Постанова

Іменем України

18 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 2314/3486/2013

провадження № 61-38680св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Кривцової Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

заявник (стягувач) - Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк»,

суб`єкт оскарження - старший державний виконавець Центрального відділу Державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції в Черкаській області Гайдай Тетяна Олександрівна,

заінтересована особа (боржник) - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 лютого 2018 року у складі судді Колоди Л. Д. та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 08 травня 2018 року у складі колегії суддів: Гончар Н. І., Сіренка Ю. В., Ювшина В. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк») звернулося до суду зі скаргою на бездіяльність старшого державного виконавця Центрального відділу Державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції в Черкаській області (далі - Центрального ВДВС м. Черкаси ГТУЮ в Черкаській області) Гайдай Т. О.

Вимоги заяви мотивовано тим, що 30 серпня 2012 року Придніпровським районним судом м. Черкаси ухвалено рішення у справі № 2314/3486/2013 (провадження №2/2314/1883/2013) за позовом прокурора м. Черкаси в інтересах АТ «Родовід Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором

від 11 липня 2008 року № Ск-1004-015320/7-2008 в сумі 43 095,14 грн. Вказане рішення набрало законної сили 01 жовтня 2012 року.

21 жовтня 2013 року Придніпровським районним судом м. Черкаси було видано виконавчий лист за вказаним вище рішенням від 30 серпня 2012 року у справі № 2314/3486/2013 (провадження №2/2314/1883/2013).

02 вересня 2015 року державним виконавцем Центрального ВДВС м. Черкаси ГТУЮ в Черкаській області Гайдай Т. О. відкрито виконавче провадження ВП № 48642396 з примусового виконання виконавчого листа.

06 грудня 2017 року ПАТ «Родовід Банк» отримало постанову від 19 жовтня 2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу, винесену старшим державним виконавцем Центрального ВДВС м. Черкаси ГТУЮ в Черкаській області Гайдай Т.О. у виконавчому провадженні ВП № 48642396.

Виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі пункту 7 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з тим, що боржник не розшуканий працівниками поліції протягом року з дня оголошення розшуку.

Скаржник вважає, що старшим державним виконавцем Центрального ВДВС м. Черкаси ГТУЮ в Черкаській області Гайдай Т.О. при винесенні оскаржуваної постанови від 19 жовтня 2017 року у виконавчому провадженні ВП № 48642396 порушено вимоги частини першої статті 6, частини другої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-ХІУ, не вчинено дій з ефективного і своєчасного виконання судового рішення.

ПАТ «Родовід Банк» просило визнати незаконною бездіяльність старшого державного виконавця Центрального ВДВС ГТУЮ у Черкаській області Гайдай Т. О. у виконавчому провадженні ВП №48642396, скасувати постанову старшого державного виконавця Центрального ВДВС ГТУЮ у Черкаській області Гайдай Т. О. від 19 жовтня 2017 року про повернення виконавчого документу стягувачу у виконавчому провадженні ВП № 48642396 та вирішити питання про продовження виконавчих дій.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 лютого 2018 року у задоволені скарги відмовлено.

Ухвалу суду мотивовано тим, що державним виконавцем здійснено необхідні дії та встановлено, що у боржника відсутнє будь-яке майно, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості. Крім того, боржника, розшук якого здійснювався поліцією, не виявлено протягом року з дня оголошення розшуку, що відповідно до пункту 7 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» є підставою для повернення виконавчого документа стягувачу. Тому судом не встановлено порушення державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження» і прав заявника.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 08 травня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ «Родовід Банк» залишено без задоволення.

Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 лютого 2018 року залишено без змін.

Постанову суду мотивовано тим, що при розгляді справи суд першої інстанції належним чином з`ясував та перевірив обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам та обґрунтував висновки, викладені в ухвалі, дотримався норм процесуального права, а тому підстави для скасування ухвали відсутні.

Доводи скаржника про необхідність скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У касаційній скарзі, поданій у червні 2018 року до Верховного Суду, ПАТ «Родовід Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Родовід Банк» просить скасувати оскаржувані судові рішення та задовольнити вимоги скарги у повному обсязі, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами попередніх інстанцій інстанції норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що державний виконавець порушив вимоги статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки не здійснив усі необхідні заходи для належного виконання судового рішення.

Вчинені державним виконавцем дії, зазначені у постанові від 19 жовтня 2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу, не є достатніми та ефективними для захисту прав стягувача.

Крім того, державний виконавець проігнорував вимоги Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, оскільки не вжив належних заходів з розшуку майна боржника.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками справи до суду не подано.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 05 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ПАТ «Родовід Банк» на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 08 травня 2018 року і витребувано із суду першої інстанції цивільну справу № 2314/3486/2013.

Ухвалою Верховного Суду від 29 серпня 2019 року справу за скаргою ПАТ «Родовід Банк», заінтересована особа - ОСОБА_1 , на бездіяльність старшого державного виконавця Центрального відділу Державної виконавчої служби м. Черкаси ГТУЮ в Черкаській області Гайдай Т. О. та скасування постанови призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини, встановлені судами

Суди встановили, що відповідно до рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30 серпня 2012 року у цивільній справі №2314/3486/2013 за позовом прокурора м. Черкаси в інтересах АТ «Родовід Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором від 11 липня 2008 року №Ск-1004-015320/7-2008 у розмірі 43 095,14 грн.

Указане рішення набрало законної сили 01 жовтня 2012 року.

21 жовтня 2013 року на підставі рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 серпня 2012 року видано виконавчий лист.

02 вересня 2015 року державним виконавцем Центрального ВДВС м. Черкаси ГТУЮ в Черкаській області Гайдай Т. О. відкрито виконавче провадження ВП № 48642396 з примусового виконання виконавчого листа Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 жовтня 2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованості у розмірі 43 095,14 грн (а. с. 9).

19 жовтня 2017 року старшим державним виконавцем Центрального ВДВС м. Черкаси ГТУЮ в Черкаській області Гайдай Т. О. на підставі пункту 7 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки боржник не розшуканий працівниками поліції протягом року з дня оголошення розшуку (а. с. 10).

Під час проведення виконавчих дій державним виконавцем Центрального ВДВС м. Черкаси ГТУЮ в Черкаській областібуло накладено арешт на все майно, яке зареєстроване за боржником (а. с. 66-68), здійснені виходи за адресою реєстрації місця проживання боржника: АДРЕСА_1 , за якою відповідно до актів останній не проживає. Також були надіслані запити щодо наявності у боржника рухомого майна (а. с. 61), рахунків (а. с. 72) та можливості отримання ним пенсії (а. с. 72 зворот).

Відповідно до повідомлення адресно-довідкового підрозділу боржник знятий з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , з травня 2010 року в зв`язку з вибуттям в м. Київ.

Відповідно до ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси відповідач перебував в розшуку з 01 квітня 2016 року.

Постановою від 19 жовтня 2017 року виконавчий лист був повернутий стягувачу на підставі пункту 7 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Позиція Верховного Суду

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і застосовані норми права

У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина має право на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є обов`язковою для застосування судами відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України і Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Рішення ECHR у справі «Хорнсбі проти Греції» («Hornsby v. Greece») від 19 березня 1997 року (п. 40)). У Рішенні ECHR у справі «Войтенко проти України» («Voytenko v. Ukraine») від 29 червня 2004 року Європейський суд з прав людини нагадує свою практику, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу № 1.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Таку скаргу може бути подано відповідно до положень статті 449 ЦПК України, у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Пунктом 1 частини першої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції, чинній на момент пред`явлення виконавчого листа до виконання, визначено, що державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до частини 7 Перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-У111 від 02 червня 2016 року виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII передбачено, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частиною третьою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком; у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

Звертаючись до суду зі скаргою на бездіяльність старшого державного виконавця Центрального відділу Державної виконавчої служби м. Черкаси ГТУЮ в Черкаській області Гайдай Т. О., ПАТ «Родовід Банк» обґрунтовував свої вимоги тим, що державним виконавцем при винесенні постанови від 19 жовтня 2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу були порушені норми матеріального права, зокрема вимоги частини першої статті 6, частини другої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження», що діяв до 05 жовтня 2016 року, що суттєво перешкодило процесу виконання судового рішення.

Не встановивши під час розгляду скарги ПАТ «Родовід Банк» фактів бездіяльності державного виконавця, суди попередніх інстанцій вважали, що оскаржувана постанова прийнята відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», а тому не вбачали підстав для задоволення скарги.

Колегія суддів не погоджується з таким висновками судів попередніх інстанцій.

Залишаючи без змін ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції не врахував вказані вище вимоги Закону України «Про виконавче провадження», не встановив та належним чином не перевірив доводів ПАТ «Родовід Банк» щодо недотримання державним виконавцем норм чинного законодавства, а саме: чи направляв державний виконавець запити до відповідних органів про надання інформації про перебування боржника у шлюбі, про реєстрацію боржника як засновника будь-якої установи, підприємства, організації, чи звертався державний виконавець до банківських та фінансових установ про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, чи звертався державний виконавець до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України.

Відповідно до частини восьмої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше, ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше, ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Суд апеляційної інстанції також належним чином не перевірив, чи проводив державний виконавець зазначені перевірки з періодичністю, встановленою частиною восьмою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому мотиви апеляційного суду про те, що скаржником не конкретизовано, в чому саме вбачається порушення державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження», як підстава для залишення ухвали суду першої інстанції без змін, є необґрунтованими, оскільки заходи та дії, які повинен здійснювати державний виконавець під час виконання судового рішення, передбачені положеннями цього закону та йому відомі.

Усунути зазначені недоліки розгляду справи на стадії касаційного перегляду, з урахуванням повноважень суду касаційної інстанції, визначених статтею 400 ЦПК України, неможливо.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, коли суд не дослідив зібрані у справі докази.

Оскільки суд апеляційної інстанції не встановив фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, та не перевірив доводи сторін і надані на їх підтвердження докази, то ухвалене у справі рішення суду апеляційної інстанції відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» задовольнити частково.

Постанову Апеляційного суду Черкаської області від 08 травня 2018 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Г. В. Кривцова

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк