Справа № 133/1531/18
Провадження № 22-ц/801/460/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сорока Д. В.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 рокуСправа № 133/1531/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивіль-них справах:

судді-доповідача Денишенко Т.О.,

суддів Рибчинського В.П., Голоти Л.О.,

за участі секретаря судового засідання Топольської В.О., представника апелян-та, позивача Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» Роя В.Л., розглянувши за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, у відкритому судовому засіданні в м. Він-ниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом

Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до

ОСОБА_5 про стягнення кредитної заборгованості,

за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» Литвиненко Олени Леонідівни на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 28 листопада 2018 року, ухвалене в приміщенні суду в м. Козятин Вінницької області за головування судді Сороки Д.В.,

В С Т А Н О В И В:

21 червня 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» ( далі - ПАТ КБ «Приватбанк» ) звернулося у Козятинський міськрайонний суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_5 про стягнення кредитної заборгованості, посилаючись на наступні обставини. 06 квітня 2012 року сторони у справі уклали кредитний договір № б/н, на підставі якого відпо-відачка отримала кредит в сумі 7200,00 гривень у вигляді встановленого кре-дитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування креди-том у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінце-вим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредит-ного ліміту банк керується Умовами та Правилами надання банківських послуг, де передбачено його право у будь-який момент змінити кредитний ліміт.

Відповідачка підтвердила свою згоду про те, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, Тарифами Банку, викладеними на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею і банком договір, що підтверджується під-писом у заяві. Банк має право на зміну Тарифів, викладених на банківському сайті, інших умов обслуговування рахунків.

Відповідачка своєчасно не надавала позивачеві кошти для погашення забор-гованості за кредитом та відсотками, іншими витратами відповідно до умов до-говору, що відображено у розрахунку заборгованості за договором, не виконав-ши, таким чином, свої зобов'язання за дійсним правочином. У випадку незгоди зі зміною Правил та/або Тарифів банку, викладених на банківському сайті, по-зичальниця зобов'язалася надати банку письмову заяву про розірвання догово-ру та погасити виниклу перед банком заборгованість.

Статтями 1050, 1054 ЦК України, Правилами користування платіжною карткою передбачені наслідки порушення позичальницею зобов'язання по по-верненню чергової частини суми кредиту, якими є право банку достроково ви-магати повернення усієї суми кредиту. Оскільки ОСОБА_5 взяті на себе зо-бов'язання з повернення отриманого кредиту, сплати відсотків згідно з умовами договору належним чином не виконувала, станом на 10 червня 2018 року у неї утворилася заборгованість у сумі 76253,02 гривень, яка складається з: 5869,96 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 1308,71 гривень - заборгованість по процентах за користування кредитом, 64967,06 гривень - заборгованість з пені, 500,00 гривень - штраф ( фіксована частина ), 3607,29 гривень - штраф ( про-центна складова). У зв'язку з ухилянням відповідачки від добросовісного вико-нання власних зобов'язань і непогашенням наявної заборгованості банк просив суд позов задоволити та стягнути на свою користь кошти з відповідачки у справі.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 28 листопада 2018 року у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено ( а. с. 59-60 ).

Не погоджуючись з ухваленим 28 листопада 2018 року рішенням суду пер-шої інстанції, представник банку Литвиненко О.Л. оскаржує його в апеляційно-му порядку, просить скасувати оскаржуване судове рішення, ухвалити нове рі-шення про задоволення позову у повному обсязі. Скаржниця не згідна з оскар-жуваним рішенням суду, вважає його ухваленим без повного, всебічного та об'-єктивного дослідження усіх обставин справи, без належної оцінки доказів, з по-рушенням норм матеріального і процесуального права ( а. с. 65-67 ).

Відзив на апеляційну скаргу не поданий.

Відповідачка ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилася, будь-яких заяв від неї щодо відкладення за поважних причин розгляду справи не надходило. ОСОБА_5 належним чином завчасно повідомлена про місце, час вирішення справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, додане до матеріалів справи. Враховуючи вказані об'єктивні об-ставини, у відповідності з нормами статті 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути дану справу по суті апеляційного оскарження рішення су-ду першої інстанції у відсутності відповідачки ОСОБА_5, яка не з'явилася у судове засідання з невідомих причин.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення по апеляційній скарзі представ-ника банку адвоката Роя В.Л., дослідивши матеріали справи, проаналізувавши в сукупності наявні в ній докази, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рі-шення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підста-ву своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає цим вимогам, воно є помилко-вим, таким, що суперечить фактичним обставинам справи.

Частиною першою статті 627 ЦК України встановлено, що сторони є віль-ними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що 06 квітня 2012 року ОСОБА_5, ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, з Тарифами банку, підпи-сала заяву № б/н, якою виявила бажання отримати в кредит кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна» зі спла-тою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залиш-ку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Умови користування кредитними коштами передбачають що-місячні платежі в розмірі 7% від заборгованості, але не менше 50,00 гривень і не більше залишку заборгованості, сплату пені, штрафу, комісії. Підпункти 9.3., 9.4. Умов та Правил надання банківських послуг визначають, що карткові ра-хунки відкриваються на невизначений строк за виключенням настання умов, викладених у підпунктах 9.6., 9.7.; у випадку перевикористання платіжного лі-міту по картці і непогашення його клієнтом протягом шести місяців картка за-кривається, наступне поновлення її дії можливе лише після повного погашення клієнтом виниклої заборгованості. Підпунктом 1.1.3.2.3 згаданих Умов та Пра-вил передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів, інших невід'ємних частин договору. Розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватися бан-ком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картко-вому рахунку на умовах, визначених у підпункті 1.1.3.1.9. Умов та Правил на-дання банківських послуг. Згідну підпункту 1.1.2.3. до обов'язків позичальника відноситься отримання виписки про стан карткових рахунків і здійснені по них операції.

Відмовляючи у позові ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_5 про стягнен-ня кредитної заборгованості, суд першої інстанції посилався на те, що пози-чальниця перестала виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту. Починаючи з 09 травня 2015 року ніяких погашень за кредитом вона не здій-снювала. Отже останній день звернення банку до неї з позовом визначається 09 червня 2018 року, але таке звернення відбулося лише 21 червня 2018 року, що свідчить про пропуск банком строку позовної давності для звернення в суд за захистом своїх порушених прав та інтересів.

Висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні, не мо-жна визнати об'єктивними, обґрунтованими, вірними та справедливими. Відмо-вивши у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, суд не виконав приписів статті 12 ЦПК України, звільнивши боржницю від виконання зобов'язань за дійсним правочином, від погашення будь-якої заборгованості, що реально має місце та не заперечується самою боржницею.

Частиною другою Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що відпо-відно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України ( в редак-ції 2004 року ) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстроннім судом, встановленим за-коном, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обгрунтованість будь-якого висунутого проти нього криміналь-ного обвинувачення.

У пункті 33 свого рішення від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слід тлумачити в контексті преамбули Конституції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Згідно з частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Ко-дексом. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає ци-вільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасника-ми справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсут-ність обставин ( фактів ), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх пред-ставників, письмових та речових доказів, висновків експертів ( стаття 76 ЦПК України ).

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» ( остаточне рішення від 17 червня 2011 року ) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення мо-же випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між со-бою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції від 28 листопада 2018 року, представник АТ КБ «Приватбанк» Литвиненко О.Л. наголошує, що суд не пере-вірив строк дії картки, який визначений до 31 травня 2017 року.

Верховний суд у постановах від 06 березня 2018 року у справі № 2120/12694/12, від 21 березня 2018 року у справі № 441/569/17, від 28 березня 208 року у справі № 332/3802/14-ц зазначив, що «перебіг позовної давності ( стаття 257 ЦК України ) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки ( стаття 261 ЦК України ), а не закінченням строку дії договору».

06 квітня 2012 року ОСОБА_5 був відкритий картковий рахунок та вида-но кредитну картку «Універсальна» № 429552 зі строком дії до гру-дня 2015 року. 27 серпня 2013 року картка була перевипущена, ОСОБА_5 отримала нову картку № 420603 зі строком дії до 31 травня 2017 ро-ку. Під перевипуском картки розуміється випуск та приєднання картки з новим строком дії до раніше відкритого позичальнику карткового рахунку, тому вся сума заборгованості за кредитним лімітом відображається і враховується на пе-ревипущеній картці. За викладених обставин строк позовної давності у справі щодо повернення всієї суми кредиту спливає 01 червня 2020.

Крім цього, згідно підпункту 2.1.1.12.4. Умов та правил надання банківсь-ких послуг в Приватбанку термін внесення мінімального обов'язкового плате-жу по кредиту, а також овердрафту визначений до 1-го числа місяця, наступно-го за розрахунковим, у розмірі, розрахованому згідно тарифу від суми поточних боргових зобов'язань. Платіж включає відсотки за користування кредитом, пе-редбачені тарифом, частину заборгованості по тілу кредита, штраф згідно цих Умов. З огляду на вказані умови договірних відносин між сторонами у справі слід зробити єдино вірний наступний висновок. Внесення ОСОБА_5 чергової суми платежу 08 травня 2015 року не є датою, від якої належить обраховувати строк позовної давності для заявлення вимоги про стягнення заборгованості, оскільки обумовленим відповідним строком є 1-ше число місяця, наступного за розрахунковим. Тобто початком строку позовної давності належить обгрунто-вано визнати 01 липня 2015 року.

Як наслідок, звернення банку в суд з позовом до ОСОБА_5 21 червня 2018 року здійснено в межах трирічного загального строку позовної давності, визначеного статтею 257 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги представника банку Литвиненко О.Л. заслугову-ють на увагу, вони дійсно спростовують висновки, викладені в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції, є об'єктивно достатніми для визнання вимог по-зивача такими, що в основному підлягають задоволенню.

Як уже зазначалося, відповідачка ОСОБА_5, ознайомившись з Пам'ят-кою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами ПАТ КБ «Приватбанк», власноручно підписавши 06 квітня 2012 року анкету-за-яву про приєднання до них ( а. с 8 ) з клопотанням про оформлення на своє ім'я платіжної кредитної картки «Універсальна», отримала кредит в сумі 7200,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжку картку зі спла-тою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідав строку дії картки, отримавши останню в особисте користування. ОСОБА_5 підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами та Пра-вилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карт-кою, Тарифами банку складає між нею та банком договір про надання банківсь-ких послуг. Позичальниця вказала, що зобов'язується виконувати Умови та Правила надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті банку. Своїм підписом у заяві відповідачка підтвердила надан-ня їй повної інформації щодо користування банківськими послугами. Укладан-ня договору між сторонами у справі здійснено у відповідності з нормами статті 634 ЦК України, за принципом укладання договору приєднання. Підписанням заяви позичальниця приєдналася до запропонованих банком Умов та Тарифів.

Частиною першою статті 634 ЦК України передбачено, що договором при-єднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднан-ня другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не мо-же запропонувати свої умови договору. Тобто, в даному випадку зміст кредит-ного договору зафіксований у кількох документах: заяві позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Та-рифах банку. Між банком та позичальницею договір укладений у письмовій формі.

Укладення договору таким чином не суперечить чинному законодавству України. Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'яз-ковими згідно з актами цивільного законодавства.

23 жовтня 2018 року відповідачка подала суду заяву про застосування у ви-рішенні спору до вимог банку позовної давності. Враховуючи термін дії кре-дитної картки боржниці до 31 травня 2017 року, керуючись частиною третьою статті 551 ЦК України пеню за заявленими вимогами банку належить зменшити рішенням суду, оскільки заявлена в цій частині позовна вимога значно переви-щує розмір збитків, якими фактично є сума заборгованості за тілом кредиту та нарахованих відсотків за користування кредитними коштами, що становить 7178,67 гривень.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або ін-ша фінансова установа ( кредитодавець ) зобов'язується надати грошові кошти ( кредит ) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а по-зичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з вимогами статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися на-лежним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною першою статті 599 цього Кодексу передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з положеннями статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язан-ня є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання ( неналежне виконання ). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до підпункту 1.27 статті 1 Закону України «Про платіжні систе-ми та переказ коштів в Україні» платіжна картка - це спеціальний платіжний засіб у вигляді емітованої у встановленому законодавством порядку пластико-вої чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу кош-тів з рахунку платника або з відповідного рахунку банку з метою оплати вар-тості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські ав-томати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним догово-ром.

З розрахунку заборгованості за договором від 06 квітня 2012 року № б/н, укладеним між сторонами у справі, з виписки по руху коштів за отриманою ОСОБА_5 останньою кредитною карткою, чітко, безспірно убачається, що боржниці був встановлений певний кредитний ліміт, прослідковується, що вона користувалася кредитними коштами, отримувала їх, здійснювала певні розра-хунки. З указаних розрахунку заборгованості та виписки по руху коштів за кре-дитною карткою убачається, що ОСОБА_5 частково погашала заборгова-ність перед кредитором, що відображено у графі «Сума погашення за наданим кредитом».

Виписка з банківського рахунку за період з 06 квітня 2012 року по 01 гру-дня 2018 року ( а. с. 71-77 ) містить інформацію про рух коштів на балансі кре-дитної картки відповідачки: баланс станом на дату укладення кредитного до-говору ( надана сума кредиту ), всі операції за кредитною карткою з визначен-ням дати проведення операції, самої операції, зазначенням суми на балансі ра-хунку після проведеної з коштами операції. Банківська виписка має статус пер-винного документу та може бути використана під час урегулювання спірних питань. Виписка про рух коштів за рахунком може надаватися власникові ра-хунку в банку, надсилатися поштою, електронною поштою, у вигляді текстово-го повідомлення на мобільний телефон, через банкомат тощо.

Фактично ОСОБА_5 умови кредитного договору, розрахунок заборгова-ності не оспорює.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про необхідність стяг-нення з відповідачки на користь банку заборгованості за кредитним договором, що виникла внаслідок неналежного виконання зобов'язань за чинним правочи-ном. Вимоги банку є обгрунтованими, такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Разом з тим є безпідставним позов банку в частині вимоги про стягнення за-боргованості з урахуванням характеру всіх її складових, зокрема щодо одночас-ного стягнення штрафів і пені, оскільки такі вимоги не в повній мірі відпові-дають вимогам закону з огляду на наступне.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавлен-ні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєд-нанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки ( пені, штрафу ).

Відповідно до норм статті 549 ЦК України неустойкою ( пенею, штрафом ) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислю-ється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язан-ня ( частина друга статті 549 ЦК України ). Пенею є неустойка, що обчислю-ється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання ( частина третя статті 549 ЦК України ).

У статті 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме пра-вопорушення. Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду Українивід 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15.

Виконуючи вказані вимоги закону, слід дійти висновку про безпідставність вимоги банку про одночасне стягнення з боржниці пені та штрафів, оскільки це було би застосуванням подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення.

Статтями 374, 376 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати су-дове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рі-шення або змінити рішення. Підставами для скасування судового рішення пов-ністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або змі-ни судового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесу-ального права або неправильне застосування норм матеріального права. Непра-вильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлу-мачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Нормами статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір поклада-ється на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змі-нює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись нормами статей 141, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» Литвиненко Олени Леонідівни задоволити частково.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 28 лис-топада 2018 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного това-риства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_5 про стягнення кредитної заборгованості скасувати.

Позов Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» задо-вольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованої та мешкаючої в АДРЕСА_1, на користь Акціонерного това-риства комерційного банку «Приватбанк», , рах. № 3111, МФО № 305299, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемо-ги, буд. № 50, у погашення заборгованості станом на 10 червня 2018 року за кредитним договором від 06 квітня 2012 року № б/н у розмірі 14357,34 гривень ( чотирнадцять тисяч триста п'ятдесят сім гривень 34 коп. ), з яких: 5869,96 гри-вень ( п'ять тисяч вісімсот шістдесят дев'ять гривень 96 коп. ) - заборгованість за тілом кредиту, 1308,71 гривень ( одна тисяча триста вісім гривень 71 коп. ) - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 7178,67 гривень ( сім тисяч сто сімдесят вісім гривень 67 коп. ) пені, 1762,00 гривні ( одна тисяча сім-сот шістдесят дві гривні 00 коп. ) у відшкодування судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, 2643,00 гривень ( дві тисячі шістсот сорок три гривні 00 коп. ) судового збору, сплаченого банком на користь держави при поданні апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.

У задоволенні решти позовних вимог Акціонерного товариства комерційно-го банку «Приватбанк» відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, од-нак вона може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду про-тягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 04 березня 2019 року

Суддя-доповідач: Т.О. Денишенко

Судді: В.П. Рибчинський

Л.О. Голота