Справа № 242/4273/18
Провадження № 2/242/274/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2019 року Селидівський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Владимирської І.М., при секретарі Сафроновій К.В., за участю позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 .О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Селидове в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, в обґрунтування позову зазначила, що 27.11.1999 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 був укладений шлюб. Від шлюбу у позивача та відповідача народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 08.01.2002 року шлюб між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 розірвано. Син ОСОБА_4 тяжко хворіє та потребує додаткових витрат на консультації та лікування, однак відповідач матеріально допомагати синові відмовляється. В 2016 році сину позивача та відповідача було встановлено діагноз вроджена деформація грудної клітини - лійкоподібна з порушенням функції зовнішнього дихання та визнано його інвалідом з дитинства. Позивач ОСОБА_1 зверталась за допомогою на лікування сина до КЗ «Селидівський центр первинної медико-санітарної допомоги» та Селидівської ЦМЛ, однак її було запропоновано звернутися до благодійних організації. Позивач звернулась до телеканалу «Орбіта» та в місцеву газету «Інформатор» з приводу надання допомоги на оперативне лікування її сина. Крім того, позивач звернулась за допомогою до Селидівської міської ради, де її запропонувала допомогти начальник Служби у справах дітей Селидівської міської ради Сузіна Л.О., якій позивач написала заяву, в якій зазначила, щоб батько дитини ОСОБА_2 допоміг при зборі грошей на лікування, оперативне втручання та реабілітацію після операції сина. Однак, 11.10.2017 року від начальника Служби у справах дітей Селидівської міської ради позивач отримала відповідь про те, що відповідач ОСОБА_2 надав пояснення, що позивач вимагала у людей кошти, оскільки займалась шахрайством, тому що лікування дитини будуть проводити за бюджетні кошти. Позивачем було надано начальнику служби у справа дітей Селидівської міської ради лист з Міністерства Охорони здоров`я м. Києва від 19.09.2016 р. № 04.01.17-С -10615 та документи з Міністерства Медичних Наук м. Києва від 27.10.2016 року № 5-03/2155, де зазначено, що при необхідності лікування буде проводитись в межах бюджетного фінансування, тобто не за бюджетні кошти. 10.03.2017 року Селидівська міська рада надала позивачу відповідь на її звернення, де було зазначено, що відповідач ОСОБА_2 надавати допомогу відмовився. Також від начальника Служби у справа дітей Селидівської міської ради надано позивачу відповідь, що відповідач надати будь-яку допомогу відмовився. З 08.12.2016 року по 26.12.2016 року позивач разом з сином знаходилась в Національній дитячій спеціалізованій лікарні « Охмадит» м. Києва, де дитині була проведена операція. Однак, замість того, щоб допомогти синові відповідач написав наклеп на позивача, а саме 18.10.2016 року звернувся до Прокуратури Донецької області та 28.10.2016 року до Красноармійської місцевої прокуратури з заявами про фінансове шахрайство з боку ОСОБА_1 . Таким чином, замість того, щоб готуватися до поїздки на операцію сина, позивачу потрібно було 30.11.2016 р. та 01.12.2016 р. надавати письмові пояснення до поліції та прокуратури про свою невинуватість. Крім того, 26.11.2016 року позивачу подзвонив старший сержант поліції, який пояснив, що надійшла скарга до поліції від її колишнього чоловіка ОСОБА_2 по факту шахрайства та вимагання з її боку. 30.11.2016 року позивач разом із сином писала пояснення в Селидівському відділенні поліції, що дитина інвалід дитинства, надавала накази про соціальну допомогу, консультативні висновки та інше. Всі дії з боку відповідача відносно позивача та сина є наклепом, приниженням їх честі та гідності, в результаті чого позивачу завдано моральну шкоду. Позивачу спричинено додаткові болісні переживання, вона не могла спати спокійно, приймала заспокійливе. Крім того, позивач зверталась з заявою до Красноармійської місцевої прокуратури відносно наклепа та нахабства відповідача ОСОБА_2 , та отримала відповідь, що вона може захистити честь , гідність та репутацію своєї сім`ї в порядку цивільного судочинства. Враховуючи вищевикладене, просить суд стягнути з відповідача на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 500 000 грн.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 27.08.2018 року позивача звільнено від сплати судового збору.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 27.08.2018 року відкрито провадження по вищевказаній цивільній справі в порядку позовного загального провадження.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 13.02.2019 року закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просить суд задовольнити їх у повному обсязі, пояснила, що діями відповідача ОСОБА_2 відносно неї та сина ОСОБА_4 були спричинені моральні страждання, оскільки вони були образливими та принижуючими, в результаті написання відповідачем заяви в прокуратуру, поліцію та пояснювальну в Службу у справах дітей м. Селидове. З 2006 року позивач була вимушена вирішувати з відповідачем усі питання про надання ним додаткових витрат на лікування сина тільки через суд, оскільки він добровільно відмовлявся надавати вищевказану допомогу. Відповідач після того, як відмовився надати допомогу синові, зробив висновки, що позивач займається шахрайством та здирством в своїх інтересах. Позивач покинула роботу 25.08.2016 р., звільнившись за згодою сторін ст. 36 ч. 1 КЗпП. Красноармійською районною прокуратурою було відкрито кримінальну справу № 0000147 від 04.07.2016 р. про невиконання своїх професійних обов`язків лікарями Селидівської ЦМЛ. З 02.06.2016 р. по 29.05.2017 р. позивач знаходилась на обліку по безробіттю в Селидівському центрі зайнятості. Крім того, з 15.06.2017 р. по 04.01.2018 р. позивач була оформила по догляду за інвалідом дитинства до 18 років в УПСЗ м. Селидове. Позивач отримала моральну шкоду, яка виразилась в приниженні честі і гідності, а також ділової репутації, в результаті заяв, написаних відповідачем. Відповідач ОСОБА_2 звернувся 18.10.2016 року про фінансове шахрайство його колишньої дружини ОСОБА_1 , в якій зазначив, що не маючи висновку лікарів та напрямку на операцію, позивач стала вимагати гроші. В 2016 році в м. Лиман позивачу було надано медичний висновок, що ОСОБА_5 отримав групу інвалід-дитинства з діагнозом «Воронкоподібна грудна клітка з порушенням функції дихання». Після чого, 30.06.2016 року позивач звернулась до головного лікаря ОСОБА_6 та головного лікаря ОСОБА_7 з проханням допомогти їй в додаткових витратах на лікування її сина. Однак, 07.07.2016 року позивач отримала відповідь на своє звернення, де зазначено, що вона може звернутися до благодійних фондів і розмістити оголошення в газеті та сайті. Позивач просила допомогу на додаткові витрати після операційного періоду сина, оскільки необхідно було купувати імплант за свої кошти, а також витрати на реабілітацію після операції, харчування та проживання м. Києві. 30.11.2016 року позивачем в поліції було написано пояснення стосовно того, що син дійсно хворіє і потребує медичної допомоги з наданням документів і ордером на операцію в м. Києві «ОХМАДИТ» та квитки на потяг. 13.09.2016 року позивач написала заяву начальнику Служби у справах дітей Сузіній Л.О. посприяти в матеріальній допомозі ОСОБА_2 синові. Відповідачем було надано пояснювальну від 11.10.2016 р. начальнику Служби у справах дітей, в якій він відмовився надати допомогу та зазначив, що ОСОБА_1 ніде не працює чим ставить під сумнів своє щире клопотання про дитину, та проживає за кошти аліментів, та просив розглянути її як шахрайку, яка вимагає гроші безпідставно, оскільки лікувати дитину будуть за бюджетні кошти. 27.03.2018 р. Красноармійською міською прокуратурою позивачу було роз`яснено, що позивач може звернутися до суду про захист честі, гідності та ділової репутації. Позивач зазначила, що поширенням інформації від ОСОБА_2 слід розуміти його висловлювання у письмовій формі. Таким чином, приниженням честі та гідності позивача та сина є написані заяви ОСОБА_2 в поліцію та прокуратуру. Враховуючи вищевикладене, позивач просить стягнути з відповідача на її користь моральний збиток у розмірі 500 000 грн.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав у повному обсязі, надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що він перебував у шлюбі з позивачем ОСОБА_1 . Від шлюбу у них народився син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб між ними розірвано 08.01.2002 року. Позивач перешкоджає в спілкуванні з сином, тому він виконував батьківські обов`язки шляхом виконання судових рішень, а саме рішення про стягнення аліментів. 28.10.2016 року він звернувся до в.о. керівника Красноармійської прокуратури із заявою про розгляд факту фінансового шахрайства своєї колишньої дружини ОСОБА_1 , оскільки він був впевнений, що лікування їхньої дитини буде здійснюватися за рахунок бюджетних коштів. Крім того, ніяких доказів необхідності збору коштів на лікування дитини (рахунків, договорів з умовами фінансування лікування) на момент його звернення до прокуратури не існувало, і не існує до теперішнього часу. Йому достовірно було відомо, що позивач під час своїх звернень за допомогою на лікування дитини ніде не працювала, не мала коштів на своє існування, тому він був впевнений, що метою її звернення за допомогою на лікування дитини було її особисте матеріальне забезпечення. Позивач не надала доказів на витрати коштів на лікування їхньої дитини за межами бюджетного фінансування. В вищевказаній заяві він не вказував нічого про їхнього з позивачем сина, тому не зрозуміло, які права ОСОБА_4 на думку позивача він порушив та які його права сина намагається захистити позивач. Також позивачем не доведено факт душевних страждань, приниження її честі та гідності і ділової репутації. Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача ОСОБА_8 в судовому засідання зазначив, що позовні вимоги позивача відповідач не визнає, та пояснив, що позивач посилається на те, що постраждала її та сина репутація в результаті дій відповідача, однак не надала ніяких доказів на підтвердження таких обставин. Крім того, позивач стверджує, що звернення її колишнього чоловіка до правоохоронних органів перешкодило їй виїхати з сином на лікування до Києва, при цьому також не надала ніяких доказів цієї обставини. Звернення відповідача ОСОБА_2 до прокуратури або поліції не могло завадити позивачу виїхати з сином до Києва, оскільки відносно позивача не застосовувався ніякий запобіжний захід та вона не була обмежена в пересуванні. Також позивачем не надано доказів на підтвердження того, що вона разом з дитиною переживала жахливі часи під час розгляду заяви ОСОБА_2 . В матеріалах справи є пояснення від 30.11.2016 року позивача поліцейському Селидівського відділу поліції, однак позивачем не надано доказів, що вона або її син зверталися за психологічною допомогою, що у когось з них погіршився стан здоров`я. На момент звернення до прокуратури 28.10.2016 року ОСОБА_2 був впевнений, що лікування його з позивачем дитини буде здійснюватися за рахунок бюджетних коштів. Ніяких доказів на необхідність збору коштів на лікування дитини на момент звернення відповідача до прокуратури не існувало. Відповідачу було відомо, що позивач під час своїх звернень за допомогою на лікування ніде не працювала, не мала коштів на своє існування, тому він був впевнений, що метою даного звернення було її особисте матеріальне забезпечення. Крім сплачуваних аліментів на дитину позивач інших коштів не отримувала. Крім того, відповідач не поширював цю інформацію серед мешканців міста, не розміщував у соцмережах, у засобах масової інформації, а звернувся до компетентного органу. ОСОБА_2 в своєму зверненні не вказував нічого про їх сина, тому ніяких прав ОСОБА_4 відповідачем не порушено. Вважає, що дії відповідача ОСОБА_2 щодо звернення до компетентного органу із заявою про перевірку викладеної у заяві інформації не були незаконними, та не можуть бути визнані поширенням недостовірної інформацій. Крім того, позивач не довела факт душевних страждань, а також факт приниження її честі та гідності і ділової репутації. Враховуючи викладене, просить суд відмовити в задоволенні позову повністю.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_1 та її син ОСОБА_4 являються членами громадської організації інвалідів « ОСОБА_10 » з серпня 2016 року. В жовтні 2016 року він вийшов з кабінету заступника виконкому м. Селидове та в холі зустрів ОСОБА_1 та ОСОБА_11 , між якими був конфлікт. Після чого, він почав у них з`ясовувати причину конфлікту, та попросив у ОСОБА_11 надати йому докази на підтвердження фактів, що стали причиною конфлікту між ними.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що позивач зверталась до Служби у справах дітей м. Селидове щодо сприяння в наданні відповідачем додаткових витратах на лікування дитини. ОСОБА_1 було надано допомогу у розмірі 500 грн. Відповідачем на вимогу Служби у справах дітей було надано пояснення, в якому він відмовився від надавання позивачу матеріальної допомоги.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін та свідків, докази, вивчивши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд приходить до висновку про те, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про одруження серія НОМЕР_1 від 27.11.1999 року, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану м. Селидове Донецької області, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 27.11.1999 року, актовий запис № 163.

Згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 від 18.01.2000 року, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану м. Селидове Донецької області, ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , актовий запис № 05.

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_3 від 23.01.2002 року, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Селидівського міського управління юстиції, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано 08.01.2002 року, актовий запис № 01.

Згідно медичного висновку № 10 від 05.04.2016 року, КЗ «Селидівський цент первинної медико- санітарної допомоги», ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має захворювання: вроджена деформація-запала грудна клітка з порушенням функції дихання. Категорія: дитина-інвалід.

Згідно консультаційного висновку спеціалістів, виданого Донецьким національним медичним університетом ім. М. Горького, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має діагноз уроджена деформація грудної клітини з порушенням функції дихання. Рекомендовано оформити соціальну допомогу по категорії дитина інвалід до 18 років.

Згідно посвідчення серія НОМЕР_4 від 26.08.2016 року, виданого УСЗН Селидівської міської ради, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є інвалідом з дитинства.

Згідно листа Комунальної лікувально-профілактичної установи «Селидівська центральна міська лікарня» № 01/6-2789 від 06.07.2019 року, ОСОБА_1 повідомлено, що лікарня є суб`єктом публічного права, та Статутом не наділена повноваженнями здійснювати благодійну діяльність. Також лікарня є неприбутковою бюджетною установою, яка фінансується за рахунок місцевого бюджету та кошти, отримані з місцевого бюджету, лікарнею використовуються виключно за цільовим призначення відповідно до затверджених бюджетних асигнувань.

Згідно листа КЗ «Селидівський центр первинної медико-санітарної допомоги» № 01/6/534 від 07.07.2016 року ОСОБА_1 роз`яснено, що Статутом закладу не передбачено спонсорська допомога хворим, які перебувають на обліку за станом здоров`я. Лікарня не займається залученням спонсорів для лікування хворих, та повідомлено ОСОБА_1 , що вона має право звернутися до благодійних організацій, зробити оголошення в місцевих газетах та офіційних сайтах благодійних організацій.

Згідно листа виконавчого комітету Селидівської міської ради № С 2591-02-18-2 від 06.09.2016 року, ОСОБА_1 повідомлено, що для отримання матеріальної допомоги на лікування дитини їй необхідно звернутись до управління соціального захисту населення Селидівської міської ради. Інформація щодо необхідності збору коштів для лікування дитини буде розміщена на місцевому телебаченні ТРА Інфо-Центр, в газеті «Наша зоря» та на офіційному сайті Селидівської міської ради.

Згідно листа Міністерства охорони здоров`я України № 04.01.17-С-10615 від 19.09.2016 року, ОСОБА_1 повідомлено, що МОЗ України просить посприяти Департамент охорони здоров`я Донецької обласної військово-цивільної адміністрації та Національну академію медичних наук України в організації дитині консультацій провідних фахівців та проведенні обстеження з метою визначення тактики подальшого лікування, забезпечити дитину необхідною медичною допомогою, в тому числі оперативним лікуванням, відповідно до показань, за бюджетні кошти в межах фінансування.

Згідно листа Служби у справах дітей Селидівської міської ради № 972 від 12.10.2016 року, , ОСОБА_1 повідомлено, що з ОСОБА_2 - батьком неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проведена роз`яснювальна робота щодо надання матеріальної допомоги на лікування дитини, взяті пояснення. ОСОБА_2 надати будь-яку допомогу відмовився.

Згідно пояснення, наданого ОСОБА_2 від 11.10.2016 року до Служби у справах дітей Селидівської міської ради, вбачається, що він сплачує аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини регулярно, оскільки працює на «ШУ «Покровське». Надавати іншої допомоги ніж аліменти не має можливості, тому що він перебуває на лікарняному та потребує кошти на лікування. ОСОБА_1 ніде не працює, тому у нього є сумніви її щирого клопотання про дитину, та вона проживає за рахунок аліментів. Просить розглянути ОСОБА_1 на предмет шахрайства, оскільки вона вимагає гроші безпідставно, оскільки лікувати дитину будуть за бюджетні кошти.

Згідно листа Селидівської міської ради № 4-160-0218-2 від 20.10.2016 року ОСОБА_1 повідомлено, що до виконкому міської ради 05.10.2016 року надійшла відповідь від ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України», в якому зазначено, що лікування у вищевказаній установі безкоштовне, однак буде необхідно оплатити всі витратні матеріали. З метою надання допомоги у збиранні коштів на лікування сина ОСОБА_4 , у міській газеті «Наша зоря», ТРК «Інфо-центр» та на офіційному веб-сайті Селидівської міської ради розміщено звернення до мешканців міста про перерахунок коштів на особистий рахунок ОСОБА_1 В учбових закладах міста зібрано допомогу у сумі 9750,0 грн., з державного бюджету виділено 565,0 грн., громадською організацією інвалідів «Вікторія» виділено 1130,0 грн., на засіданні комісії з питань надання допомоги окремим категоріям громадян було прийнято рішення про виділення допомоги в сумі 500,0 грн.

Згідно листа Національної академії медичних наук України № 5-03/2155 від 27.10.2016 року ОСОБА_1 повідомлено, що вона може звернутися до ДУ «Інституту травматології та ортопедії НАМН» в робочі дні тижня з 9 до 16 год. для обстеження та визначення тактики та термінів лікування. При необхідності лікування буде проведено в межах бюджетного фінансування.

Згідно консультативного висновку № 1401 від 14.11.2016 року, виданого Національною дитячою спеціалізованою лікарнею «ОХМАТДИТ», ОСОБА_12 , 2000 р.н., рекомендовано спостереження за місцем мешкання у невролога та консультація у ортопеда 16.11.2016 року. Діагноз: синдром вегетативной дисфункції, виражена воронкообразна деформація грудної клітини.

Згідно консультативного висновку № 507 від 25.10.2016 року, виданого Національною дитячою спеціалізованою лікарнею «ОХМАТДИТ», діагноз ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроджена деформація грудної клітини воронкообразна з порушенням функції зовнішнього дихання. Ознаки перезавантаження правого пресердія по ЕКГ, ваготанія, атопічний дерматит, в анамнезе Фр. з розвитку бронхіальної астми, С-М ВД, дефіцит маси тіла, фриска по цукровому діабету.

Згідно консультативного висновку від 16.11.2016 року, виданого Національною дитячою спеціалізованою лікарнею «ОХМАТДИТ», ОСОБА_12 , рекомендовано хірургічне лікування в плановому порядку, ордер на 08.12.2016 року. Діагноз: воронкообразна деформація грудної клітини.

Згідно виписки із медичної картки стаціонарного (амбулаторного) хворого № 1021 від 26.12.2016 року, виданої Національною дитячою спеціалізованою лікарнею «ОХМАТДИТ», ОСОБА_4 , 12.12.2016 року проведено операцію торакопластика Н - образним фіксатором.

Згідно листа Селидівської міської ради Донецької області № 02-218/258 від 10.03.2017 року ОСОБА_1 . роз`яснено, що ОСОБА_2 зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (її хворобою). З батьком неповнолітнього хлопця працівниками Служби у справах дітей неодноразово проведена профілактична та роз`яснювальна робота щодо надання матеріальної допомоги на лікування дитини, а також прийняття участі в його вихованні, сплати аліментів тощо. Взяті пояснення, винесено попередження. ОСОБА_2 надати вказану допомогу відмовився.

Згідно листа КЗ «Селидівський центр первинної медико-санітарної допомоги» № 01-6/633 від 14.08.2017 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , спостерігався в лікувальному закладі з народження. З 2005 року знаходився на диспансерному обліку з приводу вродженої деформації грудної клітки Q67,6 у педіатра та травматолога. Визнаний дитиною інвалідом 05.04.2016 року. ОСОБА_4 був оперований в Національній дитячій спеціалізованій лікарні «ОХМАДИТ» 12.12.2016 року. В післяопераційному періоді потребував дороговартісного медикаментозного лікування та реабілітаційного відновлення.

Згідно консультативного висновку спеціаліста Національної дитячої спеціалізованої лікарні «ОХМАТДИТ» від 06.11.2017 року, стан ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після хірургічного лікування воронкообразна деформація грудної клітини, пролапс мітрального клапана 1 ст. Збільшення електричної активності правого желудочка. Високорослість конституціонального генеза синдром вегетативної дісфункції. Рекомендовано «Д» спостереження за місцем мешкання: кардіолога, невролога; генетика; ендокринолога; ортопеда.

Згідно консультативного висновку Національної дитячої спеціалізованої лікарні «ОХМАТДИТ» від 07.11.2017 року, ОСОБА_5 після хірургічного лікування рекомендовано: ЛФК, масаж, плавання, видалення металевої конструкції після 15 років.

Згідно довідки МСЕК м. Покровська серії АВ № 0875569 від 17.01.2018 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , первинно встановлено інвалідність третьої групи, причина інвалідності - захворювання з дитинства, строком до 17.01.2019 року.

Згідно консультативного висновку № 11934 від 23.07.2018 року, виданого ДУ «Національний інститут серцево-судинної хірургії ім. М.М. Амосова НАМН України», ОСОБА_4 має діагноз вроджена деформація запала грудної клітки з порушенням функції дихання. Стан після оперативного лікування торокопластика ОСОБА_14 образним фіксатором.

Згідно довідки № 97069 від 24.07.2018 року, виданої ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України», ОСОБА_4 звертався за консультацією з приводу синдрома Морфана, ідіопатичного лівобічного грудного сколіозу 1 ст., воронкоподібної деформації грудної клітки, стан після операційного лікування по Насу. Рекомендації: ортопедичний режим, обмеження фіз. навантажень, масаж, ЛФК, плавання, дихальна гімнастика, та ін.

Згідно заяви від 28.10.2016 року, ОСОБА_2 звернувся до в.о. керівника Красноармійського місцевого прокурора з приводу фінансового шахрайства його колишньої дружини ОСОБА_1 .

Відповідно до пояснень ОСОБА_1 в Селидівському відділенні поліції Красноармійського відділу поліції ГУНП в Донецькій області від 30.11.2016 року, вона вказала причини збирання коштів на лікування сина.

Згідно листа Селидівського ВП Покровського ВП ГУНП в Донецькій області № 32129/405/05 від 26.11.2018 року, ОСОБА_2 08.11.2016 року звертався до відділу поліції з приводу того, що дружина ОСОБА_1 незаконно збирає грошові кошти на лікування дитини. За результатами перевірки ознак кримінального правопорушення в діях ОСОБА_1 не встановлено.

Згідно з витягу кримінального провадження № 0000147, внесено до ЄРДР 04.07.2016 року відомості за заявою ОСОБА_1 про вчинення медичними працівниками Селидівської ЦГБ злочину за ст. 140 ч. 2 КК України, а саме неналежне виконування своїх професійних обов`язків внаслідок несумлінного до них ставлення в період з 2013 по 2016 р., що призвело до інвалідності ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно заяви від 22.07.2016 року, ОСОБА_1 звернулась до Красноармійської міської прокуратури про закриття кримінального провадження № 0000147 від 04.07.2016 року.

Згідно трудової книжки серії НОМЕР_5 від 31.05.1994 року, на ім`я ОСОБА_1 25.08.2016 року її звільнено відповідно до наказу № 107-ос від 25.08.2016 р. з Комунальної лікувально-профілактичної установи Селидівської центральної лікарні за згодою сторін ст. 36 п. 1 КЗпП України.

Згідно довідки № 18288 від 27.08.2018 року, виданої Управлінням соціального захисту населення Селидівської міської ради, ОСОБА_1 на обліку не перебуває.

Згідно довідки № 531 від 27.08.2018 року, виданої Селидівським міським центром зайнятості, ОСОБА_1 не перебуває на обліку і допомогу по безробіттю не отримує.

Згідно листа Красноармійської місцевої прокуратури № (05-89) 4245 вих-18 від 27.03.2018 р. ОСОБА_1 було роз`яснено, що захист честі, гідності і ділової репутації та відшкодування моральної шкоди слід вирішувати в порядку цивільного судочинства.

Суд звертає увагу, що надані докази, а саме: довідка про несплату аліментів, постанови про закінчення виконавчого провадження, довідка про неможливість стягнення аліментів та інформація про виконання батьківських обов`язків ОСОБА_2 , не підтверджують позовні вимоги щодо наявності моральної шкоди в результаті приниження честі, гідності та репутації позивача, а лише характеризують відповідача як особистість.

Згідно ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно ч. 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Стаття 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і частина друга та третя статті 34 Конституції України, визначаючи за кожним право на свободу вираження поглядів, водночас містять застереження про те, що здійснення цього права може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.

Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Судом встановлено, що позивач звертаючись до суду із позовом про відшкодування моральної шкоди безпосередньо посилається на те, що дії відповідача щодо звернення до прокуратури та поліції з заявами принижують її честь та гідність.

Відповідно до п. 2 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року №1 при розгляді справ про захист гідності, честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи суди повинні точно і неухильно застосувати положення Конституції України, Цивільного кодексу України, законів України, «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», «;Про інформацію, «;Про телебачення та радіомовлення», «;Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів» та інших нормативно-правових актів, що регулюють вказані суспільні відносини.

При цьому, чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

Відповідно до статті 200 ЦК України інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Суб`єкт відносин у сфері інформації може вимагати усунення порушень його права та відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої такими правопорушеннями.

Порядок використання інформації та захисту права на неї встановлюється Законом України «Про інформацію».

Статтею 201 ЦК передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Позов про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Статтею 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Пункт 18 Постанови закріплює, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

В силу ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Відповідно до п.19. Постанови Пленуму ВСУ від 27.02.2009 р. за №1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.05.2018 по справі № 308/2695/15-ц.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (справи Лінгенса, Де Гаєс і Гійзельс, Гудвіна, Прагер і Обершлік) свобода вираження поглядів, гарантована п. 1 ст. 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання п. 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.

Більше того, повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 19 (Lingens, cited above, p. 28, п. 46).

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

У випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів судам слід враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року N 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей) (п.16 Постанови Пленуму ВСУ).

Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Суд не може погодитися із доводами позивача про те, що звернення відповідача із заявою до прокуратури та поліції може свідчити про факт поширення відповідачем недостовірної інформації відносно позивача, оскільки розгляд такого роду заяв входить до компетенції прокуратури та поліції, а відповідач мав право звернутися із вказаною заявою з метою перевірки обставин, які на його думку, мали місце та можуть свідчити про вчинення злочину. Тому суд не може прийняти до уваги, як підставу для стягнення моральної шкоди звернення відповідача до правоохоронних органів.

Суд звертає увагу, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди є похідними від вимог про захист честі, гідності.

Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду у позадоговірних відносинах передбачені ст. ст. 23 і 1167 ЦК України. За загальним правилом така відповідальність наступає за наявності протиправності і вини особи, яка її завдала.

Відповідно до вимог ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Відповідно до правил, встановлених ст. ст.16, 23 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкоди полягає, зокрема, у приниженні честі, гідності та ділової репутації фізичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Пунктами 3, 9, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», з подальшими змінами та доповненнями, передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку із порушенням наданих прав, порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя. Розмір відшкодування моральної (немайнової шкоди) суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (душевних, психічних), яких зазнав позивач та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до п.5 постанови Пленуму відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача обставини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно ч.3,4 ст.12ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.ч. 5,6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів щодо розповсюдження відповідачем недостовірної інформації відносно позивача, що порушує її честь, гідність та ділову репутацію, тому суд приходить висновку, що позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 81, 141, 258, 259, 265, 268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди відмовити.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду через Селидівський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а після початку її функціонування, безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.М. Владимирська