Постанова

Іменем України

Єдиний унікальний номер справи 373/706/18
Номер провадження 22-ц/824/2462/2019
Головуючий у суді першої інстанції Я.І. Керекеза
Доповідач у суді апеляційної інстанції Л.Д. Поливач
05 березня 2019 року місто Київ

Номер справи 373/706/18

Київський апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Поливач Л.Д. (суддя - доповідач), Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І.,

сторони:

позивач Публічне акціонерне товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач ОСОБА_6

розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи (їх представників) апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», подану представником ЛитвиненкоОленою Леонідівною

на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 24 жовтня 2018 року, ухвалене у складі судді Керекези Я.І. в приміщенні Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області, інформація про дату складення повного рішення не зазначена, -

в с т а н о в и в :

ПАТ КБ «ПриватБанк» в квітні 2018 року звернулось до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 01.04.2011 відповідач отримав кредит у розмірі 3200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку строком дії до 2015 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, що викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивач свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, однак відповідач кредит та відсотки за кредитом не сплачує, у зв'язку з чим станом на 28.02.2018 за ним утворилась заборгованість у загальному розмірі 52415,56 грн., а відтак позивач був змушений звернутись до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача дану заборгованість та понесені судові витрати по справі.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 24.10.2018 у задоволенні пред'явлених ПАТ КБ «ПриватБанк» позовних вимог до відповідача було відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, позивач в особі свого представника - ЛитвиненкоО.Л. подав апеляційну скаргу, у якій посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, на неповне з'ясування обставин справи при вирішенні спору, а також на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, у зв'язку із чим просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування поданої скарги, представник вказував на те, що суд помилково дійшов висновку про відмову в задоволенні пред'явлених банком позовних вимог з підстав ненаправлення останнім на адресу відповідача повідомлення про початок здійснення примусового стягнення боргу, оскільки ненаправлення такого повідомлення не може бути перешкодою для реалізації позивачем свого права, як кредитодавця, на звернення у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду. При цьому, стороною позивача в межах даного провадження було надано всі наявні докази на підтвердження обставин, на які вони посилались як на підставу для задоволення позову, в той час коли відповідач в ході розгляду справи судом не скористався правом на висловлення своїх заперечень проти пред'явленого до нього позову, не оспорив розмір наявної у нього заборгованості та навіть не оспорював факту укладання кредитного договору та отримання кредитних коштів. А тому, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції безпідставно звільнив відповідача від відповідальності щодо невиконання взятих на себе зобов'язань з повернення отриманих кредитних коштів та сплати всіх нарахованих сум згідно умов договору.

Відповідач своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

У відповідності до вимог п.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України розгляд апеляційних скарг здійснюється апеляційним судом у письмовому провадженні, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання, оскільки ціна позову у даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Враховуючи предмет та підставу заявленого позову, а також його ціну, суд дійшов висновку про те, що дана справа не відноситься до тих справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Так, у відповідності до положень ч.ч. 2, 5 ст.263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, суд дійшов висновку про те, що подана стороною позивача апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Так, відмовляючи у задоволенні пред'явлених ПАТ КБ «ПриватБанк» до відповідача позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що ненаправлення позивачем, всупереч вимогам п.2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, на адресу відповідача вимоги про повне повернення кредиту прямо свідчить про невиконання самим позивачем умов кредитного договору, внаслідок чого факт невиконання боржником умов кредитного договору не є доведеним. Одночасно, місцевий суд, посилався як на підставу для відмови у задоволенні позову на ненадання позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження факту правомірності підвищення в односторонньому порядку останнім як кредитодавцем відсоткової ставки за спірним договором, а тому суд, виходячи із неправомірності нарахованої банком заборгованості за по процентам за користування кредитом, не вбачав за можливе перевірити правильність нарахувань пред'явленого до суду розміру заборгованості по відсоткам, сума якого, на думку суду, була нереально завищеною та неспівмірною із розміром отриманого кредиту. Наданий позивачем розрахунок заборгованості не містив підпису відповідальних осіб та не був скріплений печаткою банку.

Однак, суд апеляційної інстанції не може погодитися з такими висновками суду, оскільки вони суперечать зібраним по справі доказам та вимогам закону, виходячи з наступного.

Як було встановлено судом, та що випливає з матеріалів справи, 01.04.2011 між сторонами було укладено кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав від позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту, на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки - по березень 2015 року.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, що викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.

Згідно з п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг (далі - Умов), підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до п.2.1.1.3.2 даних Умов, банк був зобов'язаний обслуговувати картковий рахунок відповідача в порядку та на умовах, передбачених даним договором, правилами міжнародних платіжних систем, за якими обслуговуються картки, чинним законодавством.

Також, укладеним договором передбачено, що обов'язок банку по представленню кредитного ліміту, згідно заяви позичальника, виникав з моменту надання платіжною системою операції до списання з відповідного карткового рахунку коштів в рахунок кредитного ліміту (п.2.1.1.3.3 Умов).

При цьому, згідно п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг відповідач зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

Пунктом 2.1.1.5.6 Умов передбачено, що у разі невиконання зобов'язань за Договором, на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди Банку.

Так, у силу положень статей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобов'язанні строк (термін) його виконання.

За змістом статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша стаття 1048 ЦК України).

Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування.

Відповідно до статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як було встановлено судом, позивач свої зобов'язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором.

Однак, всупереч взятим на себе зобов'язань, відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має своє відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, в порушення умов кредитного договору, а також вимог ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідач взяті на себе зобов'язання за вказаним вище договором у повному обсязі не виконав.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов'язання за даним Договором.

Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

З представленого позивачем до суду розрахунку заборгованості відповідача вбачається, що у зв'язку з неналежним невиконанням останнім взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, станом на 28.02.2018 року у нього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 52415 грн. 56 коп., з яких:

- 860,12 грн. - заборгованість за кредитом;

- 44003,27 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом;

- 4580 грн. - нарахована заборгованість з пені та комісії;

- 2972,17 грн. - заборгованість по штрафам (п.2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг), з яких 500 грн. - фіксована частина штрафу та 2472,17 грн. - процентна складова.

Однак, із проведеним стороною позивача розрахунком заборгованості за спірним кредитним договором колегія суддів не може повністю погодитися, з огляду на наступне.

Статтею 1050 ЦК України встановлено, якщо договором установлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстрочкою), то при простроченні повернення чергової частини позикодавець має право зажадати дострокового повернення частини позики, що залишилася, й сплати відсотків, що йому належать.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Так, у відповідності до п.2.1.1.12.6 Умов сторони визначили, що на боргові зобов'язання за кредитом і овердрафтом банк нараховує відсотки у розмірі, встановленому Тарифами банку, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, якщо інше не передбачено п.2.1.1.12.13.

У підпунктах 1-14 пункту 2.1.1.12 Умов та правил надання банківських послуг визначено порядок нарахування і виплати процентів і комісії. Зокрема, зазначено, що строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі - останнім днем місяця, указаного на картці.

Згідно з пунктом 2.1.1.2.11 Умов та правил надання банківських послуг, картка діє до останнього дня місяця, зазначеного на лицевій стороні карти включно.

Відповідно до пункту 2.1.1.2.12 Умов при закінченні строку дії відповідна картка продовжується банком на новий термін (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), за зверненням клієнта до банку, відповідно до діючих тарифів. Перевипуск картки на новий термін здійснюється при додержанні клієнтом умов обслуговування картки, передбачених договором. Для перевипуску картки до закінчення строку її дії клієнт повинен звернутися у відділення банку (пункт 2.1.1.2.13).

З наданого стороною позивача розрахунку заборгованості за кредитним договором, а також виписки по картковому рахунку відповідача вбачається, що відповідач в межах строку дії кредитної картки користувався наданими позивачем послугами по укладеному кредитному договору №б/н від 01.04.2011, користувався кредитними коштами, здійснював їх повернення та сплачував нараховані відсотки за їх користування. Однак, станом на момент закінчення дії строку кредитної картки - березень 2015 року, за останнім рахується загальний залишок неповернутої заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) у розмірі 860,12 грн., на які банк здійснював нарахування відсотків, пені та штрафів до моменту звернення до суду із даним позовом.

Так, положенням статті 11 ЦК України закріплено, що підставою виникнення зобов'язань зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з вимогами ст.ст.526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття «строк дії договору» і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Поняття «строк виконання зобов'язання» і «термін виконання зобов'язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене, строк (термін) виконання зобов'язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов'язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання зазначеного зобов'язання.

Тобто, належним виконанням зобов'язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, у розмірі та у валюті, визначеними кредитним договором.

При цьому, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Така позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року справа № 14-10цс18.

У цій справі сторони погодили, що строк дії договору відповідає строку дії картки, тобто по березень 2015 року, що також підтверджується наданою позивачем довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти відповідача, отриманої за укладеним між сторонами кредитним договором №б/н від 01.04.2011 (а.с.66).

Доказів на підтвердження факту перевипуску відповідачу кредитної картки у відповідності до п.2.1.1.2.12 Умов та правил надання банківських послуг, в ході розгляду справи як судом першої так і апеляційної інстанції надано не було.

Таким чином, місцевий суд, вирішуючи спір у даному провадженні та відмовляючи у задоволенні позову з підстав недоведеності правомірності нарахування позивачем відсотків за користування відповідачем кредитним коштами, не врахував тієї обставини, що строк дії кредитування відповідача за укладеним між сторонами кредитним договором закінчився одночасно зі спливом строку дії отриманої кредитної картки, а тому нараховані банком відсотки повинні бути стягнуті з відповідача лише в межах строку кредитування за спірним договором, тобто по 31.03.2015. Розмір нарахованих відсотків, згідно наданого суду розрахунку заборгованості та виписки по особовому рахунку відповідача, по 31.03.2015 складає 1340,26 грн.

При цьому, колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції, щодо невиконання позивачем умов кредитного договору в частині ненаправлення відповідачу вимоги про виконання ним зобов'язання по поверненню кредиту, свідчить про невиконання самим банком умов договору, оскільки пункт 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг не урегульовує питання досудового вирішення спору, як єдину передумову звернення позивача до суду із позовом. Таке право позивача про вирішення спору між сторонами кредитного договору безпосередньо у суді, не обмежується а ні умовами кредитного договору, а ні чинним законодавством.

Також, не можуть бути взяті за основу для відмови у задоволенні позову банку відсутність у поданому розрахунку заборгованості відповідача печатки установи позивача, оскільки з матеріалів справи вбачається, що поданий стороною позивача такий розрахунок містить підпис уповноваженої особи банку, він не був оспорений та спростований відповідачем в ході розгляду справи судом.

З приводу ненадання доказів на підтвердження інформування банком відповідача про зміну тарифів та інших умов обслуговування рахунків не менш ніж за 7 днів до введення змін щодо розміру відсоткової ставки, як це було передбачено п.1.1.3.2.3 Умов, то колегія суддів звертає увагу на той факт, що встановленим за кредитним договором порядком вносити банком зміни до Тарифів, позивач повинен був здійснювати таке інформування позичальника зокрема у виписці по картковому рахунку. Разом з тим, у відповідності до п.1.1.2.3 Умов, відповідач в свою чергу також взяв на себе обов'язок отримувати виписки про стан карткового рахунку та про проведених по ньому операціях, та у разі незгоди із запропонованими позивачем змінами до встановлених Тарифів відмовитися від них.

Одночасно, скасовуючи рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог, колегія суддів відхиляє посилання сторони позивача щодо наявності у неї права на стягнення з відповідача пені, як кредитора, оскільки такі посилання не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, з огляду на наступне.

Так, у відповідності до п.2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг, у разі виникнення прострочених зобов'язань на суму від 100 грн., включаючи прострочені зобов'язання, передбачені п.п.2.1.1.12.6.2, 2.1.1.12.8.1 Умов та правил, позичальник повинен сплатити банку пеню, яка розраховується як: базова відсоткова ставка по договору / 30 (нараховується за кожен день прострочення кредиту) + 50 грн. (одноразово). Пеня нараховується в день нарахування відсотків за кредитом.

Разом з тим, умовами договору передбачена і сплата відповідачем штрафу, в разі прострочення виконання зобов'язання, чим в свою чергу і скористалась сторона позивача, звернувшись до суду із вказаним позовом.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, відтак їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, не відповідає положенням, передбаченим у статті 61 Конституції України.

Згідно приписів статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Отже, застосування окрім штрафу як виду неустойки, визначеного Умовами, ще й пені є необґрунтованим, оскільки їх одночасне стягнення призводить до подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, що прямо заборонено Конституцією України та чинним цивільним законодавством.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року по справі № 6-2003цс15.

Так, ПАТ КБ «ПриватБанк» надано суду докази про порушення відповідачем умов кредитного договору, яке полягає у несплаті щомісячних платежів на погашення кредиту та процентів. В той же час за це порушення банком нараховано і пеню, і штраф, що відповідно до наведеної правової позиції Верховного Суду України, є подвійною цивільно-правовою відповідальністю за одне і те саме порушення.

Пунктом 2.1.1.7.6 Умов врегульовано, що у разі порушенні позичальником строків платежів по будь-якому із грошових зобов'язань, передбачених договором, більш аніж на 30 днів, останній зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених відсотків та комісій.

А відтак, суд апеляційної інстанції, з урахуванням обставин справи, балансу інтересів сторін, та враховуючи ту обставину, що наявні правові підстави для стягнення з відповідача заборгованості за спірним кредитним договором у розмірі тіла кредиту та нарахованих відсотків за його користування саме протягом строку дії кредитування, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню неустойка у вигляді штрафу в розмірі 610,02 грн., де 500 грн. - фіксована частина, а 110,02 грн. - відсоткова складова ((860,12 грн. + 1340,26 грн.) х 0,05%), а вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення пені задоволенню не підлягають.

Виходячи з вищенаведених доводів, визначаючи розмір заборгованості, яка підлягає стягненню у судовому порядку з відповідача на користь позивача, колегія суддів встановила, що загальний розмір зобов'язання, що виник у відповідача, у зв'язку із порушенням взятих на себе зобов'язань за кредитним договором №б/н від 01.04.2011, складає 2810,40 грн., з яких: 860,12 грн. - тіло кредиту, 1340,26 грн. - нараховані відсотки за користування кредитними коштами у період кредитування відповідача (тобто по 31.03.2015 включно), та штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг у розмірі 610,02 грн., де фіксована частина складає 500 грн., а процентна складова боргу - 110,02 грн.

Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що подана АТ КБ «ПриватБанк» апеляційна скарга на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 24 жовтня 2018 року підлягає частковому задоволенню, та відповідно рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове про часткове задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, на підставі п.1, п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України.

Крім того, згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.13 ст.141 ЦПК України).

Оскільки, позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір у розмірі 1762 грн., та за подачу апеляційної скарги в сумі 2643 грн., розмір якого згідно вимог Закону України «Про судовий збір» визначений як мінімальний для сплати юридичною особою при зверненні до суду, то понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору, навіть з урахуванням часткового задоволення позову, підлягають відшкодуванню з відповідача саме в зазначеному розмірі.

Керуючись ст.ст. 367, 369, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», подану представником ЛитвиненкоОленою Леонідівною, задовольнити частково.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 24 жовтня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.Переяслав-Хмельницький Київської області, реєстраційний номер облікової картки платників податків - НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (, рахунок №3111, МФО №305299, адреса місцезнаходження: м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги, 50) заборгованість за кредитним договором №б/н від 01.04.2011 у розмірі 2810,40 грн., з яких: 860,12 грн. заборгованість за тілом кредиту, 1340,26 грн. відсотки за користування кредитом та 610,02 штрафи.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.Переяслав-ХмельницькийКиївської області, реєстраційний номер облікової картки платників податків - НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (, рахунок №3111, МФО №305299, адреса місцезнаходження: м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги, 50) судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 4 405,00 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови суду складено 05 березня 2019 року.

Судді:

Л.Д.Поливач

А.М.Стрижеус

О.І.Шкоріна