П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 жовтня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи 372/1352/19

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шахової О.В., суддів: Вербової І.В., Саліхова В.В., за участю секретаря судового засідання Пащенко О.П.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану його представником ОСОБА_3 ,

на ухвалу Обухівського районного суду Київської області, постановлену 11 липня 2019 року в приміщенні суду під головуванням судді Потабенка Л.В.,-

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 11.07.2019 відкрито провадження у справі.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_2 , через свого представника, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та направити справу для розгляду Печерському районному суду за місцем його проживання.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається, зокрема на те, що відкриваючи провадження, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про застосування до спірних правовідносин правил виключної підсудності, відповідно до якої позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходження майна або основної його частини.

Вважав, що позов виник не з приводу нерухомого майна, а предметом розгляду є визнання недійсним договору про розподіл результатів співпраці, а відтак, не може розглядатися за правилами виключної підсудності.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила хвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Зазначала, що аналізуючи зміст оспорюваного договору, можна дійти висновку, що він за своєю правовою природою не є договором про спільну діяльність, а містить у собі інші умови, які регулюють інші взаємовідносини щодо передачі нерухомого майна. Вважає, що вказаний договір є підставою для переходу права власності на нерухоме майно, тому суд першої інстанції правомірно відкрив провадження без порушення правил підсудності.

В судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги підтримала, з підстав в ній викладених, просила скасувати ухвалу суду та направити справу за встановленою підсудністю до Печерського районного суду м. Києва.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 заперечувала проти доводів апеляційної скарги. Просила ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Постановляючи ухвалу про відкриття провадження, суд першої інстанції виходив з того, що позови, які виникають з приводу нерухомого майна, пред`являються за його місцем знаходження.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції. Вважає його законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Статтею 30 ЦПК України встановлена виключна підсудність, зокрема в частині 1 цієї статті зазначено, що позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Як вбачається, ОСОБА_1 у квітні 2019 року звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору про розподіл результатів співпраці від 8.09.2015.

Умовами договору передбачено, зокрема п.1, що цим договором сторони підтверджують, що мали багаторічні партнерські (ділові) відносини між собою щодо питань здійснення операції з купівлі-продажу земельних ділянок, які розташовані в Обухівському районі, Київської області, на території колишньої ГО СТ «Українська земля», загальною площею близько 29 га.

Враховуючи викладене вище, до вказаного спору повинні застосовуватися правила виключної підсудності, передбачені ч. 1 ст. 30 ЦПК України.

Відповідно до п. 42 постанови № 3 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК). Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

При цьому, як зазначено в п. 41 вищевказаної постанови, перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Поняття «позови, що виникають з приводу нерухомого майна» є ширшим, ніж поняття «позови, де предметом спору є нерухоме майно», а тому правило вказаної норми розповсюджується і на позови щодо будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно та речових прав на власне чи чуже нерухоме майно.

Згідно із ст. 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживчою річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

Нерухоме майно (нерухомість) - це земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, у тому числі об`єкти незавершеного будівництва, які невід`ємно пов`язані з нею, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Правовий режим нерухомого майна поширюється на повітряні та морські судна, судна внутрішнього плавання, космічні об`єкти.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 ЦК України, до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об?єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Як вбачається з доданих до позовної заяви витягів Інформації ДЗК про право власності та речові права на земельну ділянку, місце розташування земельних ділянок, перелік яких визначений у договорі від 8.09.2015 перебуває у Нещерівській сільській раді Обухівського району Київської області (ас.ас. 11-29).

Окрім цього, пункт 20 договору встановлює, що він є передумовою і підставою для укладання інших цивільно-правових договорів на виконання цілей, визначених цим договором.

Таким чином, вказаний договір є підставою для переходу права власності на нерухоме майно, а саме: земельні ділянки - шляхом укладення додатково цивільно-правових угод.

З урахуванням зазначеного та враховуючи спірні правовідносини, які виникли між сторонами, апеляційний суд вважає, що відсутні передбачені законом підстави для розгляду зазначеної справи Печерським районним судом м. Києва, оскільки нерухоме майно, знаходиться в Обухівському районі Київської області.

Постановляючи ухвалу, яка оскаржуєься, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відкриття провадження з підстав виключної підсудності.

Отже доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо відкриття провадження, тому підстав для скасування ухвали Обухівськго районного суду Київської області від 11 липня 2019 року немає.

Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційним судом встановлено, що судове рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права, доводи скарги висновків суду не спростовують, а тому керуючись ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Керуючись ст. 367-368, 374-375, 381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану його представником ОСОБА_3 , відхилити.

Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 11 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня її проголошення.

В разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 жовтня 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді: