Постанова

Іменем України

02 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 461/12525/15-ц

провадження № 61-19030св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Львівська міська рада,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Перша Львівська державна нотаріальна контора,

треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Львівське комунальне підприємство «Центральне»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Львівської міської ради на рішення Галицького районного суду міста Львова від 29 листопада 2016 року у складі судді Котельви К. О. та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 15 червня 2017 року у складі колегії суддів: Приколоти Т. І., Мікуш Ю. Р.,

Ніткевича А. В.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог:

У грудні 2015 року Львівська міська рада звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Першої Львівської державної нотаріальної контори, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Львівське комунальне підприємство «Центральне», про визнання спадщини відумерлою, визнання свідоцтва про право на спадщину та договору купівлі-продажу квартири недійсними та витребування майна із чужого незаконного володіння.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 . Після смерті ОСОБА_5 (спадкодавця) відкрилася спадщина: однокімнатна квартира

АДРЕСА_1 , загальною площею 27,20 кв.м та житловою площею 15,10 кв.м.

Рішенням Галицького районного суду міста Львова від 28 січня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 задоволено позовні вимоги та встановлено факт проживання ОСОБА_1 однією сім`єю з ОСОБА_5 , визнано за ОСОБА_1 право на спадкування за законом після смерті померлої ОСОБА_5 .

На підставі зазначеного рішення Галицького районного суду міста Львова від 28 січня 2015 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шапіро І. В. 24 лютого 2015 року оформлено

ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстроване в реєстрі за № 174. Право власності на квартиру було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 19579272 від 24 лютого 2015 року.

Не зважаючи на перебування зазначеної квартири в судовому спорі, на підставі договору купівлі-продажу квартири від 18 березня 2015 року, оформленого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кміть Л. І. та зареєстрованого в реєстрі за № 432, ОСОБА_1 передав у приватну власність ОСОБА_2 вказану квартиру АДРЕСА_1 . Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 20099436 від

18 березня 2015 року, зареєстровано право приватної власності

ОСОБА_2 на зазначену квартиру (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 582352646 1 01), внесено відповідний запис про право власності за № 9091022 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 19 червня 2015 року задоволено апеляційну скаргу Львівської міської ради, скасовано рішення Галицького районного суду міста Львова від 28 січня 2015 року та ухвалено нове, яким відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до

ОСОБА_6 про встановлення факту та визнання права.

Враховуючи той факт, що оспорюване свідоцтво про право на спадщину за законом оформлене/видане приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шапіро І. В. 24 лютого 2015 року на підставі рішення Галицького районного суду міста Львова від 28 січня 2015 року, котре в подальшому було скасоване, зазначене свідоцтво, яким оформлено

ОСОБА_1 право на спадщину за законом на квартиру

АДРЕСА_1 є недійсним.

З огляду на недійсність свідоцтва про право на спадщину за законом, придбання ОСОБА_2 майна за відплатним договором у ОСОБА_1 , тобто в особи, яка не мала права його відчужувати, недійсним є також договір купівлі-продажу квартири від 18 березня 2015 року, за умовами якого ОСОБА_1 відчужив спірну квартиру ОСОБА_2

Львівська міська рада просила визнати недійсним свідоцтво про право власності на спадщину за законом від 24 лютого 2015 року, оформлене приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу

Шапіро І. В. та зареєстроване в реєстрі за № 174, яким оформлено

ОСОБА_1 право на спадщину на квартиру

АДРЕСА_1 , та скасувати відповідне рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнати спадщину на квартиру

АДРЕСА_1 відумерлою, визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 18 березня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кміть Л. І. та зареєстрований в реєстрі за № 9432 та скасувати відповідне рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 20099436 від 18 березня 2015 року, витребувати від ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_3 .

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

Рішенням Галицького районного суду міста Львова від 29 листопада

2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що звертаючись до суду із даним позовом, позивач не обґрунтував належним чином, в чому полягає порушення його прав та законних інтересів, для захисту яких він звернувся до суду, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Твердження позивача про недійсність свідоцтва про право на спадщину, невідповідність оспорюваного договору нормам чинного законодавства, за відсутності при цьому порушень прав та інтересів позивача, не є підставою для задоволення позовних вимог, оскільки, відповідно до приписів статті 1 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судом першої та апеляційної інстанцій), особа звертається до суду саме за захистом своїх порушених або оспорюваних прав та охоронюваних законом інтересів.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 15 червня 2017 року апеляційну скаргу Львівської міської ради відхилено.

Рішення Галицького районного суду міста Львова від 29 листопада

2016 року залишено без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу Львівської міської ради, апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги:

05 липня 2017 року Львівська міська рада через засоби поштового зв`язку подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Галицького районного суду міста Львова від 29 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 15 червня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Аргументи касаційної скарги зводяться до того, що спірні правочини є недійсними, оскільки вчинені всупереч вимогам Закону. Інтереси Львівської міської ради спірні правочини порушують. Підстав для відмову у задоволенні позовних вимог немає.

Доводи інших учасників справи:

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух касаційної скарги:

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Галицького районного суду міста Львова.

Відмовлено у задоволенні клопотання про зупинення виконання ухвали апеляційного суду Львівської області від 15 червня 2017 року.

У жовтні 2017 року матеріали цивільної справи надійшли до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року касаційну скаргу разом з матеріалами цивільної справи передано до Верховного Суду.

Розпорядженням від 04 червня 2019 року № 527/0/26-19 за касаційним провадженням № 61-19030св18 призначено повторний автоматизований розподіл даної судової справи.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 04 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду від 18 вересня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ:

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Короткий зміст встановлених фактичних обставин справи:

У справі, яка переглядається, судами встановлено, що рішенням Галицького районного суду міста Львова від 28 січня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено, та встановлено факт проживання його із ОСОБА_5 та визнано право на спадкування за законом після її смерті. На підставі вказаного рішення суду, ОСОБА_1 було отримано свідоцтво про право на спадщину за законом.

ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу від 18 березня 2015 року відчужено квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_2 Станом на час укладення договору купівлі-продажу квартири, ОСОБА_1 виступав власником зазначеної квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу 24 лютого 2015 року за № 174, яке на час укладення договору було дійсним. Договір купівлі-продажу був укладений за ціною 448 430,00 грн.

Згідно Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18 березня 2015 року № 35108039, станом на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій, квартира АДРЕСА_1 перебуває у власності

ОСОБА_2 .

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 19 червня 2015 року задоволено апеляційну скаргу Львівської міської ради та скасовано рішення Галицького районного суду міста Львова від 28 січня 2015 року та ухвалено нове, яким відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до

ОСОБА_6 про встановлення факту та визнання права.

Вказане рішення набрало законної сили та є чинним.

Предметом даного спору є вимога Львівської міської ради про визнання спадщини відумерлою, визнання свідоцтва про право на спадщину та договір купівлі-продажу квартири, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 недійсними та витребування квартири із володіння останньої.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що Львівська міська рада не обґрунтувала належним чином, в чому саме полягає порушення її прав та законних інтересів, для захисту яких вона звернулася до суду. Суди дійшли висновку про те, що твердження Львівської міської ради про недійсність свідоцтва про право на спадщину, невідповідність оспорюваного договору нормам чинного законодавства, за відсутності при цьому порушень прав та інтересів позивача, не є підставою для задоволення позовних вимог, оскільки, відповідно до приписів статті 1 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судом першої та апеляційної інстанцій), особа звертається до суду саме за захистом своїх порушених або оспорюваних прав та охоронюваних законом інтересів.

Проте колегія суддів Верховного Суду не може погодитися з висновком суду апеляційної інстанції, оскільки такий зроблений з неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до ухвалення необґрунтованого судового рішення.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд:

Згідно частин першої, другої статті 1277 ЦК України, разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини.

Аналіз вказаної норми матеріального права, дає підстави дійти висновку про те, що лише у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, суд, за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, може визнати спадщину відумерлою.

Як вбачається з матеріалів справи, юридичний факт, на підставі якого було набуто ОСОБА_1 право власності на спірну квартиру, а саме рішення Галицького районного суду міста Львова від 28 січня 2015 року, скасовано рішенням апеляційного суду Львівської області від 19 червня 2015 року, яке є чинним.

За таких обставин, слід дійти висновку про те, права Львівської міської ради щодо спірної квартири є порушеними і така вправі звертатись до суду з позовними вимогами про визнання спадщини відумерлою на підставі статті 1277 ЦК України, оскільки згідно рішення апеляційного суду Львівської області від 19 червня 2015 року відсутній факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з померлою ОСОБА_5 ОСОБА_1 не є спадкоємцем спірної квартири за законом, що також встановлено вказаним рішенням.

Висновки за результатом розгляду касаційної скарги:

Висновок суду апеляційної інстанції про те, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставин справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права є передчасним, оскільки у порушення правил 303 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судом апеляційної інстанції) апеляційний суд належним чином не перевірив доводи апеляційної скарги щодо порушення прав та інтересів Львівської міської ради, не надав належної оцінки доказам, наявним в матеріалах справи, які були надані позивачем для підтвердження своїх доводів та обґрунтувань.

Від встановлення вказаних обставин та вирішення позовних вимог щодо визнання спадщини відумерлою, залежить правовий висновок щодо визнання свідоцтва про право на спадщину та договору купівлі-продажу квартири недійсними та витребування майна із чужого незаконного володіння, які є взаємопов`язаними.

Відсутність у Верховного Суду процесуальної можливості досліджувати докази, з`ясовувати обставини справи, необхідні для прийняття рішення, перешкоджає ухваленню нового судового рішення.

За таких обставин апеляційний суд не встановив усіх фактичних обставин, не перевірив належним чином доводів апеляційної скарги, від яких залежить правильне вирішення справи, не надав оцінку всім зібраним у справі доказам, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, тому судове рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційної цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Львівської міської ради задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Львівської області від 15 червня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун
В. П. Курило