ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2019 року м.Суми

Справа №585/2796/18

Номер провадження 22-ц/816/462/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Попової А.П.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 01 листопада 2018 року, ухвалене у складі судді Євлах О.О., у приміщенні Роменського міськрайонного суду Сумської області, повний текст судового рішення складено 06 листопада 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Мотивує свої вимоги тим, що 20 жовтня 2017 року близько 16 години 00 хвилин в м. Ромни на перехресті вул. Соборна - Руденко, відповідач керував автомобілем Фольксваген Пасат державний реєстраційний № НОМЕР_1, повертаючи ліворуч з головної дороги на другорядну, не надав дорогу автомобілю НОМЕР_2 під керуванням позивача, який рухався в зустрічному напрямку прямо по головній дорозі, в результаті чого трапилось зіткнення, чим порушив вимоги п. 16.13 ПДР України. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 21 листопада 2017 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 6 місяців. Постановою Апеляційного суду Сумської області від 26 березня 2018 року вказану постанову змінено та накладено на ОСОБА_2 адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 340 грн. Згідно вказаних постанов ДТП сталося з вини відповідача. Протиправними діями відповідача позивачу завдано матеріальну та моральну шкоду. В результаті ДТП автомобіль позивача отримав механічні пошкодження, він був змушений витрачати час і кошти на відновлення своїх прав, відвідування судів, пошук спеціалістів для представництва його прав у суді та для ремонту автомобіля. Крім того, внаслідок механічних пошкоджень його автомобіль повністю виведено з ладу, що суттєво змінило звичний уклад його життя. Позивач тривалий час відчував себе пригніченим, був знервований та роздратований, порушився його сон.

Остаточно уточнивши позовні вимоги, просить стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 81 656,79 грн у відшкодування завданої матеріальної шкоди та 20 000 грн моральної шкоди; стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 01 листопада 2018 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 28 000 грн відшкодування матеріальної шкоди та 10 000 грн моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 380 грн судового збору.

Додатковим рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 19 грудня 2018 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2900 грн у відшкодування витрат на правничу допомогу. В іншій частині заявлених до відшкодування судових витрат - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на те, що суд не встановив належним чином, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, не дав належної оцінки доказам, дослідженим судом та не застосував до спірних правовідносин норми права, які підлягали застосуванню, просить скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні його позовних вимог та ухвалити в зазначеній частині нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що висновок експертного товарознавчого дослідження № 27-04, складений експертом-автотоварознавцем ОСОБА_4 14 квітня 2018 року, є належним і допустимим доказом, а не прийняття його в підтвердження розміру завданої йому матеріальної шкоди є помилковим. Вважає, що не зазначення у висновку експертного товарознавчого дослідження про попередження (обізнаність) експерта про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, не призводить до недопустимості використання результатів експертного товарознавчого дослідження як доказу в підтвердження розміру завданої йому матеріальної шкоди. Даний висновок експертного товарознавчого дослідження виконаний уповноваженою особою, за формою і змістом відповідає вимогам Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів.

Зазначає, що помилковим є посилання суду на те, що надане дослідження виконане не з врахуванням цін станом на 14 квітня 2018 року, виходячи з курсу євро на цю дату,а не на дату скоєння ДТП чи подання позову до суду, оскільки з висновку вбачається, що вартість відновлювального ремонту належного йому автомобіля визначена експертом станом на дату оцінки, що відповідає вимогам Методики. Також вказує про безпідставність посилання суду на те, що огляд автомобіля, який проводився для виконання дослідження, було проведено без відповідача, оскільки відповідно до п. 5.2 Методики виклик заінтересованих осіб здійснюється замовником у разі потреби. Так як експерт не встановив потреби у виклику відповідача для технічного огляду автомобіля, він був проведений без його виклику, тобто вимоги Методики не були порушені. Не погоджується з висновком суду про те, що висновок експерта є помилковим з тих підстав, що пошкодження, наявні у автомобіля, зазначені у дослідженні, та оцінені експертом, не співпадають з пошкодженнями, зазначеними у схемі наслідків ДТП, виконаних поліцією. Зазначає, що наявні розбіжності у визначенні обсягу ремонтних робіт пояснюються тим, що експертом встановлені всі дефектовані складові транспортного засобу згідно з протоколом огляду автомобіля, та обсяг ремонтних робіт, необхідних для відновлення пошкоджень автомобіля.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи і неправильне застосування норм матерального права, просить рішення скасувати в частині стягнення з нього на користь позивача 10 000 грн моральної шкоди та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що, на його думку, в даній ДТП вина в порушенні ПДР України водія ОСОБА_1 є більшою, ніж його. Вважає, що у діях позивача є порушення п. 2.9 ПДР України. На часткове відшкодування матеріальних збитків в сумі 28 000 грн він погодився, оскільки зіткнення автомобілів відбулося не на його смузі руху. Щодо стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди, вважає, що суд неправильно застосував норми матерального права. Висновок суду про стягнення на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в сумі 10 000 грн, на його думку є незаконним, оскільки в рішенні взагалі відсутній розрахунок ступеня вини кожного з володільців транспортних засобів у ДТП. У справі відсутні докази в розумінні ст. 76 ЦПК України на підтвердження позовних вимог позивача про отримання ним моральної шкоди саме від дій водія ОСОБА_2

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та його представника адвоката ОСОБА_5, представника відповідача адвоката ОСОБА_6, які підтримали доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню.

Ухвалюючи оскаржуване рішення та частково задовольняючи позов ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок неправомірних дій ОСОБА_2 позивачу заподіяно матеріальну шкоду і ця обставина в силу ст. 82 ЦПК України є доведеною. Проте, хоча позивач і має право на відшкодування шкоди у розмірі вартості відновлювального ремонту його автомобіля, який пошкоджений з вини відповідача, але у зв'язку з недоведеністю його розміру, задоволенню підлягає лише розмір матеріальної шкоди, визнаний відповідачем, в сумі 28 000 грн. Стягуючи на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 10 000 грн, суд першої інстанції виходив з того, що у результаті ДТП автомобіль позивача отримав механічні пошкодження, що безумовно змінило звичайний спосіб його життя, а тому він міг відчувати себе пригніченим, міг бути знервованим та роздратованим, міг порушитися його сон, та з огляду на наявність у нього хвороби серця, він беззаперечно отримав моральну шкоду.

Проте повністю погодитись з висновками суду першої інстанції не можна, оскільки суд дійшов їх неповно з'ясувавши обставини, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач є власником автомобіля «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_3, що підтверджується відповідним Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 (а. с. 6).

Постановою Роменського міськрайонного суду від 26 грудня 2017 року у справі про адміністративне правопорушення встановлено, що 20 жовтня 2017 року близько 16 год. 10 хв. в м. Ромни на перехресті вулиць Соборна - Руденка водій ОСОБА_2 керував автомобілем «Фольксваген Пасат», д.н.з. НОМЕР_1, повертаючи ліворуч з головної дороги на другорядну, не надав дорогу автомобілю «Chevrolet Aveo», д.р. № НОМЕР_5 під керуванням водія ОСОБА_1, який рухався в зустрічному напрямку прямо по головній дорозі, в результаті чого трапилось зіткнення та автомобілі отримали механічні пошкодження. Вказаними діями ОСОБА_2 порушив вимоги п. 16.13 Правил дорожнього руху України, а відповідно в його діях містяться ознаки правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до схеми наслідків дорожньо-транспортної пригоди, складеної інспектором Роменського відділення поліції Грициною А.А., яка міститься в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2, у останнього на час скоєння ДТП відсутній договір страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Даною постановою ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 6 місяців (а. с. 7-8).

Постановою Апеляційного суду Сумської області від 26 березня 2018 року вказану постанову змінено та накладено на ОСОБА_2 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. В іншій частині постанову залишено без змін (а. с. 9-10).

Згідно із ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, вказаними постановами суду у справі про адміністративне правопорушення встановлено, що внаслідок неправомірних дій ОСОБА_2 позивачу заподіяно матеріальну шкоду і ця обставина, в силу ч. 6 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Вказаного висновку обґрунтовано дійшов і суд першої інстанції.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2 п. 1) ст. 22 ч. 1 ст. 1166 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Частиною 2 ст. 1192 ЦК України визначено: розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача про те, що у діях ОСОБА_1 як водія є порушення п. 2.9 Правил дорожнього руху України відповідно до якого водієві забороняється керувати транспортним засобом у хворобливому стані, у стані стомлення, а також перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції і уваги, так як в біоматеріалах відібраних у позивача одразу після дорожньої транспортної пригоди виявлено «бензодиазепін». Постановою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 17 січня 2018 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Сумської області від 16 лютого 2018 року, закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 ч. 1 КУпАП у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. Крім того відповідачем не надано суду належних доказів на підтвердження наявності в діях ОСОБА_1 порушення Правил дорожнього руху України внаслідок вмісту в його біоматеріалах «бензодиазепіну», які знаходяться в причинному зв'язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Доводи апеляційної скарги відповідача, який оскаржує рішення суду в частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, зводяться тільки до наявності вини позивача в ДТП, але вказана обставина не підтверджена ним належними доказами. Крім того судом першої інстанції встановлено, що внаслідок дій відповідача позивачу було спричинено моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку із пошкодженням його майна, внаслідок чого він обмежений в життєдіяльності, звичках, бажаннях та ця обставина вимагає від нього вживати додаткових зусиль по організації його життя.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд керувався положеннями статей 23, 1167 ЦК України, з урахуванням характеру й обсягу страждань, яких зазнав позивач, та інших обставин, що відповідає роз'ясненням, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 р. № 4.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди є законним і обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не містять даних, які б давали підстави для скасування чи зміни ухваленого рішення в цій частині, а тому апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.

В той же час заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги позивача щодо неправильності рішення суду в частині вирішення його вимог про відшкодування матеріальної шкоди.

Так, мотиви, з яких суд першої інстанції не взяв до уваги, наданий позивачем, в підтвердження розміру завданої йому відповідачем матеріальної шкоди, доказ - висновок автотоварознавчого дослідження, є помилковими, оскільки суперечать нормам процесуального права.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Як вбачається з матеріалів справи висновок № 27-04 від 14 квітня 2018 року експертного автотоварознавчого дослідження, наданий позивачем, виконано судовим експертом-автотоварознавцем ОСОБА_4 повноваження якого підтверджуються відповідним свідоцтвом, виданим Міністерством юстиції (а. с. 108), відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затв. наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України № 145/5/2092 від 24.11.2003 року.

Згідно вказаного висновку вартість відновлювального ремонту КТЗ Chevrolet Aveo, д.р. № НОМЕР_5, на дату дослідження - 14 квітня 2018 р. складає 81 656,79 грн (а. с. 68-108).

Висновок суду першої інстанції про те, що автотоварознавче дослідження виконано не з врахуванням цін на дату скоєння ДТП чи подання позову до суду, а тому цей доказ не є належним та допустимим суперечить положенням ч. 2 ст. 22, ч. 2 ст. 1192 ЦК України.

Не є підставою для визнання автотоварознавчого дослідження не належним та не допустимим доказом проведення огляду пошкодженого автомобіля у відсутність відповідача та не співпадіння деяких пошкоджень із пошкодженнями, зазначеними у схемі наслідків ДТП, оскільки перелік пошкоджень, витрати на усунення яких мають бути відшкодовані позивачу, може бути визначено судом у сукупності з іншими доказами по справі.

Так, у схемі наслідків ДТП, складеної працівниками поліції (а. с. 109), не зазначено пошкодження вітрового скла та блок-фари лівої автомобіля «Chevrolet Aveo», д.р. № НОМЕР_5, на що посилався відповідач у відзиві на позовну заяву (а. с. 37-38).

У висновку автотоварознавчого дослідження зазначено, що вітрове скло розбито в лівій частині. З фототаблиці № 61, 63 вбачається, що це «точкове» пошкодження знаходиться у лівій верхній частині вітрового скла. У блок-фарі лівій вказано, що зламано елементи кріплення. З фототаблиці № 57 вбачається, щоб виявити це пошкодження необхідно підняти капот автомобіля.

Допитаний в судовому засіданні апеляційного суду експерт ОСОБА_4 пояснив, що пошкодження блок-фари лівої, яке зазначено ним у висновку автотоварознавчого дослідження, могло утворитись від наслідків ДТП, а саме від удару в передню праву частину автомобіля. Щодо пошкодження вітрового скла експерт пояснив, що вказав його в переліку пошкоджень, оскільки, на його думку таке пошкодження могло виникнути під час ДТП від удару водієм головою об скло. В той же час докази отримання позивачем тілесних ушкоджень в матеріалах адміністративної справи відсутні. Такі обставини позивач також не повідомляв ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду.

Таким чином пошкодження блок-фари лівої не було зазначено працівниками поліції в схемі наслідків ДТП, так як виявити його можна було тільки після підняття капота автомобіля, та це пошкодження могло виникнути під час ДТП. В той же час, враховуючи характер пошкодження вітрового скла, знаходження цього пошкодження у верхній лівій частині скла та відсутність доказів на підтвердження відповідних обставин, за яких воно могло утворитись, про які зазначив експерт, витрати на його усунення відшкодуванню не підлягають.

Будь-яких інших обставин, крім зазначення пошкоджень автомобіля, які не були відображені у схемі наслідків ДТП, які б могли вплинути на правильність висновку автотоварознавчого дослідження у зв'язку з відсутністю відповідача під час огляду автомобіля експертом, відповідачем не зазначено.

Відповідачем також не надано суду належних доказів, які б спростовували висновок автотоварознавчого дослідження, наданий позивачем, та підтверджували б розмір завданої позивачу матеріальної шкоди в тому обсязі, який відповідач визнав в судовому засіданні суду першої інстанції.

Суд першої інстанції наведених обставин не з'ясував та в порушення норм процесуального права безпідставно не взяв до уваги висновок автотоварознавчого дослідження в підтвердження розміру завданої позивачу матеріальної шкоди

Отже, з урахуванням викладеного, апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції на підставі п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає зміні в частині вирішення позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди та з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати на відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля, за мінусом витрат на усунення пошкодження вітрового скла, у розмірі 74791 грн 79 коп.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржуваним рішення суду, позивачу було відшкодовано тільки витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам. У зв'язку з тим, що до закінчення судових дебатів позивач зробив відповідну заяву про подання ним доказів на підтвердження інших судових витрат, це питання було призначено до розгляду в судовому засіданні. Проте заява позивача про відшкодування судових витрат була вирішена шляхом ухвалення додаткового рішення не тим складом суду, що ухвалив оскаржуване рішення, що суперечить вимогам ч. 1 ст. 270 ЦПК України. Таким чином питання про ухвалення додаткового рішення в даній щодо вирішення питання про судові витрати було розглянуто неповноважним складом суду. Крім того, при ухваленні додаткового рішення, суд першої інстанції відшкодував судові витрати позивачу пропорційно задоволеним оскаржуваним рішенням позовним вимогам.

Позивачем заявлено до відшкодування, крім судового збору, витрати, пов'язані із залученням експерта для проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 4800 грн (а. с. 17), а також витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000 грн (а. с. 48-50; 134-136).

На підтвердження вказаних витрат позивачем надані відповідні письмові докази: договори про надання правової допомоги з адвокатами, акти виконаних робіт, квитанції про оплату.

В той же при визначенні розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів враховує положення ч. 4 ст. 137 ЦПК України щодо їх співмірності складності справи та наданих адвокатом послуг, та визначає їх у розмірі 4000 грн.

Отже, на підставі ч. 13 ст. 141, ч. 4 ст. 367, п. 1 ч. 3 ст. 376 ЦПК України оскаржуване рішення суду підлягає зміні в частині розподілу судових витрат, а додаткове рішення суду в даній справі від 19 грудня 2018 року підлягає скасуванню та з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним позовним вимогам підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 847 грн 92 коп. (101656,79:84791,79=1016,57:х; х=847,92), витрати пов'язані із залученням експерта в сумі 4003 грн 67 коп.(101656,79: 84791,79=4800:х; х=4003,67) та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3336 грн 39 коп. (101656,79:84791,79=4000:х; х=3336,39). Пропорційно задоволеної частини апеляційної скарги з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1121 грн 88 коп. (81656,79:74791,79=1224,86:х; х=1121,88).

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 3, п. 4; 381-382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 01 листопада 2018 року в частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 01 листопада 2018 року змінити в частині вирішення позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди та розподілу судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування матеріальної шкоди 74791 гривню 79 копійок та у відшкодування судових витрат по сплаті судового збору 847 гривень 92 копійки.

Скасувати додаткове рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 19 грудня 2018 року в даній справі та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу 3336 гривень 39 копійок та у відшкодування судових витрат, пов'язаних із залученням експерта 4003 гривні 67 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги 1121 гривню 88 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 04 березня 2019 року.

Головуючий: Т.А. Левченко

Судді : О.Ю. Кононенко

О.І. Собина