КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2019 року

справа 761/37601/17

провадження № 22-ц/824/6218/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Лапчевської О.Ф.,

при секретарі: Щербенко А.С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , яка діє як законний представник в інтересах малолітньої ОСОБА_2

відповідач - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє як законний представник в інтересах малолітнього ОСОБА_5

треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Забавська Наталія Володимирівна, Служба у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 22 січня 2019 року, постановленого під головуванням судді Савицького О. А. в справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє як законний представник в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє як законний представник в інтересах малолітнього ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Забавська Наталія Володимирівна, Служба у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, про визнання договорів дарування недійсними

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2017 року ОСОБА_1 , яка діє як законний представник в інтересах малолітньої ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє як законний представник в інтересах малолітнього ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Забавська Наталія Володимирівна, Служба у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, про визнання договорів дарування недійсними

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 22 січня 2019 року позов задоволено частково.

Визнано договір дарування частини квартири АДРЕСА_1 , укладений 03 грудня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , яка діє як законний представник від імені малолітнього сина ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за № 40, за яким ОСОБА_3 безоплатно передав у власність своєму сину ОСОБА_5 84/400 частки квартири, недійсним у частині безоплатного передання у власність 28/400 часток квартири, які належали ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 25 листопада 2011 року Третьою київською державною нотаріальною конторою та зареєстрованого в реєстрі за № 1-1557.

Визнано недійсним договір дарування частки квартири АДРЕСА_1 , укладений 23 січня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , яка діє як законний представник від імені та в інтересах свого малолітнього сина ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за № 2-32, за яким ОСОБА_3 подарував своєму сину ОСОБА_5 28/400 часток квартири.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що судом необґрунтовано відмовлено у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі та у прийнятті доказів.

Зазначає, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.09.2015 у справі 761/14527/14ц скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24.11.2014, ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 31.03.2015. Позивач та його представник обґрунтовуючи свої вимоги, приховали факт скасування та втрати чинності рішень. Обставини встановлені рішеннями у цивільних справах №761/31506/15-ц, № 761/37601/17не мають преюдиційного значення для вирішення даної цивільної справи.

У відзиві позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на те, що клопотання ОСОБА_3 про закриття провадження та долучення доказів подано з порушенням вимог, встановлених ЦПК України, тому судом правомірно відмовлено в задоволенні клопотань.

Вказує, що твердження апелянта про те, що обставини встановлені судовими рішеннями по справі № 761/31506/15-ц не мають преюдиційного значення є такими що не відповідають вимогам ч.4 ст. 82ЦПК України

В судовому засіданні представник третьої особи Служби у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації просить вирішити спір відповідно до вимог чинного законодавства.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що у дарувальника не виникло право власності на спірну 56/400 частину квартири в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 , а отже, й не було повноважень щодо здійснення права розпорядження спірним майном.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 03.12.2012 року між ОСОБА_3 та його малолітнім сином ОСОБА_5 в особі законного представника ОСОБА_4 було укладено Договір дарування частини квартири, за умовами якого Дарувальник ОСОБА_3 передав безоплатно у власність, а обдарований ОСОБА_5 прийняв у власність 84/100 частини квартири під АДРЕСА_1 та належала дарувальнику на праві власності підставі дубліката свідоцтва про право власності на житло (56/400) та Свідоцтва про право на спадщину на законом (28/100) від 25.11.2011 року.

Крім того, 23.01.2015 року між ОСОБА_3 та його малолітнім сином ОСОБА_5 в особі законного представника ОСОБА_4 було укладено ще один Договір дарування частини квартири, за умовами якого ОСОБА_5 прийняв у дар 28/400 часток квартири АДРЕСА_1 , яка належала дарувальнику на праві власності згідно зі Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 25.12.2014 року.

Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 08.07.2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 16.01.2017 року, Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 , виданих державним нотаріусом Третьої Київської державної нотаріальної контори на ім`я ОСОБА_3 від 25.11.2011 року, зареєстрованого в реєстрі за №1-1557, на 28/400 частин та від 25.12.2014 року, зареєстрованого в реєстрі за №3-223, на 28/400 частин квартири АДРЕСА_1 , було визнано недійсними.

Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Пунктом 2 ст. 719 ЦК України передбачено укладення договір дарування нерухомої речі у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання на момент вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Статтею 217 УЦК України передбачено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Оскільки у дарувальника не виникло право власності на спірну 56/400 частину кватири в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 , відтак й не було повноважень щодо здійснення права розпорядження спірним майном, тому суд пешої інстанції дійшов до вірного висновку щодо визнання недійсним договору дарування від 03.12.2012 року у частині безоплатного передання у власність 28/400 часток квартири, які належали ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 25 листопада 2011 року, а договір дарування від 23.01.2015 року - в цілому.

Твердження апелянта про те, що обставини встановлені судовими рішеннями по іншій справі не мають преюдиціального значення для вирішення даної цивільної справи є надуманими та такими що не ґрунтуються на вимогах ч. 4 ст. 82 ЦПК України., згідно якої ,

Постановою Верховного Суду від 24 квітня 2019 року в цивільній справі № 761/31506/15-ц касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_7 залишено без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08.07.2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 16.01.2017 року залишено без змін.

Наведене вказує що судом першої інстанції не було порушено норм процесуального права при розгляді та вирішенні даної справи, усім доказам, поданим учасниками справи надана належна оцінка, а встановлені судом обставини відповідають обставинам справи.

Відповідно до п.6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі, зокрема: об`єктивної неможливості розгляду справи цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Згідно роз`яснень, викладених у абзаці 7 п. 33 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», підставою зупинення провадження у справі не може бути касаційне оскарження попередніх судових рішень у справі.

За таких обставин рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі недоліки у розгляді справи ґрунтуються виключно на припущеннях і жодним чином не впливають на суть ухваленого рішення, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_3 на підставі ст. 375 ЦПК України слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Доводи апелянта про те, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст. 355 ЦПК України, в якій закріплено, що апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, не заслуговує на уваги і не є підставою для скасування рішення, оскільки відповідно до п.п. 15.5. п. 15 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 р.) апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що вона подана апелянтом через Шевченківський районний суд м. Києва та апеляційною інстанцією прийнята до розгляду.

Таким чином, рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, відтак підстав для скасування рішення за доводами апеляційної скарги немає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 22 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач

Судді