошима не поділився.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 22 січня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 грошову суму 320 160,00 грн, яка складає вартість квартири АДРЕСА_1 , отриманої ОСОБА_2 від продажу квартири, яка придбана за час знаходження сторін у шлюбі, та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 160 080,00 грн.

Додатковим рішенням Московського районного суду м. Харкова від 24 січня 2019 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 600,80 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що квартира була набута подружжям за час шлюбу є спільною сумісною власністю і була відчужена відповідачем у період перебування у шлюбі і ним не надано доказів того, що кошти отримані від продажу квартири були витрачені на ведення спільного з позивачем господарства.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Харківського апеляційного суду від 10 липня 2019 року заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 січня 2018 року скасовано.

У задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_2 здійснив розпорядження спільним майном за взаємною згодою з ОСОБА_1 , що презюмується нормами статті 65 СК України, доказів у спростування чого позивачем в порушення вимог частини першої статті 81 ЦПК України суду не надано, отже підстав для сплати компенсації вартості частки цього майна на користь одного з подружжя встановлено не було. Також позивач не навела докази, які б підтверджували, що одержані від продажу квартири кошти відповідач використав не в інтересах сім`ї.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 13 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі № 643/10149/16-ц та витребувано її з Московського районного суду м. Харкова.

Узагальнені доводи касаційної скарги

У серпні 2019 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу до Верховного Суду, у якій, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просила скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції. Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 не зверталась до суду з вимогою про стягнення грошових коштів від продажу квартири, тому що відповідач обіцяв повернути їх добровільно.

Узагальнені доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 10 січня 1997 року по 12 червня 2014 року перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується рішенням Московського районного суду м. Харкова від 12 червня 2014 року.

У період перебування сторін у шлюбі ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 16 липня 2001 року придбала квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 27692695).

02 вересня 2011 року ОСОБА_2 , діючи від імені ОСОБА_1 , продав квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (договір купівлі-продажу від 02 вересня 2011 року за №1997, засвідчений приватним нотаріусом ХМНО Остапенко Є. М.).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

За статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з частинами першою, другою статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік, має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим з подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

За частиною третьою статті 65 СК України для укладення одним з подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Зі змісту цієї норми випливає, що згода другого з подружжя подається у простій письмовій формі, якщо правочин, який укладається одним з подружжя за рахунок спільного майна, стосується цінного майна і разом з тим не вимагає нотаріального посвідчення та (або) державної реєстрації.

Відтак згода позивачки на укладення правочину щодо відчуження квартири підлягала оформленню у простій письмовій формі.

Згідно з пунктом 30 Постанови Пленуму Верховного суду України № 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

За частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідно до довіреності від 31 грудня 2010 року ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_2 розпоряджатись (продати, укласти попередній договір з отримання завдатку) на свій розсуд належної їй на праві приватної власності квартирою за АДРЕСА_1 , шляхом укладання та підписання договору купівлі продажу та отримання належних їй грошей

За таких обставин ОСОБА_2 здійснив розпорядження спільним майном за взаємною згодою з ОСОБА_1 , відповідно до вимог статті 65 СК України, а ОСОБА_1 не навела докази, які б підтверджували, що одержані від продажу квартири кошти відповідач використав не в інтересах сім`ї.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, оскільки суд не порушив норми процесуального права.

Доводи касаційної скарги спростовуються встановленими судом обставинами справи і по суті зводяться до незгоди з висновками суду стосовно установлення цих обставин, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного суду від 10 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Бурлаков

В. М. Коротун

М. Є. Червинська