КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 760/6470/17 Головуючий у суді першої інстанції: Усатова І.А.
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/683/2019 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Слюсар Т.А., Панченка М.М.

Секретаря судового засідання Маличівській Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою ВоронцоваДмитра Юрійовича - представника Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на заочне рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 20 вересня 2018 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и в:

У квітня 2017 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що 19 лютого 2004 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 23-1НО/02-2004И, за умовами якого позичальник ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 26 120,00 доларів США зі сплатою 14,0 % річних за користування кредитом та кінцевим строком погашення в терміни встановлені графіком погашення кредиту, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або до вказаного терміну (достроково) відповідно до умов цього договору. Відповідно до графіку погашення кредиту кредит повинен бути повернутий у повному обсязі не пізніше 19 лютого 2014 року.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_4 умов кредитного договору станом на 27 березня 2017 року утворилась заборгованість у розмірі 70 338,44 доларів США, з яких 25 683,83 доларів США заборгованості за кредитом, 44 654,61 доларів США нараховані та несплачені проценти за користування кредитними коштами. За порушення термінів погашення грошового зобов'язання позивачем нарахована

пеня за період з 27 березня 2016 року по 27 березня 2017 року у розмірі 3 779,81 грн., з яких 1 416,44 грн. за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та 2 363,37 грн. за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами. Посилаючись на зазначені обставини просив стягнути з ОСОБА_4 на користь банку суму заборгованості.

Заочним рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 20 вересня 2018 року позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто із ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 977 916,93 грн. та пеню у розмірі 3 779,81 грн. Здійснено розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції в частині визначення розмір суми, що підлягає стягненню, у грошовій одиниці України - гривні, представник позивача подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі порушує питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким змінити резолютивну частину рішення суду від 20.09.2018, зазначивши про стягнення з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором № 23-1НО/02-2004И від 19.02.2004 по кредиту та процентам у розмірі 70 338 (сімдесят тисяч триста тридцять вісім) доларів США 44 цента та пені в розмірі 3 779 (три тисячі сімсот сімдесят дев'ять) грн. 81 коп., мотивуючи тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального права.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції не враховані роз'яснення викладені у пункті 14 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» та пункті 12 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» відповідно до яких якщо в кредитному договорі виконання зобов'язання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті, то за наявності хоча б в однієї зі сторін зобов'язання (у банку-отримувача або в ініціатора платежу) індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України (стаття 5 Декрету), суд має ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті.

У судовому засіданні представник позивача ВоронцовД.Ю. підтримав доводи апеляційної скарги. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи судом повідомлений у встановленому законом порядку, в тому числі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. У відповідності до вимог статті 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк», суд першої інстанції виходив з того, що заявлені вимоги позивачем та зазначені ним у позові обставини є доведеними. Стягнення заборгованості за кредитним договором проведено судом першої інстанції з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення

З таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 19 лютого 2004 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 23-1НО/02-2004И, за умовами якого банк надав, а позичальник ОСОБА_4 отримала та зобов'язувалась повернути кредит в іноземній валюті в сумі 26 120,00 доларів США зі сплатою 14,0 % річних за користування кредитом та кінцевим строком погашення в терміни встановлені графіком погашення кредиту, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або до вказаного терміну (достроково) відповідно до умов цього договору.

Позичальник зобов'язувався сплачувати платежі за кредитом щомісячно до 19 числа кожного місяця згідно графіку погашення заборгованості за кредитним договором. Повернення кредиту здійснюється у валюті кредиту - пункт 1.1. договору. Термін сплати процентів з 01 по 10 число кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані проценти - пункт 1.3.4.

Відповідно до графіку погашення кредиту (додаток № 1 до договору) кінцевий строк погашення кредиту визначено 19 лютого 2014 року (а.с. 8-10).

Згідно з пунктом 7.1. умов договору за порушення термінів повернення кредиту та/або процентів, та/або комісії позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 0,2 відсотка від суми зазначеної заборгованості, розрахованої за кожний день прострочення платежу, включаючи день сплати заборгованості.

Факт укладення договору на умовах, визначених у ньому, та отримання грошових коштів підтверджується договором, графіком погашення кредиту (додаток № 1 до договору), копією заяви про видачу готівки (а.с. 3-7, 8-10,11).

Із наданих позивачем письмових доказів вбачається, що на виконання умов кредитного договору позичальником сплачено 436,17 доларів США на погашення кредиту та 11 773,26 доларів США на погашення нарахованих процентів.

Розрахунок заборгованість свідчить про те, що позичальником останній платіж на погашення кредиту здійснено 19 лютого 2007 року, на погашення нарахованих процентів за користування кредитом 29 жовтня 2007 року (а.с. 12-22).

У зв'язку з порушенням позичальником строків повернення кредиту та процентів за користування кредитом, що встановлені договором та виникненням заборгованості кредитор 06 квітня 2017 року звернувся до суду, пред?явивши позов про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором, а також пені за порушення термінів погашення грошового зобов'язання.

Обрахована станом на 27 березня 2017 року заборгованість відповідача перед ПАТ «УкрСиббанк» за кредитом становить суму 70 338,44 доларів США, з яких 25 683,83 доларів США сума заборгованості за кредитом (залишок), 44 654,61 доларів США нараховані та несплачені проценти за користування кредитними коштами за період з 19 лютого 2007 року по 28 лютого 2017 року.

За порушення термінів погашення грошового зобов'язання позивачем нарахована пеня за період з 27 березня 2016 року по 27 березня 2017 року у розмірі 3 779,81 грн., з яких 1 416,44 грн. за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та 2 363,37 грн. за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами (а.с. 12-22).

Відповідач про застосування позовної давності у спорі не заявив.

Надаючи оцінку зібраним у справі доказам, судова колегія виходить з такого.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Встановленні фактичні обставини у справі на підставі поданих доказів, які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, свідчать про те, що позичальник ОСОБА_4 згідно кредитного договору № 23-1НО/02-2004И від 19 лютого 2004 року взяті на себе зобов'язання не виконала, у передбачений в договорі термін грошові кошти не повернула, унаслідок чого виникла заборгованість.

Поданий позивачем детальний розрахунок підтверджує заборгованість позичальника перед кредитором, в ньому зазначено як розмір виданого кредиту, так і суми сплачених позичальником платежів на виконання кредитного зобов?язання та періоди і суми виникнення заборгованості.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено статтею 1050 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання та на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу - частина 1 статті 625 ЦК України.

За таких обставин, колегій суддів дійшла висновку про те, що кредитор ПАТ «УкрСиббанк» має право стягнути з позичальника заборгованість по кредиту, що залишилася у розмірі 25 683,83 доларів США. В цій частині вимоги позивача є доведеними та підлягають задоволенню.

В частині, що стосуються стягнення нарахованих та несплачених процентів за користування кредитними коштами у розмірі 44 654,61 доларів США, вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, виходячи з такого.

За умовами укладеного договору № 23-1НО/02-2004И від 19 лютого 2004 року та графіку погашення кредиту (додаток № 1 до договору) банк надав позичальник суму кредиту, а останній зобов'язувався повернути наданий кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту, не пізніше 19 лютого 2014 року.

Визначена позивачем до стягнення заборгованість по нарахованих та несплачених процентів за користування кредитними коштами у розмірі 44 654,61 доларів США містить період з 19 лютого 2007 року по 28 лютого 2017 року.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Вказаний висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18.

Отже, ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції не врахував, що у банка відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти після закінчення строку його дії, тобто після 19 лютого 2014 року.

За таких обставин, колегій суддів дійшла висновку про те, що кредитор ПАТ «УкрСиббанк» відповідно до статті 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентів за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 19 лютого 2004 року по 19 лютого 2014 року сума заборгованості по нарахованих та несплачених процентів за користування кредитними коштами, за мінусом сплачених позичальником за цей період платежів в сумі 11 773,26 доларів США, становить розмір 33 607,83 доларів США, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Вимоги позивача в частині стягнення заборгованості по нарахованих та несплачених процентів за користування кредитними коштами за період з 28 лютого 2014 року по 28 лютого 2017 року в сумі 11 046,78 доларів США є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Також вирішуючи вимоги позивача в частині стягнення пені за порушення термінів погашення грошового зобов'язання, судом першої інстанції не враховано наступне.

Підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (частина перша статті 549 ЦК України). Пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті).

За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов'язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов'язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов'язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов'язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі.

Укладений сторонами кредитний договір № 23-1НО/02-2004И встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, так і кінцевий термін остаточного повного погашення кредитної заборгованості до 19 лютого 2014 року.

За умовами пункту 7.1. договору за порушення термінів повернення кредиту та/або процентів, та/або комісії позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 0,2 відсотка від суми зазначеної заборгованості, розрахованої за кожний день прострочення платежу, включаючи день сплати заборгованості.

Позивачем нарахована пеня за порушення термінів погашення грошового зобов'язання за період з 27 березня 2016 року по 27 березня 2017 року, тобто за один рік до його звернення до суду.

Перевіривши розрахунок заборгованості ПАТ «УкрСиббанк», колегіє суддів встановлено, що заборгованість за кредитним договором № 23-1НО/02-2004И обрахована кредитором за період з 19 лютого 2007 року по 27 березня 2017 року. На визначений розмір заборгованості за період з 27 березня 2016 року по 27 березня 2017 року позивачем нарахована пеня за порушення термінів погашення грошового зобов'язання, тоді як строк кредитування за умовами укладеного між сторонами договору сплив 19 лютого 2014 року.

Оскільки право позивача нараховувати заборгованість за кредитом та процентами за користування кредитними коштами припинилося зі спливом строку кредитування (19 лютого 2014 року), тому є необґрунтованою вимога позивача про стягнення нарахованої на кредит та проценти за користування кредитними коштами неустойки в сумі 3 779,81 грн. за один рік до його звернення до суду.

Неправильне застосування судом першої інстанції зазначених норм матеріального права у справі, яка переглядається, призвело до неправильного вирішення справи в частині заявлених вимог ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по нарахованих та несплачених процентів за користування кредитними коштами за період з 28 лютого 2014 року по 28 лютого 2017 року в сумі 11 046,78 доларів США та нарахованої на кредит та проценти за користування кредитними коштами неустойки за період з 27 березня 2016 року по 27 березня 2017 року в сумі 3 779,81 грн.

За частиною 4 статті 367 ЦПК України апеляційний суд не обмежений наведеними в апеляційній скарзі доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги позивача в частині висновку суду першої інстанції про необхідність стягнення суми кредитної заборгованості в національній валюті, колегія суддів виходить з такого.

Задовольняючи позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, суд першої інстанції виходив з того, що грошове зобов'язання має бути виконане в гривнях, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.

Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Частиною 3 ст. 533 ЦК України встановлено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року N 14 "Про судове рішення у цивільній справі").

Згідно з ч. ч. 1 і 2 ст. 5, ч. 1 ст. 11 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом.

Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання.

Під час вирішення справи судом першої інстанції установлено, що 19 лютого 2004 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 23-1НО/02-2004И, за яким остання отримала в кредит в сумі 26 120,00 доларів США з терміном повернення до 19 лютого 2014 року та зобов'язувалась повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті - пункт 1.1. умов договору.

Укладаючи цей договір, акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», діяло на підставі виданої Національним банком України банківської ліцензії N 75 від 24 грудня 2001 року, якою передбачено право на виконання банківських операцій, визначених ст. 47 Закону "Про банки і банківську діяльність", а також на підставі дозволу N 75-2 від 19 листопада 2002 року, яким передбачено право здійснення валютних операцій, в тому числі операцій щодо залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України (а.с. 34, 35-37).

За таких обставин суд першої інстанції, установивши, що зобов'язання за кредитним договором виражено в іноземній валюті - доларах США; банк, видаючи кредит в іноземній валюті, діяв на підставі отриманого в установленому порядку дозволу; відповідачка отримала кредит і в подальшому здійснювала його погашення у визначеній договором валюті, дійшов помилкового висновку про стягнення кредитної заборгованості з відповідача у гривнях. Такий висновок суду першої інстанції не узгоджуються з вимогами частини другої статті 533 ЦК України та із заявленими вимогами позивача.

Отже, обставини на які позивач посилається в апеляційній скарзі як на підставу перегляду судового рішення знайшли своє підтвердження. Колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції неправильно застосував норму статті 533 ЦК України та не врахував норми статті 5 Декрету, що відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до положень статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає частковому задоволенню, тому за положеннями частини 3 статті 141 ЦПК України понесені та документально підтвердженні судові витрати (судовий збір) позивачем підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених вимог, а саме у розмірі 24 124,43 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Воронцова Дмитра Юрійовича - представника Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 20 вересня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце реєстрації 03035, АДРЕСА_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "УкрСиббанк" ( місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Андріїївська, 2/12, рахунок № 0113 в АТ "УкрСиббанк", МФО 351005, код 09807750) заборгованість за кредитним договором № 23-1НО/02-2004И від 19.02.2004 в сумі 59 291,66 доларів США, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 25 683,83 доларів США та заборгованості по процентам за користування кредитними коштами у розмірі 33 607,83 доларів США. В іншій частині вимог Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце реєстрації 03035, АДРЕСА_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "УкрСиббанк" ( місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Андріїївська, 2/12, рахунок № 0113 в АТ "УкрСиббанк", МФО 351005, код 09807750) судовий збір у розмірі 24 124,43 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. При оголошенні вступної та резолютивної частин судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 06 лютого 2019 року

Головуючий

Судді: