КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження № 22-ц/824/2405/2019 Суддя-доповідач: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 березня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Судді-доповідача: - Олійника В.І.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Кулішенка Ю.М.,

при секретарі Бондаренко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та Публічного акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 листопада 2018 року у складі судді Волошина В.О. у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія Україна» про визнання наказів незаконними та їх скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, стягнення надбавки за звання, зобов'язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в :

У червні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила визнати незаконним та скасувати накази відповідача від 28 березня №258-к та від 15 травня 2018 року №2637-к про звільнення позивачки; зобов'язати відповідача поновити її (позивачку) на посаді заступника виконавчого директора (з питань ПКЄ) відповідача; зобов'язати відповідача виплатити позивачці середній заробіток за час вимушеного прогулу; зобов'язати відповідача виплатити позивачці моральну шкоду у розмірі 100 000 грн.; визнати її звільнення, що відбулося відповідно до наказів від 28 березня 2018 року №258-к та №2637-к від 15 травня 2018 року звільненням з особистих мотивів; стягнути з відповідача на її користь надбавку за звання «Заслужений економіст України» за період від 01 вересня 2017 року до 15 травня 2018 року у розмірі 46475 грн. 80 грн.; зобов'язати відповідача здійснити перерахунок сум, що підлягають виплаті при звільненні з урахуванням надбавки за звання «Заслужений економіст України» за період від 01 вересня 2017 року до 15 травня 2018 року та здійснити виплату таких коштів позивачці; стягнути з відповідача на користь позивачки понесені судові витрати.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона тривалий час працювала у відповідача і останню посаду, яку вона обіймала перед звільненням - це посада заступника виконавчого директора (з питань ПКЄ) відповідача.

15 травня 2018 року відповідач звільнив позивачку із займаної посади за п.1 ч. 1 ст.40 КЗпП України.

Позивачка вважала своє звільнення незаконним та таким, яке порушує право на працю, яке гарантується Конституцією України та КЗпП України, оскільки їй не було надано своєчасно, в повному обсязі та достовірну інформацію щодо наявності всіх вакантних посад, не враховано її переважне право на залишення на роботі, а також на думку сторони позивача звільнення відбулося виключно з особистих мотивів керівництва відповідача, оскільки на жодне засідання комісії, яка вирішувала питання про переважне право залишення працівника на роботі позивачку не було викликано.

Також після призначення на посаду заступника виконавчого директора (з питань ПКЄ) відповідача останній припинив сплачувати позивачці надбавку за звання «Заслужений економіст України», не повідомивши причини припинення виплати. Не було сплачено зазначену надбавку і коли з позивачкою, як звільненим працівником було проведено остаточний розрахунок. Крім того, позивачка вважала, що незаконне звільнення, а також несплата в повному обсязі належних їй сум спричинило у неї додаткові моральні страждання, а тому розмір заподіяної моральної шкоди сторона позивача оцінила в 100 000 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 02 листопада 2018 року позов задоволено частково.

Визнано незаконними накази ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України»: №258-к від 28 березня 2018 року «Про звільнення ОСОБА_2», №2637-к від 15 травня 2018 року «Про внесення змін до наказу ПАТ «НСТУ» від 28.03.2018 року №258-к «Про звільнення ОСОБА_2».

Зобов'язано ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» поновити ОСОБА_2 на роботі на посаді заступника виконавчого директора (з питань ПКЄ) ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» з 15 травня 2018 року.

Стягнуто з ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 246 142 грн. 86 коп.; у відшкодування моральної шкоди 3 000 грн.; судовий збір у розмірі 1 409 грн. 60 коп.; витрати на правничу допомогу у розмірі 20 571 грн. 43 коп.

Стягнуто ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» на користь держави судовий збір у розмірі 3 166 грн. 23 коп.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі на посаді заступника виконавчого директора (з питань ПКЄ) ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» та виплати їй суми середньомісячної заробітної плати у розмірі 43 075 грн.

У решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким відмовити позивачці у задоволенні позовних вимог в повному обсязі..

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про часткове скасування рішення суду першої інстанції, а саме, в частині відмови ОСОБА_2 у задоволенні вимог щодо стягнення з ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» на користь ОСОБА_2 надбавки за звання «Заслужений економіст України» за період від 01 вересня 2017 року до 15 травня 2018 року у розмірі 46 478 грн. 80 коп. та ухвалення в цій частині нового судового рішення, яким позов в цій частині задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивачки з роботи відбулося з порушенням трудового законодавства, а тому підлягали до задоволення позовні вимоги про визнання незаконними наказів ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» про звільнення ОСОБА_2, допущення негайного виконання рішення суду в частині поновлення на роботі, стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 246 142 грн. 86 коп., а також відшкодування моральної шкоди лише в межах суми 3000 грн. та відмови у визнанні її звільнення з роботи таким, що відбулося з особистих мотивів

Рішення суду першої інстанції по зазначених позовних вимогах вищезазначеним вище вимогам закону повністю відповідає.

Щодо вимоги про зобов'язання здійснити перерахунок сум, що підлягають виплаті при звільненні з урахуванням надбавки за звання «Заслужений економіст України» за період від 01 вересня 2017 року до 15 травня 2018 року та здійснення виплати таких коштів, у задоволенні якої суд відмовив, вважаючи, що ця вимога не підлягає до задоволення, то в цій частині рішення суду першої інстанції зазначеним вище вимогам закону не відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, ОСОБА_2 працювала в ПАТ «НСТУ» і остання посада, яку вона обіймала - це заступник виконавчого директора з питань ПКЄ від 01 вересня 2017 року, що підтверджується наказом №787-к від 31 серпня 2017 року (т.1 а.с.232, 233).

21 грудня 2017 року відповідачем було видано наказ №469 від 21 грудня 2017 року «Про організацію заходів, пов'язаних зі змінами в організації виробництва і праці (скорочення штату та чисельності працівників) у ПАТ «НСТУ» (т.1 а.с.184).

09 січня 2018 року відповідачем було видано наказ №5 (а.с.185 т.1), відповідно до якого для визначення переважного права на залишення на роботі працівників відповідача (Центральна дирекція), що підлягають переведенню, звільненню та попередженню про майбутнє звільнення з роботи, було створено комісію у складі (п.1 наказу): голова комісії - ОСОБА_3, члени комісії: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10

Згідно з п.п.2, 3 цього наказу відповідача за №5 від 09 січня 2018 року комісії у строк до 30 січня 2018 року належало ознайомити всіх працівників відповідача (Центральна дирекція) під особистий підпис з рішенням правління від 21 грудня 2017 року №469 «Про організацію заходів, пов'язаних зі змінами в організації виробництва і праці (скорочення штату та чисельності працівників у відповідача щодо змін в організації виробництва і праці (скорочення штату та чисельності працівників); одночасно з попередженням про звільнення, запропонувати працівникам наявні у відповідача (Центральна дирекція та філії) вакантні посади.

Довести до відома працівників, що у разі відмови від переведення на запропоновані вакантні посади вони будуть звільненні на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України не раніше чим через два місяці з дня попередження про майбутнє звільнення (отримання персонального письмового попередження).

17 січня 2018 року позивачку було попереджено про наступне вивільнення із зазначеної посади - заступника виконавчого директора (з питань ПКЄ) відповідача, оскільки її посада скорочується і вона підлягає звільненню. Водночас відповідач запропонував позивачці вакантні посади, при цьому додатково роз'яснив, що після закінчення двомісячного терміну з часу отримання цього попередження вона підлягає звільненню за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Після ознайомлення 17 січня 2018 року з переліком вакантних посад, позивачка повідомила відповідача, що згодна на переведення на посади: заступника директора департаменту регіонального розвитку та начальника управління внутрішнього аудиту і фінансових розслідувань (а.с.201, т.1).

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч.2 ст.40, ч.3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Також відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом України в постанові від 18 жовтня 2017 року у справі №6-1723цс17 суд, розглядаючи справу про поновлення на роботі, має належним чином з'ясувати чи не користувався позивач переважним правом на залишення на роботі

Згідно з матеріалами справи 28 березня 2018 року відповідачем було винесено наказ №258-к «Про звільнення ОСОБА_2», відповідно до якого звільнено позивачку - заступника виконавчого директора (з питань ПКЄ) ЗО березня 2018р. у зв'язку зі змінами в організації виробництва та праці (скорочення штату та чисельності працівників) відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України та у зв'язку із ознайомленням її з усіма вакантними посадами, які були чи з'явилися у відповідача в період проведення процедури вивільнення, обранням позивачкою посад, які вона не може обіймати - заступник директора департаменту регіонального розвитку, начальник управління внутрішнього аудиту і фінансових розслідувань, у зв'язку з невідповідністю наявної у неї кваліфікації до посад, які вона виявила бажання обіймати та бути переведеною, відмовою від запропонованих їй інших відповідних до наявних запропонованих їй вакантних посад у відповідача, які не відповідають спеціальності та кваліфікації, але передбачають роботу, яку позивачка змогла би виконувати з урахуванням кваліфікації, досвіду роботи і стану здоров'я, у порядку передбаченому ч.3 ст.49-2 КЗПП. України. Підставою для видачі зазначеного наказу було попередження позивачки про наступне звільнення від16 січня 2018 року та рішення комісії для визначення переважного права на залишення на роботі працівників відповідача від 14 березня 2018 року, список працівників відповідача, посади яких підпадають під скорочення та були запрошені на засідання комісії 23 березня 2018 року (а.с.48 т.2).

15 травня 2018 року відповідачем було видано наказ №2637-к «Про внесення змін до наказу ПАТ «НСТУ» від 28.03.2018 року №258-к «Про звільнення ОСОБА_2», в частині дати звільнення позивачки, а саме: змінено «30 березня 2018 року» на «15 травня 2018 року», а також щодо часу компенсації за невикористану відпустку (т.2 а.с.49).

Судом встановлено, що відповідачем наявні вакантні посади було запропоновано позивачці лише один раз протягом двомісячного терміну, а саме, 17 січня 2018 року, при цьому в судовому засіданні представники сторони відповідача не могли пояснити суду чому позивачці не пропонувалися інші вакантні посади, а тому суд прийшов до правильного висновку, що відповідачем, як роботодавцем, не був виконаний обов'язок по працевлаштуванню позивачки, як працівника, оскільки їй не були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Крім того, судом було встановлено, що комісія, яка була створена, згідно наказу відповідача за №5 від 09 січня 2018 року (т.1 а.с.185) не була наділена повноваженням вирішувати питання щодо визначення переважного права на залишення на роботі працівників відповідача, що підлягають переведенню, звільненню та попередженню про майбутнє звільнення з роботи, оскільки в силу п.1 зазначеного наказу ця комісія створювалась з цією метою, але п.2 зазначеного наказу роботодавець не наділив її цими повноваженнями для прийняття відповідного рішення.

Як вірно зазначив суд, у вступному слові представник відповідача ОСОБА_3, яка обіймала посаду голови комісії, а також допитані в якості свідків члени комісії: ОСОБА_11, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 не могли пояснити, яким документом було регламентовано діяльність комісії, процедуру проведення засідань комісії, а також у який спосіб було вирішено повідомляти працівників, посади, яких підлягали скороченню, про виклик на засідання комісії.

Зазначені члени комісії не могли пояснити, яким чином викликалася особисто позивачка на засідання комісії, та яким чином було прийнято рішення комісії про невідповідність кваліфікаційним вимогам обраних нею вакантних посад, враховуючи те, що свідки визнали, що особова справа позивачки не досліджувалася під час засідань комісії, особисто вона була відсутня на засіданнях, при цьому кваліфікаційні вимоги до зазначених вакантних посад не були затверджені в установленому законом порядку.

Крім того, в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 визнав той факт, що протокол засідання ним особисто був підписаний вже після фактичного звільнення позивачки із займаної посади.

Також у судовому засіданні допитані свідки та представники відповідача не могли надати суду пояснення, яким чином роботодавцем було перевірено наявність переважного права залишення на роботі позивачки, при цьому позивачка у своїх поясненнях у вступному слові наголошувала, що жоден член комісії не звертався до неї про надання згоди на розголошення конфіденційної інформації, яка міститься в її особистій справі, як працівника.

Крім того, протягом всього часу розгляду справи в суді, відповідачем, як роботодавцем не було подано до суду доказів виконання вимог ч.1 ст.42 КЗпП України при визначенні категорій працівників, які мають переважне право на залишення на роботі, і при цьому відповідач не врахував стаж, досвід роботи та відсутність дисциплінарних стягнень позивачки.

Відповідно до положень ч.1 ст.42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Згідно з ч.2 ст. 49-2 КЗпП України при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

В першу чергу перевага на залишення на роботі надається особам, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці. При цьому, при проведенні вивільнення орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, за його згодою на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника.

Для виявлення працівників, які мають це право, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишились на роботі і тих, які підлягають вивільненню. У процесі такого порівняльного аналізу враховуються таки обставини: наявність відповідної освіти, післядипломна освіта, документи про підвищення кваліфікації, відсутність дисциплінарних стягнень, наявність заохочень за успіхи в роботі, отримання премій за виконання особливо важливих робіт, відсутність прогулів та ін.

За ст.5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необгрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, в п.19 Постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року №9, з подальшими змінами, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позивачку було звільнено з порушеннями трудового законодавства, а саме, ст.ст.5-1, 42, 49-2 КЗпП України, а тому з цих підстав підлягали визнанню незаконними накази відповідача: №258-к від 28 березня 2018 року «Про звільнення ОСОБА_2» та №2637- к від 15 травня 2018 року «Про внесення змін до наказу ПАТ «НСТУ» від 28.03.2018 №258-к «Про звільнення ОСОБА_2», та з метою порушеного права позивачки слід було зобов'язати відповідача поновити позивачку на роботі на посаді заступника виконавчого директора (з питань ПКС) відповідача з 15 травня 2018 року.

Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України з відповідача на користь позивачки підлягав до стягнення середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 246142 грн. 86 коп. (без врахування відповідних податків й інших обов'язкових платежів), який становить 120 робочих днів: від 15 травня 2018 року до 02 листопада 2018 року, виходячи з середньоденної заробітної плати 2051 грн. 19 коп.

Згідно з п.п.2, 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, ч.2 ст.235 КЗпП України суд допустив до негайного виконання рішення в частині поновлення на роботі позивачки та виплати їй заробітної плати за один місяць (без врахування відповідних податків й інших обов'язкових платежів).

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивачки моральної шкоди, то суд вірно виходив з положень ст.237-1 КЗпП України та положень ЦК України.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

З врахуванням всіх обставин справи, незаконного звільнення позивачки, суд дійшов вірного висновку, що вимоги про відшкодування позивачці завданої моральної шкоди підлягали до часткового задоволення, оскільки звільнення з роботи призводить до душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходив з принципів розумності та справедливості і вважав, що моральна шкода підлягала до стягнення у розмірі 3000 грн.

Відповідно до ст.ст.137, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягали до стягнення судові витрати, пропорційно до частини задоволених позовних вимог, а саме: судовий збір у розмірі 1409 грн. 60 коп.; витрати на правничу допомогу у розмірі 20571 грн. 43 коп. Також з відповідача на користь держави підлягав до стягнення судовий збір у розмірі 3166 грн. 23 коп.

Стосовно вимог позивачки про визнання її звільнення з роботи, що відбулося відповідно до наказів від 28 березня 2018 року №258-к та №2637-к від 15 травня 2018 року, звільненням з особистих мотивів, то в цій частині суд вірно вважав, що позов не підлягав до задоволення, так як ст.ст.40, 41 КЗпП України визначено вичерпний перелік підстав розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, а зазначений перелік не містить такої підстави, як звільнення працівника роботодавцем з особистих мотивів.

Суд також вважав, що не підлягали до задоволенню вимоги позивачки про стягнення на її користь надбавки за звання «Заслужений економіст України» за період від 01 вересня 2017 року до 15 травня 2018 року у розмірі 46475 грн. 80 коп. із-за того, що при переведенні позивачки на посаду заступника виконавчого директора (з питань ПКЄ) їй зазначена надбавка не була встановлена, при цьому судом враховано, що при призначенні на конкретну посаду і подальше переведення на інші посаді на підприємстві роботодавцем зазначена надбавка встановлювалась позивачці.

Суд, незважаючи на те, що прийшов до висновку, що звільнення позивачки з роботи відбулося з порушенням трудового законодавства, вважав, що вимога позивачки про зобов'язання відповідача здійснити перерахунок сум, що підлягають виплаті при звільненні з урахуванням надбавки за звання «Заслужений економіст України» за період від 01 вересня 2017 року до 15 травня 2018 року та здійснити їй виплату таких коштів не підлягала до задоволення.

Проте, колегія суддів не може погодитися з висновками щодо відмови ОСОБА_2 у задоволенні вимог щодо стягнення з ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» на її користь надбавки за звання «Заслужений економіст України» за період від 01 вересня 2017 року до 15 травня 2018 року у розмірі 46 478 грн. 80 коп.

Рішення в цій частині колегія суддів вважає незаконним, необгрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

При вирішенні зазначеного вище питання суд першої інстанції не повністю з'ясував обставини, що мали значення для справи, не надав належної оцінки доказам, що були залучені позивачкою, не залучив докази, що мали суттєве значення для об'єктивного вирішення справи по суті, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, а відповідно рішення в цій частині прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Так, суд дійшов помилкового висновку, що вимоги позивачки не підлягають задоволенню в частині стягнення на її користь надбавки за звання «Заслужений економіст України», оскільки при переведенні позивачки на посаду заступника виконавчого директора (з питань ПКЄ) їй зазначена надбавка не була встановлена, враховуючи те, що при призначенні на конкретну посаду і подальше переведення на інші посади на підприємстві роботодавцем зазначена надбавка позивачці встановлювалася.

Зазначені вище висновки суду порушують норми матеріального та процесуального права, а саме: статтей 1, 2, 5, 21, 22 Закону України «Про оплату праці», Статтею 32 Кодексу законів Про працю України та частини 1 статті 263, пункту 1 частини 1 статті 264 ЦПК України.

Відповідно до Указу Президента України №53/2010 від 20 січня 2010 року №53/2010 позивачці присвоєно звання «Заслужений економіст України» (т.1, а.с.42).

Наказом №30-к Національної Телекомпанії України від 25 січня 2010 року позивачці ОСОБА_2 - начальнику планово-економічного управління встановлено з 20 січня 2010 року надбавку у розмірі 620 грн. 40 коп. (20%) на місяць за почесне звання «Заслужений економіст України» (т.1, а.с.39).

Наказом №231-к Національної Телекомпанії України від 7 квітня 2014 року позивачку ОСОБА_2 від 8 квітня 2014 року переведено на посаду заступника Генерального директора з посадовим окладом 4000 грн. на місяць та надбавкою за почесне звання «Заслужений економіст України» в розмірі 20% від посадового окладу - 800 грн. на місяць (т.1, а.с.40).

Наказом Публічного акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» №337 від 5 вересня 2017 року «Про впорядкування виплати надбавок працівникам центральної дирекції ПАТ «НСТУ» (т.1, а.с.41) з метою впорядкування процедури встановлення надбавок до посадових окладів працівникам центральної дирекції ПАТ «НСТУ» та у зв'язку із зменшенням рівня фінансування визнано такими, що втратили чинність з 1 вересня 2017 року раніше встановлені заохочувальні надбавки працівникам центральної дирекції ПАТ «НСТУ», а саме: за складність, напруженість у роботі, за високі досягнення у праці, за інтенсивність праці, і встановлено, що з 1вересня 2017 року визначені заохочувальні надбавки будуть здійснюватися щомісячно (щоквартально) на підставі службової записки керівника самостійного структурного підрозділу з обгрунтуванням необхідності та доцільності встановлення надбавки.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що зазначений наказ не стосувався позивачки, оскільки підставою її надбавки є Указ Президента України, яким їй присвоєно почесне звання «Заслужений економіст України».

Крім того, посадові обов'язки заступника виконавчого директора з питань ПКЄ збігаються з економічним профілем діяльності та присвоєним почесним званням «Заслужений економіст України».

Відповідно до статті 5 Закону України «Про оплату праці» організація оплати праці здійснюється на підставі: законодавчих та інших нормативних актів; колективних договорів.

Додатком 8 до колективного договору НТКУ, правонаступником, якої є відповідач, передбачено встановлення надбавки за звання «заслужений» у розмірі 20% від посадового окладу.

Так, Національна телекомпанія України, правонаступником, якої є відповідач, наказом від 25.01.2010 року №30-к встановила позивачці надбавку за почесне звання «Заслужений економіст України» у розмірі 20% від посадового окладу. Зазначена надбавка була збережена і при переведенні позивачки на інші посади, але від вересня місяця 2017 року позивачка перестала отримувати таку надбавку.

Притому, позивачку не попереджували про зняття надбавки за почесне звання та не ознайомлювали з будь-яким наказами стосовно скасування такої надбавки.

Статтею 32 Кодексу законів Про працю України передбачено, що про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Отже, відповідач в порушення вимог, передбачених колективним договором та статтею 32 Кодексу законів Про працю України від вересня 2017 року не сплачував надбавку позивачеві за звання «Заслужений економіст України».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначено, що структура заробітної плати включає: основну заробітну плату та додаткову заробітну плату, де додаткова заробітна плата це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Статтею 22 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Крім того, наказом №8 від 16.01.2018 року «Про розподіл функціональних обов'язків між виконавчим директором та заступниками виконавчого директора ПАТ «НСТУ» заступник виконавчого директора (з питань ПКЄ) в межах компетенції бере участь у підготовці відповідних наказів, розпоряджень, кошторисів та іншої документації, пов'язаної з діяльністю Дирекції, в межах компетенції готує аналітичну інформацію, офіційні листи, матеріали презентацій тощо, контролює виконання угод (договорів), укладених ПАТ «НСТУ», пов'язаних з реалізацією ПКЄ.

Відповідно до наказу ПАТ НСТУ від 27.09.2018року за №361 «Про проведення повної річної інвентаризації ПАТ «НСТУ» головою комісії була призначена позивачка ОСОБА_2, що є прямою економічною роботою; (Інвентаризація почалася у вересні місяці та закінчилася у грудні) наказ від 29.08.2018 року №318 про створення робочої групи з метою опрацювання та проведення детального аналізу акту ревізії ДАСУ стосовно фінансово-господарської діяльності ПАТ «НСТУ» та використання бюджетних та інших коштів, керівником групи призначена позивачка ОСОБА_2

Суд першої інстанції в порушення вимог, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 264 ЦПК України не надав належної оцінки доводам позивачки та зазначеним доказам щодо наявності в останньої права на отримання зазначеної надбавки та безпідставність невиплати такої надбавки відповідачем після переведення позивачки на посаду заступника директора виконавчого (з питань ПКЄ). Із-за порушення відповідачем вищезазначених законодавчих норм позивачка звернулася до профільного Міністерства соціальної політики України за роз'ясненням щодо правомірності скасування надбавки за почесне звання без будь-якого попередження чи ознайомлення з розпорядчим документом.

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики від 30.10.2018 року №1577/0/102-18 «пунктом 9 Положення про почесні звання України, затвердженим Указом Президента України від 29.06.2001 року №476/2001 (далі - Положення), почесне звання «Заслужений економіст України» присвоюється фахівцям економічних спеціальностей підприємств, організацій, фінансових, банківських установ та інших організацій за вагомий внесок у підвищення ефективності суспільного виробництва, розвиток економічної науки та впровадження її досягнень.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про оплату праці» підприємства самостійно визначають у колективному договорі форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат із дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевою (міжгалузевими) і територіальними угодами. Отже, умови встановлення і розміри доплат та надбавок, у тому числі за почесне звання, підприємства визначають безпосередньо в колективному договорі або іншому локальному документі про оплату праці. Додатком № 8 колективного договору ПАТ «НСТУ» серед іншого встановлено надбавки працівникам, які не є журналістами, зокрема, за звання «Заслужений» у розмірі 20% посадового окладу... Надбавки за почесні звання встановлюються працівникам, якщо їх діяльність за профілем збігається з наявним почесним званням...»

Розглянувши наданий Розподіл обов'язків між заступниками виконавчого директора ПАТ «НСТУ», затверджений наказом №8 від 16.01.2018 року «Про розподіл функціональних обов'язків між виконавчим директором та заступниками виконавчого директора ПАТ «НСТУ», на думку Міністерства соціальної політики обов'язки заступника виконавчого директора з питань ПКЄ збігається з економічним профілем діяльності.

Відповідно до висновків зазначеного листа позивачка мала право на надбавку за звання «Заслужений економіст України» у розмірі 20%. посадового окладу.

Позивачка у порядку, встановленому частиною 8 ст.83 ЦПК України, після отримання вищезазначеного листа та відповідно до клопотання від 01.11.2018 року (вхідний №106069) обгрунтувала неможливість подання зазначеного доказу разом з позовною заявою та просила залучити такий доказ до матеріалів справи. Проте, суд першої інстанції відмовив позивачці в долученні зазначеного доказу до матеріалів справи і не обгрунтував такої відмови, чим порушив вимоги ч.3 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України в частині ненадання обргунтування відмови у залученні такого доказу.

З огляду на вищенаведене, відповідач, не виплачуючи позивачці надбавки за звання «Заслужений економіст України» грубо порушив вимоги, передбачені статтями 21, 22 Закону України «Про оплату праці», статтею 32 Кодексу законів Про працю України, додатку №8 до Колективного договору, наказу від 25.01.2010 року №30-к, та наказу від 07 квітня 2014 року №231-квнаслідок чого позивачка недоотримала 46475 грн. 80 коп.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції при прийнятті рішення в частині відмови у задоволені вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивачки надбавки за звання «Заслужений економіст України» не надав належної оцінки доказам, залученим позивачкою, не залучив доказ, що мав суттєве значення для вирішення справи, не встановив чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги позивачки, що призвело до ухвалення в цій частині незаконного та не обгрунтованого рішення.

Відповідно до ст.ст.77-81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Зокрема, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.376 підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як ухвалене за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, які зроблені з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст.376 ЦПК України є підставами для його скасування з прийняттям нової постанови.

Колегія суддів з врахуванням всіх обставин справи, наявних доказів в матеріалах справи вважає за необхідне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 листопада 2018 року в частині відмови ОСОБА_2 у задоволенні вимог щодо стягнення з ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» на її користь надбавки за звання «Заслужений економіст України» за період з 01 вересня 2017 року до 15 травня 2018 року у розмірі 46 478 грн. 80 коп. скасувати і в цій частині ухвалити нове судове рішення, яким позов в цій частині задовольнити та стягнути з ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» на користь ОСОБА_2 надбавку за звання «Заслужений економіст України» за період від 01 вересня 2017 року до 15 травня 2018 року у розмірі 46 478 грн. 80 коп.,а також 1057 грн. 20 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

В решті рішення слід залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 листопада 2018 року в частині відмови ОСОБА_2 у задоволенні вимог щодо стягнення з Публічного акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» на користь ОСОБА_2 надбавки за звання «Заслужений економіст України» за період з 01 вересня 2017 року до 15 травня 2018 року у розмірі 46 478 грн. 80 коп. скасувати і в цій частині ухвалити нове судове рішення, яким позов в цій частині задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» (04119, м. Київ, вул. Мельникова, 42, ) на користь ОСОБА_2 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) надбавку за звання «Заслужений економіст України» за період з 01 вересня 2017 року до 15 травня 2018 року у розмірі 46 478 грн. 80 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» (04119, м. Київ, вул. Мельникова, 42, ) на користь ОСОБА_2 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 1057 грн. 20 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 12 березня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: