ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7476/19 Справа № 211/5434/18 Суддя у 1-й інстанції - Ніколенко Д. М. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П.,Зубакової В.П.,

сторони справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження в порядку ч.13 ст.7,ч.1 ст.369 ЦПК України без повідомлення осіб апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Максимова Романа Ігоровича, на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 червня 2019 року, ухваленого суддею Ніколенко Д.М., у місті Кривому Розі, повний текст судового рішення складено 05 червня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики. В мотивування заявлених вимог посилається, що в червні 2013 року відповідач ОСОБА_2 отримав від неї у борг грошові кошти в сумі 1500,00 доларів США зі строком їх повернення весною 2015 року. В грудні 2013 року повернув 700,00 грн. На підтвердження отриманих коштів ОСОБА_2 надав розписку. Посилаючись на поважність пропуску строку позовної давності звернення до суду за захистом порушених прав, позивач звернулась до суду із клопотанням про його поновлення. Після уточнення позовних вимог ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача на свою користь кошти в сумі 1475 доларів США та 3% річних в сумі 179 доларів США.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 червня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 16.01.2015 р. в розмірі 1475 доларів США, 3% річних в розмірі 179 доларів США та судовий збір в розмірі 704, 80 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник відповідача подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог. В мотивування доводів апеляційної скарги зазначає, що навесні повернув позивачу кошти, яка в свою чергу повернула йому розписку від 18 січня 2015 року. Зауважує, що позивачем не доведено наявність між сторонами боргових зобов`язань належними та допустимим доказами. Судом помилково визнано поважним пропуск позивачем строку позовної давності, зазначені позивачем обставини не є поважними, не надала доказів об`єктивної неможливості пред`явити позов у визначений законом строк.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду, як законне та обґрунтоване, на її думку, залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено, що в червні 2013 року відповідач ОСОБА_2 отримав від позивача ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 1500,00 доларів США, зі строком їх повернення весною 2015 року. В грудні 2013 року віддав 700,00 грн. На підтвердження отриманих коштів ОСОБА_2 надав розписку (а.с. 9).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем пропущений строк позовної давності звернення до суду за захистом порушених прав на невеликий проміжок часу, з поважних причин, зокрема віддаленості місця її проживання та доглядом за хворими онуками. Наявною в матеріалах справи розпискою доведений факт отримання ОСОБА_2 від позивача грошових коштів в сумі 1500 дол.США, та повернення лише 700 грн. Докази повернення коштів у повному обсязі відсутні.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними, виваженими, такими що ґрунтуються на законі та відповідають зібраним у матеріалах справи доказам.

Між сторонами виникли правовідносини, щодо повернення грошових коштів отриманих за розпискою.

За статтею 1046 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України ) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором(частина перша статті 1049 ЦК України).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Письмовими доказами, наданими позивачем ОСОБА_1 підтверджено факт отримання відповідачем грошових коштів, про що ним особисто зазначено у розписці.

Частиною третьою статті 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Згідно з нормами статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора (частина четверта статті 545 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Вказане свідчить, що посилання відповідача ОСОБА_2 про повернення коштів не може бути прийнятним, оскільки не ґрунтується на належних та допустимих доказах. Жодного письмового документа, який свідчив про повернення ним коштів та (або ) отримання їх позивачем, матеріали справи не містять.

Що стосується доводів апеляційної скарги представника відповідача про поважність ОСОБА_1 пропуску строку звернення до суду за захистом порушених прав, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що строк позовної давності пропущений нею з поважних причин, зокрема значної віддаленості її місця проживання в іншій країні, наявність у позивача хворих онуків, пропуск строку позивачем на незначний проміжок шість місяців, та попереднього звернення з письмовою вимогою до відповідача у серпні 2018 року. В сукупності, усі ці обставини свідчать, що позивач вчиняла дії направлені на повернення належних їй коштів.

Згідно частини п`ятої статті 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Статтею 64 Конституції України передбачено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ілхан проти Туреччини» від 27 червня 2000 року, яке застосовується судами як джерело права, наголошується, що при вирішенні питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру.

Дослідивши та оцінивши зібрані докази у їх сукупності, суд вважав, що оскільки повернення переданих відповідачу у борг коштів є правом особи, іншого шляху реалізувати своє право на їх повернення позивач немає, є достатні підстави для поновлення пропущеного нею строку звернення до суду за захистом порушених прав через віддаленість місця проживання в Краснодарському краї Російської федерації та життєвих обставин догляду за хворими онуками.

Позивачем подано клопотання про поновлення строку звернення до суду з наданням відповідних доказів поважності такого пропуску.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - адвоката Максимова Романа Ігоровича, залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складений 08 жовтня 2019 року.

Головуючий:

Судді