ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2019 року

м.Суми

Справа №592/17549/18

Номер провадження 22-ц/816/1215/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенко В. І. , Хвостик С. Г.

сторони:

позивач ОСОБА_1,

відповідач Публічне акціонерне товариство «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання»,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 грудня 2018 року у складі судді Фоменко І.М., ухвалене у м. Суми,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» (далі ПАТ «СМНВО»), мотивуючи свої вимоги тим, що 07 серпня 2018 року вона була звільнена з роботи на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Оскільки при звільненні відповідач не провів повного розрахунку, просила стягнути з товариства заборгованість із заробітної плати та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 грудня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «СМНВО» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати в сумі 29457,59 грн, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 4674,07 грн без урахування податків, зборів та обовязкових платежів.

Стягнуто з ПАТ «СМНВО» на користь ОСОБА_1 2000 грн у рахунок повернення витрат на правничу допомогу.

Стягнуто з ПАТ «СМНВО» в дохід держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 через свого представника адвоката ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду в частині вирішених вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені скасувати та ухвалити нове про стягнення з відповідача 10222,11 грн, виходячи з розрахунку середнього заробітку при пятиденному робочому тижні.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при обрахуванні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції безпідставно послався на наказ генерального директора ПАТ«СМНВО» від 21 березня 2014 року № 75 про встановлення режиму неповного робочого тижня та дійшов помилкового висновку про те, що середньоденна заробітна плата позивач становить 88,19 грн, а не 192,87 грн.

Від ПАТ «СМНВО» відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на 1 січня 2018 року: 1762 грн х 100= 176200 грн), розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне зясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з ПАТ «СМНВО». 07 серпня 2018 року її було звільнено за власним бажанням у звязку з невиконанням власником умов колективного договору за ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Також встановлено, що в день звільнення позивачу не були виплачені належні їй суми заробітної плати.

Згідно з наданою позивачем копією розрахункового листа за серпень 2018 року, виданого їй роботодавцем, заборгованість підприємства із заробітної плати становить 29457,59 грн (а.с. 12).

Рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог мотивоване тим, що позивачу в порушення вимог ст.116 КЗпП України при звільненні не виплачено заробітну плату, що є підставою для стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку.

При цьому суд виходив з того, що середній заробіток підлягає виплаті за період з 07 серпня 2018 року по 11 грудня 2018 року, в якому було 53 робочих дні, виходячи з триденного робочого тижня.

Проте, повністю з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погодитись не може з наступних підстав.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до вимог ст. ст. 116, 117 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до п. 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок), цей Порядок застосовується, зокрема у випадку, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

Відповідно до п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місця роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом останніх двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку). Такий порядок обчислення середнього заробітку застосовується незалежно від форми власності підприємства.

Враховуючи наведені положення Порядку, колегія суддів не може погодитись із розміром присудженого до стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки при його обрахуванні суд першої інстанції помилково виходив з того, що період затримки розрахунку при звільненні становить 53 робочих дні, тобто виходячи з триденного робочого тижня.

При цьому, суд безпідставно послався на наказ № 75 від 21 березня 2014 року про встановлення режиму неповного робочого тижня з 26 травня 2014 року в ПАТ «СМНВО», який в матеріалах справи відсутній і на який сторони не посилались як на підставу своїх доводів чи заперечень.

Відповідно до ч. 2 ст. 229 ЦПК України, докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені в основу ухваленого судового рішення.

Таким чином, кількість робочих днів для обчислення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08 серпня 2018 року по 11 грудня 2018 року, виходячи з пятиденного робочого тижня, складає 88 днів.

Не може погодитись колегія суддів і з обчисленим судом першої інстанції розміром середньоденної заробітної плати ОСОБА_1

Так, суд першої інстанції правильно виходив з того, що розрахунковими місяцями для обчислення середньоденного заробітку є червень та липень 2018 року, проте, суд безпідставно взяв до уваги розмір фактично виплаченої заробітної плати позивача за ці місяці з індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообовязкового державного соціального страхування (а.с. 20-21), тоді як матеріали справи містять розрахункові листи за червень та липень 2018 року, в яких відображена нарахована позивачу сума заробітної плати (а.с. 12).

Отже, беручи до уваги нараховану позивачу заробітну плату за червень 2018 року у сумі 2467,27 грн та за липень 2018 року у сумі 1477,06 грн, а також кількість робочих днів за цей період 42, розмір середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 складав 93,91 грн ((2467,27 + 1477,06) / 42)).

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що у липні 2018 року вона не працювала, а тому для розрахунку розміру середньоденної заробітної плати слід брати місяці травень та червень 2018 року, належними доказами не підтверджені, та, крім того, спростовуються розрахунковим листом за липень 2018 року, в якому відображений розмір нарахованої заробітної плати, а також даними з індивідуальних відомостей про застраховану особу.

Таким чином, з відповідача за час затримки розрахунку при звільненні на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток в розмірі 8264,08 грн (93,91 грн * 88 днів), а не 4674,07 грн, як стягнув суд першої інстанції. Тому рішення суду в цій частині на підставі п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає зміні.

В частині розміру стягнутої судом заборгованості із заробітної плати позивач рішення суду не оскаржує, тому в цій частині воно в апеляційному порядку не переглядається.

У зв'язку з частковим задоволенням апеляційної скарги, пропорційно до задоволеної частини вимог, виходячи з оспорюваної суми та враховуючи, що ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з ПАТ «СМНВО» необхідно стягнути в дохід держави судовий збір за апеляційний перегляд справи в сумі 105,72 грн.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ч. 13 ст. 7, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2 задовольнити частково.

Змінити рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 грудня 2018 року в частині вирішених позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» (40004, м. Суми, вул. Горького,58, ) на користь ОСОБА_1 (м. Суми, вул. Шевченка, буд. 10, РНОКПП НОМЕР_1) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 8264 грн 08 коп з послідуючим утриманням з цієї суми податків і обовязкових платежів, а не 4674 грн 07 коп, як вказав суд першої інстанції.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» в дохід держави судовий збір за апеляційний перегляд справи в сумі 105 грн 72 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді : О.Ю. Кононенко

ОСОБА_3

ОСОБА_4