Номер провадження: 22-ц/813/3415/19
Головуючий у першій інстанції Плавич І. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Віцько А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Гречко Ігоря Олеговича на рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 22 листопада 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Одеської міської ради, ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем та визнання права власності в порядку спадкування, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності в порядку спадкування, третя особа Одеська міська рада,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до Малиновського районного суду м.Одеси з позовом, який вподальшому уточнила, до Одеської міської ради, ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона більше двадцяти років перебувала у близьких дружніх стосунках із ОСОБА_4 Своєї сім`ї та близьких родичів в останньої не було, проживала вона одна. Увесь час за нею доглядала ОСОБА_2 , лікувала, годувала, прала, сплачувала комунальні платежі, допомагала у вирішенні побутових питань.

У травні 2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 в простій письмовій формі був укладений договір довічного утримання. Проте, через хворобу ОСОБА_4 , даний договір нотаріально посвідчений не був.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, організацією, здійсненням та оплатою поховання займалась ОСОБА_2

ОСОБА_4 була власником, зокрема, квартири АДРЕСА_1 . Згідно з укладеним 10 травня 2016 року договором, відчужувач ОСОБА_4 передає у власність набувача ОСОБА_2 дану квартиру, яка, в свою чергу, зобов`язується здійснювати довічне утримання і догляд за відчужувачем з моменту підписання договору.

Зважаючи на те, що вказаний договір так і не був посвідчений нотаріально у зв`язку із хворобою та подальшою смертю ОСОБА_4 , первісно ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом, в якому просила визнати дійсним укладений правочин та визнати за нею право власності на відповідну квартиру, що залишилась після смерті ОСОБА_4 .

У подальшому ОСОБА_2 змінила предмет позову та остаточно просила суд встановити факт, що вона більше п`яти років постійного проживала однією сім`єю з ОСОБА_4 до дня відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 та є спадкоємцем четвертої черги, а також визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом.

22 лютого 2018 року із самостійним позовом до суду звернувся ОСОБА_1 .

В обґрунтування заявлених вимог, пояснюючи підстави звернення до суду та заперечуючи проти первісних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_1 посилався на те, що він є рідним дядьком ОСОБА_4 . Як єдиний найближчий родич померлої та спадкоємець третьої черги ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_1 не отримав, зокрема, у зв`язку із відсутністю документів, що підтверджують родинні відносини з померлою, та правовстановлюючих документів на спадкове майно. При цьому, при зверненні до нотаріуса заявникові стало відомо, що на спадщину після померлої ОСОБА_4 претендують ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , та цивільна справа з цього питання розглядається судом.

Виходячи з викладеного, ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду, в якому остаточно просив встановити факт родинних відносин між ним та ОСОБА_4 , а саме, що ОСОБА_1 є рідним дядьком ОСОБА_4 , а також визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , та квартиру АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом.

Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 22 листопада 2018 року позов ОСОБА_2 до Одеської міської ради, ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування - задоволено повністю.

Встановлено факт, що ОСОБА_2 більше п`яти років постійно проживала однією сім`єю з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 , до дня відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_1 , - та є спадкоємцем четвертої черги.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 22,1кв.м., в тому числі жилою площею 11,6 кв.м. - в порядку спадкування за законом після ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Самостійний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності в порядку спадкування, третя особа - Одеська міська рада - задоволено частково.

Встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , а саме, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є рідним дядьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У задоволенні інших вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - відмовлено.

Стягнуто в рівних частках з Одеської міської ради та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму понесених судових витрат - в загальному розмірі 5117,70 гривень.

Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь держави суму неоплаченого судового збору - в розмірі 704,80 гривень.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Гречко Ігорь Олегович подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 22 листопада 2018 року в частині задоволення вимог ОСОБА_2 та в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити у повному обсязі, а у задоволенні вимог ОСОБА_2 відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Тобто рішення суду фактично оскаржено в інтересах ОСОБА_1 в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 В частині задоволення судом вимог ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин з померлою спадкодавицею ОСОБА_4 рішення суду не оскаржено і в апеляційному порядку не переглядається.

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Одеська міська рада, ОСОБА_1 будучи належним чином та заздалегідь повідомленими про дату, час і місце розгляду справи в апеляційному суді на 01.10.2019 року на 14-30 г. в судове засідання не з`явилися, про причини не явки суду не повідомили.

Представник ОСОБА_1 адвокат Грицак К.В. в судове засідання на 01.10.2019 року 14-30 г. не з`явилася, надала заяву про відкладення розгляду справи, посилаючись на зайнятість в іншій справі в Приморському районному суді м. Одеси, додавши при цьому договори про надання правової допомоги укладені 10.09.2019 року ОСОБА_5 і ОСОБА_6 з адвокатським об`єднанням «Привілей» в особі ОСОБА_28 та судові повістки вписані 27.09.2019 року адвокату Грицак К.В. про судові засідання призначені на 14-00 та на 14-30 г. 01.10.2019 року в Приморському районному суді м. Одеси.

Судова колегія звертає увагу на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, а документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути:

1)договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Тобто ордер і договір є документами, які в рівному ступені посвідчують існування договірних відносин між адвокатом і його клієнтом.

Відповідно до ст. 50 КПК України повноваження захисника на участь у кримінальному провадженні підтверджуються:!) свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю; 2) ордером, договором із захисником або дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Встановлення будь-яких додаткових вимог, крім пред`явлення захисником документа, що посвідчує його особу, або умов для підтвердження повноважень захисника чи для його залучення до участі в кримінальному провадженні не допускається.

Таким чином, п. 2 ч. 1 ст. 50 КПК визначає, що повноваження захисника мають вважатися підтвердженими, якщо - на додаток до документу, передбаченого пунктом 1 (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю), - захисник надав хоча б один з документів, передбачених пунктом 2 частини першої цієї статті. Встановлення будь-яких додаткових вимог, крім пред`явлення захисником документа, що посвідчує його особу, або умов для підтвердження повноважень захисника чи для його залучення до участі в кримінальному провадженні не допускається.

Як вже зазначалося адвокат Грицак К.В. на підтвердження своїх повноважень захисника ОСОБА_5 . і ОСОБА_6 у кримінальних провадженнях № 522/17550/18 та № 522/17549/18 надала до Одеського апеляційного суду договори про надання правової допомоги укладені 10.09.2019 року ОСОБА_5 і ОСОБА_6 з адвокатським об`єднанням «Привілей» в особі Погорілого О.Ю.

Будь-яких повноважень представництва в кримінальному провадженні ОСОБА_5 і ОСОБА_6 саме адвокатом Грицак К.В . до заяви про відкладення справи не додано (договір в особі адвоката Грицак К.В., дорученням керівника адвокатського об`єднання «Привілей» ОСОБА_28. , ордеру тощо).

Слід зазначити, що у цивільній справі, що переглядається в апеляційному порядку, містяться договір між АО «Привілей» в особі адвоката Грицак К.В. та ОСОБА_1 від 12.09.2019 року та ордер серії ОД № 417050 від 23.09.2019 року про представництво адвоката Грицак К.В. інтересів ОСОБА_1 в Одеському апеляційному суді.

Враховуючи наведене, у суду апеляційної інстанції немає достатніх підстав для задоволення заяви адвоката Грицак К.В. щодо відкладення судового засідання (перенесення розгляду справи).

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1)неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2)недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3)невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4)порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Рішення суду у повному обсязі зазначеним вимогам не відповідає.

Судом встановлено, з матеріалів справи вбачається, що:

- у період з грудня 1998 року по 04 липня 2016 року ОСОБА_4 постійно проживала та була зареєстрована в квартирі АДРЕСА_3 , загальною площею 48,50 кв.м., що підтверджується довідкою №187 від 16 січня 2017 року та карткою реєстрації особи (том І а.с. 90, 91);

- згідно з договором купівлі-продажу від 27 квітня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Василенко О.В. під реєстровим №1648, власником квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 21,2 кв.м., є ОСОБА_4 (том І а.с. 11-12);

- з 04 липня 2016 року по ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто по день смерті, спадкодавець ОСОБА_4 постійно проживала та була зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 , загальною площею 21,2 кв.м., що підтверджується довідкою №089 від 16 січня 2017 року та карткою реєстрації особи (том І а.с. 97, 98);

- 10 травня 2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 в простій письмовій формі був укладений договір, поіменований сторонами як договір довічного утримання (догляду) (том І а.с. 108-109);

- висновком міждисциплінарної онкологічної конференції від 12 травня 2016 року, складеного лікарями ТОВ «Медікс-рей Інтернешнл Груп» (Лікарня ізраїльської онкології «Lisod»), ОСОБА_4 був поставлений діагноз онкологічної хвороби - аденокарціома поперечної ободової кишки 4 ст. з вторинним ураженням печінки, абдомінальних і надключичних зліва лімфовузлів (том II, а.с. 93);

- на підставі договору купівлі-продажу від 15 липня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Василенко О.В. під реєстровим №2961, власником квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 21,2кв.м., є ОСОБА_4 (том І , а.с. 178);

- ОСОБА_4 проходила лікування в клініці ТОВ «Медікс-рей Інтернешнл Груп» (Лікарня Ізраїльської онкології «Lisod»), що розташована в с. Пелюти Обухівського району Київської області. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла (том II, а.с. 92-126).

- факт смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та місце смерті підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Виконавчим комітетом Української міської ради Обухівського району Київської області від 26 липня 2016 року, актовий запис №124 від 26 липня 2016 року (том І, а.с. 14-15);

- у зв`язку зі смертю ОСОБА_4 відкрилась спадщина до належного особі майна, зокрема у виді наведених квартир;

- після смерті ОСОБА_4 за спадщиною звернулися: 16 січня 2017 року - ОСОБА_3 (т. Іа.с. 67); 24 січня 2017 року - ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 76); 28 квітня 2017 року - ОСОБА_1 (т. 2 а.с.31)

- згідно з довідкою №121 від 16 січня 2017 року, ОСОБА_2 з 05.04.2014 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , з дітьми - ОСОБА_14 , 1989 року народження, та ОСОБА_15 , 2009 року народження (том І, а.с. 93), попереднє місце реєстрації з 02.04.2012 року: АДРЕСА_5 ;

- ОСОБА_3 з 09.09.2015 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 . Попереднє місце реєстрації в наданих до суду документах не зазначено;

- ОСОБА_1 з 27.05.1970 року зареєстрований: АДРЕСА_7

-згідно з відомостями свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 27 січня 1988 року, повторно виданого Дмитрівською сільською радою Знам`янського району Кіровоградської області, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в селі Дмитрівка Знам`янського району Кіровоградської області. Батьками особи зазначені ОСОБА_16 та ОСОБА_17 (том І , а.с. 181);

- як свідчить архівний витяг з Державного архіву Кіровоградської області №172/01-60 від 30 травня 2017 року, за 1927 рік є запис про народження ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Батьками особи зазначені ОСОБА_19 ) та ОСОБА_21 (том І , а.с. 182);

- за відомостями інформаційного листа Київського РВ ГУ ДМС України в Одеській області №5112/3789 від 03 червня 2016 року, батьками ОСОБА_4 зазначені ОСОБА_22 та ОСОБА_23 (том І , а.с. 136);

- на запит приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального Ланіної В.І. з компетентних органів Російської Федерації надходили належним чином засвідчені фотокопії актових записів, про що свідчить лист №125/02-14 від 13 лютого 2018 року (том І, а.с. 183). Згідно з актовим записом №605 за 1949 рік, ОСОБА_22 та ОСОБА_24 уклали шлюб (том І, а.с. 184).

- як свідчить актовий запис №1088 за 1949 рік, ІНФОРМАЦІЯ_6 в місті Норільськ (Російська Федерація) народилась ОСОБА_25 , та батьками дитини зазначені ОСОБА_22 і ОСОБА_26 (том І , а.с. 185);

Суд першої інстанції виходячи з сукупності доказів у справі та їх взаємозв`язку, вважав доведеним факт наявності родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 та задовольнив вимогу ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин, а саме, що ОСОБА_1 є рідним дядьком померлої ОСОБА_4 .

Як вже зазначалося рішення суду в цій частині фактично не оскаржено.

Отже, ОСОБА_1 претендує на спадщину померлої ОСОБА_4 , як її рідний дядько і спадкоємець за законом 3-ї черги, що не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини і звернувся з відповідною заявою до нотаріуса 28.04.2017 року, тобто через 9 місяців та 2 дні після відкриття спадщини.

ОСОБА_2 претендує на спадщину після смерті ОСОБА_4 , як спадкоємець 4-ї черги, як особа, яка постійно проживала зі спадкодавцем не менше п`яти років однією сім`єю до дня відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка подала заяву до нотаріуса про прийняття спадщини до спливу 6-ти місячного строку після відкриття спадщини. Факт наявності родинних відносин ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в судовому порядку не встановлювався;

ОСОБА_3 звернулася до нотаріуса за спадщиною не зазначаючи про наявність родинного зв`язку з померлою спадкодавицею ОСОБА_4 та про своє постійне проживання з ОСОБА_4 на час відкриття спадщини протягом не менше 5 років до часу відкриття спадщини. При цьому заяву про прийняття спадщини ОСОБА_3 подала до спливу 6-ти місячного строку після відкриття спадщини, а під час розгляду даної справи, визнала вимоги ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем однією сім`єї та про визнання права власності на спадкове майно.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 , встановлюючи факт, що ОСОБА_2 більше п`яти років постійно проживала однією сім`єю з ОСОБА_4 до дня відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_1 та є спадкоємцем четвертої черги, визнаючи за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 22,1кв.м., в тому числі жилою площею 11,6кв.м. - в порядку спадкування за законом після ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлюючи факт родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , а саме, що ОСОБА_1 є рідним дядьком ОСОБА_4 померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовляючи у вимогах ОСОБА_1 про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 та на квартиру АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом, суд першої інстанції виходив з того, що:

- ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 на час відкриття спадщини, оскільки довела про постійне проживання з ОСОБА_4 , та водночас подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини 24 січня 2017 року - до спливу 6-ти місячного строку після відкриття спадщини;

- ОСОБА_1 будучи спадкоємцем 3-ї черги у зв`язку з відсутністю спадкоємців 1-ї та 2-ї черг мав подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня смерті ОСОБА_4 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_7 , оскільки виникнення права на спадкування у ОСОБА_1 не було пов`язане із неприйняттям спадщини іншими особами;

- оскільки ОСОБА_1 не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, подав заяву після спливу 6-ти місячного строку, не звертався до суду з позовом про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, ОСОБА_1 не може вважатися особою, яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 ;

Проте повністю погодитися з усіма такими висновками суду першої інстанції не можна. Положеннями статтей 1216, 1217 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі статтею 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до статті З СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Позивач зазначила, що встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 , необхідно їй для отримання спадщини.

Отже встановлення вказаного факту має визначені юридичні наслідки, що виражаються у отриманні статусу спадкоємця четвертої черги.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Відповідно до частини 2 статті 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Аналогічна за змістом норма викладена у частин другій статті 315 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції).

Відповідно до ст. 81 ч.І ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 звернулася до суду у вересні 2016 року з позовом про визнання дійсним договору довічного утримання (догляду) та визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 , обґрунтовуючи позов зазначала, що 10.05.2016 року між ОСОБА_4 і нею укладено договір довічного утримання у простій письмовій формі, відповідно до якого ОСОБА_4 передала їй у власність спірну квартиру, а вона, ОСОБА_2 зобов`язалася забезпечувати ОСОБА_4 утриманням та доглядом довічно. При цьому ОСОБА_2 зазначала, що ОСОБА_4 проживала одна, а ОСОБА_2 перебуваючи у дружніх стосунках з ОСОБА_4 протягом багатьох років допопогала їй у вирішенні побутових проблем та лікуванні.

Таким чином, позов у первісній редакції, заявлений ОСОБА_2 у вересні 2016 року ще до перебігу 6-ти місячного строку прийняття спадщини, обґрунтований принципово іншими обставинами - самостійне проживання спадкодавця та перебування ОСОБА_2 з ОСОБА_4 в дружніх стосунках, яка тривалий час її допомагала у вирішенні побутових проблем та лікуванні.

Таким чином, наведені обставини в обґрунтування первісних вимог фактично унеможливлюють набуття висновку про проживання ОСОБА_2 разом зі спадкодавцем однією сім`єю.

В подальшому ОСОБА_2 двічі уточнювала позовні вимоги: спочатку намагалася встановити факт постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнати її спадкоємцем 4-ї черги, а потім: встановити факт проживання однією сім`єю більше 5 років до дня відкриття спадщини та визнати право власності порядку спадкування за законом. При цьому позивач не зазначила точний період з якого вона проживала однією сім`єю разом з померлим спадкодавцем.

Проте будь-яких належних, допустимих і достатніх доказів, які б підтверджували проживання з ОСОБА_4 саме однією сім`єю, доказів про наявність взаємних прав та обов`язків ОСОБА_4 та ОСОБА_27 , як членів однієї сім`ї, існування спільного сімейного бюджету та ведення спільного господарства, позивачем не надано.

Зокрема проживання однією сім`єю передбачає ведення спільного господарства і існування спільного бюджету з розподілом сімейних прав та обов`язків. Однак доказів про несення витрат з утримання майна, належного ОСОБА_4 , супроводження її на лікування, довіреність на вчинення будь-яких юридично значимих дій (укладення договорів, отримання грошових коштів, подання заяв до державних органів, зокрема припинення реєстрації за місцем колишнього проживання та здійснення державної реєстрації за новим місцем проживання, звернення до нотаріуса, звернення до медичних закладів, оплата медичних послуг тощо), про здійснення спільних витрат побутового характеру, ОСОБА_27 не надано.

Разом з тим, в матеріалах справи містяться документи, за яких вбачається, що ОСОБА_27 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , з дітьми - ОСОБА_14 , 1989 року народження, та ОСОБА_15 , 2009 року народження з 05.04.2014 року. Попереднє місце реєстрації з 02.04.2012 року: АДРЕСА_5 .

Тобто на час зміни зареєстрованого місця проживання у квітні 2014 року, ОСОБА_2 разом з своєю малолітньою дитиною ОСОБА_15 , 2009 року народження зареєструвалася у належній їй на праві власності квартирі АДРЕСА_4 .

Враховуючи наведене, самі по собі показання свідків, допитаних за ініціативою позивача, не можуть в даному випадку вважатися достатніми і безперечними доказами проживання позивача разом зі спадкодавцем однією сім`єю протягом 5 років до дня відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 і не можуть мати вирішального та переважного значення в оцінці доказів з урахуванням встановлених у справі обставин та з урахуванням обставин, які наведені у первісному позові самою ОСОБА_2 при намаганні визнати дійсним договір довічного утримання та визнати за собою право власності на спірну квартиру.

На зазначені обставини суд першої інстанції не звернув і прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для встановлення факту проживання позивача разом зі спадкодавцем однією сім`єю протягом 5 років до дня відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_8 .

При таких обставинах, рішення суду першої інстанції про встановлення факту, що ОСОБА_2 більше п`яти років постійно проживала однією сім`єю з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 , до дня відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_1 , - та є спадкоємцем четвертої черги, не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні зазначених вимог.

Оскільки вимоги позивачки щодо спільного її проживання з ОСОБА_4 однією сім`єю протягом 5 років до дня відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 задоволенню не підлягають, то не підлягає задоволенню і решта її позовних вимог - про визнання спадкоємцем четвертої черги та визнання права власності на спадкове майно за законом.

Відносно оскарження рішення суду першої інстанції про відмову у визнанні права власності на спадкове майно за ОСОБА_1 , судова колегія звертає увагу на наступне.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1263 ЦК України у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця.

Рішенням суду в неоскарженій частині встановлено факт, що ОСОБА_1 є рідним дядьком померлої спадкодавиці ОСОБА_4 , який не проживав з нею на час відкриття спадщини.

Згідно з частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців.

Тобто, право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Окрім спадкоємців, які покликаються до спадкоємства з часу відкриття спадщини (наприклад спадкоємці за законом першої черги, якщо такий порядок спадкоємства не відмінений або не змінений заповітом), спадкоємці можуть бути покликані до спадкоємства й пізніше.

Це може статися, коли спадкоємець за законом першої черги відмовився від спадщини за наявності в того ж спадкодавця спадкоємців за законом другої черги, або коли основний спадкоємець відмовився від спадщини за наявності підпризначеного спадкоємця, або коли покликаний до спадкоємства спадкоємець помер, не встигнувши прийняти спадщину, а своїх спадкоємців у нього немає.

У всіх цих випадках до спадкоємства після смерті того самого спадкодавця покликається інший спадкоємець. Він може прийняти спадщину протягом тієї частини шестимісячного терміну, яка не закінчилася на момент, коли відмовився спочатку покликаний до спадкоємства спадкоємець.

Закон встановлює: якщо поява в особи права на спадкоємство залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, термін для прийняття такою особою спадщини встановлюється в межах 3 - місяців із часу неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття.

Таким чином, загальний строк прийняття спадщини становить 6 місяців з часу відкриття спадщини (смерті спадкодавця) і застосовується до осіб, які:

- вказані у заповітах або призначені спадкоємцями (коли основний правонаступник визначений спадкодавцем помер);

- визнані спадкоємцями в порядку черговості;

- покликані до спадку, якщо заповіт визнаний судом недійсним або зазначені в заповіті спадкоємці померли.

Також у законі передбачений спеціальний строк прийняття спадщини. Він також становить 6 місяців, проте відлік починається не з дня смерті особи, а з дня виникнення повноважень і застосовується, якщо:

- спадкодавець визнаний безвісно відсутнім;

- інформація про смерть особи відсутня, але є доказ того, що існували умови, небезпечні для життя спадкодавця;

- правонаступник відмовляється вступити у спадок;

- правонаступник визнаний судом негідним;

В останніх 2-х випадках спадкоємцями будуть виступати правонаступники з наступної черги спадкування.

Також спеціальне правило спадкування передбачено для осіб, які згодні прийняти майно після спадкодавця, який відмовився від майна;

-приймають спадкову власність, якщо першочергові правонаступники не заявили на неї

права.

За змістом пункту 4.9. глави 10 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року, свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою статті 1270, статтею 1276 ЦК України, - не раніше зазначених у цих статтях строків.

Враховуючи наведене та приймаючи до уваги відсутність спадкоємців першої та другої черг спадкування, про що ОСОБА_1 зазначив при зверненні до нотаріуса у заяві про прийняття спадщини від 28.04.2017 року, і що не спростовано встановленими у суді обставинами, суд першої інстанції набув правильного висновку, що ОСОБА_1 пропустив встановлений законом 6-ти місячний строк прийняття спадщини.

Оскільки ОСОБА_1 не звертався до суду з вимогами про визначення додаткового строку для прийняття спадщини і такий строк судом ОСОБА_1 не визначався, у суду першої інстанції не було підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності на майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_4 в порядку спадкування за законом.

Крім того, відповідно до Розділу II глави 10 пунктів 4.14, 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства,якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження та оскаржити відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що відмова суду у визнанні за позивачем права власності на спадкове майно не позбавляє спадщини, оскільки суд захищає лише порушені права, свободи та інтереси фізичних осіб, а тому позивачі повинні реалізувати своє право на оформлення спадкового майна у встановлений Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України спосіб.

Аналогічний правовий висновок зробив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 01 липня 2019 року у справі№ 536/474/17-ц, у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 08 серпня 2019 року у справі № 307/1044/15-ц.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 зазначивши у позові про визнання права власності на спадкове майно про відсутність в нього правовстановлюючих документів на це майно, але відповідної відмови від нотаріуса у видачі свідоцтва з цих підстав до позовної заяви не додав.

Таким чином, судова колегія погоджується з висновком районного суду про відмову у задоволенні вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно.

При цьому суд апеляційної інстанції звертає увагу на наявність у ОСОБА_1 права звернутися до суду з вимогою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 та за передбачених законом обставин - про визнання права власності в порядку спадкування в судовому порядку.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції - в частині задоволення вимог ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем, визнання права власності в порядку спадкування - скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні цих вимог. В частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

У відповідності до ст. 141 ч. 13 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається, ОСОБА_1 оскаржив рішення в частині стягнення задоволення вимог ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем, визнання права власності в порядку спадкування та в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування.

Розмір судового збору сплачений апелянтом складає 13215 грн., з яких 7851 грн. є судовим збором за подання апеляційної скарги на рішення суду в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування (5234*1,5%). Решта судового збору - 5364 грн. на оскарження рішення суду в частині задоволення вимог ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем, визнання права власності в порядку спадкування.

Враховуючи наведене та приймаючи до уваги часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем та визнання права власності в порядку спадкування з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні вказаних вимог, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 5364 грн.

На підставів викладеного та керуючись ст.ст.367, 368, 376, 382-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Гречко Ігоря Олеговича на рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 22 листопада 2018 року в частині задоволення вимог ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем, визнання права власності в порядку спадкування та в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 22 листопада 2018 року в частині задоволення вимог ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем, визнання права власності в порядку спадкування - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Одеської міської ради, ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем та визнання права власності в порядку спадкування - відмовити.

Рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 22 листопада 2018 року в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в загальному розмірі - 5364 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 08.10.2019 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова