Справа № 466/4884/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2019 року

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючий - суддя Едер П.Т.

з участю: секретаря Репети К.М.;

представника позивача: адвоката Миньо М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , що діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 до Російської Федерації про відшкодування шкоди завданої збройною агресією Російської Федерації проти України,-

у с т а н о в и в:

13.06.2019 Позивач ОСОБА_1 , що діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 звернулась до Шевченківського районного суду м. Львова з позовом до Російської Федерації про відшкодування шкоди завданої збройною агресією Російської Федерації проти України.

Стислий виклад позиції Позивача та заперечень Відповідача.

Обгрунтування позивача:

В квітні 2014 року після незаконної анексії Російською Федерацією Автономної Республіки Крим, та на момент початку другої фази збройної агресії Російської Федерації проти України на території Луганської та Донецької областей України, вона, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Краснодон міста Краснодона Луганської області, до червня 2016 року була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Краснодонським МВ УМВС України в Луганській області 05.03.2004. ІНФОРМАЦІЯ_3 у позивача народилась донька - ОСОБА_2 , що підтверджується відомостями паспорту позивача та відповідною довідкою про народження дитини.

Негативні наслідки збройної агресії Російської Федерації проти України, тимчасова окупація, та повсюдні прояви насильства на тимчасово окупованій території України, порушення прав людини, призвели до неможливості проживання на тимчасово окупованій Російською Федерацією території селища Краснодон міста Краснодон Луганської області України та вимушеного переселення у червні 2016 року до підконтрольної Україні території - м. Львів.

Відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 12.10.2018 у цивільній справі №466/4726/18, яке не оскаржувалось з боку Російської Федерації у встановленому порядку та набрало законної сили, встановлено юридичний факт того, що вимушене переселення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із малолітньою дитиною, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у червні 2016 року з окупованої території Луганської області України відбулося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Луганської області України.

Як зазначає позивач, збройною агресією Російської Федерації проти України та окупацією Російською Федерацією частини території Луганської області України їй завдано істотної моральної шкоди.

До початку збройної агресії Російської Федерації та подальшої незаконної окупації частини території Луганської області вона, ОСОБА_1 , разом зі своєю дитиною, ОСОБА_2 , були повноправними громадянами своєї держави, мали налагоджений побут та вільно проживали на своїй малій Батьківщині. Вона була матеріально забезпечена, мала можливість вести повноцінне життя на рідній землі та виховувати свою доньку. Проте, з початком збройної агресії РФ проти України їх життя зазнало суттєвих негативних змін.

Так, з кінця березня політико економічна ситуація в селищі Краснодон Луганської області почала змінюватися в гіршу сторону. Зокрема, стало небезпечно висловлювати свою думку про те, що відбувається в регіоні, зменшилося використання української мови в повсякденному житті громадян. Перш за все це було пов`язано з появою на території Луганської області проросійських активістів та осіб, завезених з території Російської Федерації.

З квітня 2014 року, мовлення українських ЗМІ припинилося, українські канали зникли з кабельних мереж міста. У травні 2014 року з будівель державних та громадських установ селища Краснодон, представниками проросійських угрупувань незаконно була знята державна символіка України та встановлені російські прапори та прапори окупаційної адміністрації Російської Федерації. У цей же час проросійські бойовики почали встановлювати блокпости, де у громадян при виїзді і в`їзді перевіряли документи.

Влітку 2014 року проросійськими найманцями була введена комендантська година. Так, після 20-00 години і до 5:00 ранку, місцевому населенню було заборонено пересуватися по вулицях, як пішки так і на транспорті. З серпня 2014 року в селищі Краснодон Луганської області, почалися обстріли. Вибухи лунали і вдень, і вночі, вони постійно чули обстріли з мінометів і систем залпового вогню «Град». Шляхи до селища були перекриті, рух транспорту був припинений, через постійні обстріли проросійськими бойовиками, вони залишились без світла, відключили воду. Практично всі магазини, аптеки, були закриті, почались перебої з продуктами. Заради збереження свого життя, під час обстрілів їй з дитиною доводилося ховатися у підвалах будинків.

На початку 2015 року на територію нашого населеного пункту була введена російська військова техніка. Захопивши завод в селищі Краснодон, проросійські найманці облаштували його для ремонту військового обладнання, зокрема танків.

Як зазначає позивач, вона відчувала великий страх за себе і свою малолітню доньку, боялася, щоб не потрапити під обстріли, загроза життю кожний день не залишала її. Відтак, заради збереження свого з донькою життя та здоров`я в червні 2016 року позивач прийняла рішення покинути тимчасово окуповане с. Краснодон Луганської області та вимушено перемістилася до міста Львова Львівської області, де проживає станом на момент звернення зі своєю позовною заявою до суду.

Позивач вважає, що незаконними діями з боку Російської Федерації порушені їх права, передбачені розділом II Конституцією України, Європейською конвенцією, Женевською конвенцією про захист цивільного населення під час війни 1949 року, іншими міжнародними актами, зокрема, такі як: право на життя, право на повагу до честі та гідності, право на свободу і особисту недоторканість, право на повагу до приватного і сімейного життя, право на свободу думки, совісті і релігії тощо, тому змушена звернутися із вказаним позовом, в якому просить стягнути з Російської Федерації на їх користь моральну шкоду у розмірі 1 046 320,21 грн (один мільйон сорок шість тисяч триста двадцять гривень 21 коп.), що є еквівалентом 35 000,00 євро (тридцять п`ять тисяч євро) за офіційним курсом Національного Банку України на день пред`явлення позову.

Обгрунтування заперечень відповідача:

Відзив на позовну заяву Відповідачем, в порядку ст. 178 ЦПК України у встановлений судом термін до суду подано не було. Заяв чи клопотань на адресу суду подано не було.

Процесуальні дії у справі:

18 червня 2019 року Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 03 липня 2019 року 10.00 год.

18 липня 2019 року Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова про закриття підготовчого провадження призначено справу до судового розгляду по суті на 10 вересня 2019 року 11.00 год.

Фактичні обставини встановлені судом, зміст спірних правовідносин, оцінка доказів та висновки суду.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просив позов задовольнити повністю.

Уповноважений представник Відповідача повторно в судове засідання не з`явився, своєчасно та належним чином повідомлявся про день, час і місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, відзив на позов, заяви про розгляд справи за відсутності представника або відкладення розгляду справи до суду не надходили.

Заслухавши думку представника позивача, суд, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, встановив наступне.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 , є громадянкою України, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в селищі Краснодон міста Краснодона Луганської області, була зареєстрована та проживала до червня 2016 року за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відомостями паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 (а.с. 10-13).

ІНФОРМАЦІЯ_3 у Позивача народилась донька - ОСОБА_2 , що підтверджується відомостями паспорту позивача та відповідною довідкою про народження дитини (10-15).

Відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 12.10.2018 у цивільній справі №466/4726/18, яке не оскаржувалось з боку Російської Федерації у встановленому порядку та набрало законної сили, встановлено юридичний факт того, що вимушене переселення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із малолітньою дитиною, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у червні 2016 року з окупованої території Луганської області України відбулося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Луганської області України (а.с. 18-19).

Відповідно до вимог ч. 3, 4 ст. 82 ЦПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, суд, виходячи з встановленого рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 12.10.2018 у цивільній справі №466/4726/18 юридичного факту робить висновок, що безпосереднім суб`єктом, внаслідок дій якого Позивачу завдано шкоди, є Російська Федерація.

Згідно з ч. 2 ст. 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є, зокрема: іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Відповідно до ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Постановою Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» від 17.03.2015 №254-VIII, визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. До переліку міст, які визнані цією постановою окупованими входить також і м. Красний Луч, Луганської області.

Частиною 6 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію.

Згідно з ч. ч. 2, 3, 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

01.01.2016 Європейський суд з прав людини оприлюднив «Правила суду - компенсація шкоди», які використовуються Європейським судом з прав людини при розгляді справ із компенсації шкоди.

Відповідно до вимог «Правила суду - компенсація шкоди», які використовуються Європейським судом з прав людини при розгляді справ із компенсації шкоди, зокрема, п. п. 15 п. 3 цих Правил, встановлено, що заявники, які бажають отримати компенсацію за нематеріальну шкоду, мають право вказати суму, яка на їхню думку, була б справедливою. Заявник, який вважає себе жертвою більш одного порушення Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, може вимагати або одну одноразову суму, яка покриває всі передбачувані порушення, або окрему суму щодо кожного передбаченого Європейською конвенцією порушення.

В ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» вказано, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

При вирішенні вимоги позивача про компенсацію моральної шкоди суд застосовує практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення Європейського суду з прав людини у справі Луізідоу проти Турецької Республіки (CASE OF LOIZIDOU v. TURKEY (Article 50), (40/1993/435/514), 28 July 1998), відповідно до якого Турецька Республіка зобов`язана сплатити позивачу компенсацію, зокрема, й за моральні страждання через незаконну окупацію північної частини Кіпру, де народилась та проживала позивач, турецькими Збройними Силами.

В рішенні Європейського суду з прав людини зазначено, що внаслідок окупації північної частини території Кіпру позивач зазнала моральних страждань, які полягали в психологічному стражданні через неможливість проживати на території, де вона народилась та законно мешкала, відчутті страху та безпорадності. Крім того суд також врахував моральні страждання позивача через змушене переселення із північної території Кіпру, де вона народилась та законно мешкала до моменту окупації цієї частини Кіпру турецьким Збройними Силами.

Отже, виходячи із норм, закріплених у Європейській Конвенції, можна зробити висновок, що Європейський суд з прав людини, затвердивши «Правила суду - компенсація шкоди», виходив із того, що збитки, нанесені особі через порушення прав та законних інтересів, встановлених в Європейській Конвенції, можуть мати не тільки матеріальний, а й моральний характер, а також мати характер множинності.

Множинний характер порушень прав та законних інтересів Позивачу підтверджується рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 12.10.2018 у цивільній справі №466/4726/18, у якому судом надано преюдиційного значення тому факту, що внаслідок саме збройної агресії Російської Федерації на частині території Луганської області України було порушено конституційні права Позивача, передбачені Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950, IV Женевською конвенцією 1949 про захист цивільного населення під час збройного конфлікту, розділом II Конституції України, зокрема право на життя, право на свободу та повагу до честі і гідності, право на свободу і особисту недоторканість, право на повагу до приватного і сімейного життя, право на свободу думки, совісті и релігії.

Отже, враховуючи множинний та триваючий характер порушень прав та законних інтересів Позивача, а також зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, суд вважає законним обраний позивачем спосіб стягнення компенсації за завдану моральну шкоду у виді одноразової суми, яка покриває всі передбачувані порушення, що були допущені Російською Федерацією відносно неї та її дитини.

Вирішуючи питання щодо розміру такої компенсації за спричинену Позивачу моральну шкоду, суд виходить із розміру задоволених вимог заявників по аналогічним спорам, що розглядалися Європейським судом з прав людини. Зокрема, згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі Луізідоу проти Турецької Республіки (CASE OF LOIZIDOU v. TURKEY (Article 50), (40/1993/435/514), 28 July 1998), Турецька Республіка має сплатити позивачу компенсацію у розмірі 20 000 кіпрських фунтів (станом на 01.01.1998 Європейський Союз при підготовці до запровадження єдиної валюти ЄС - євро, виходив із співвідношення 0,585274 кіпрських фунтів за 1 євро, і таке відношення було актуальним на момент розгляду спору в Європейському суді з прав людини).

Таким чином, враховуючи характер та обсяг завданих Позивачу моральних страждань, істотних порушень її конституційних прав, умисного характеру дій Російської Федерації, а також почуття безпорадності та розчарування, які вона продовжує відчувати кілька років, через неможливість працювати на своїй роботі, спілкуватись з близькими, суд вважає достатнім розмір компенсації за заподіяну моральну шкоду у сумі 1 046 320,21 грн., що є еквівалентом 35 000,00 євро, і саме такий розмір компенсації був визначений Європейським судом з прав людини при розгляді аналогічних вимог фізичних осіб щодо стягнення компенсації за моральні страждання через незаконну окупацію.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та ст. 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина.

Керуючись ст. 55 Конституції України, п.3 ст. 2 Міжнародного Пакту про громадянські і політичні права 1966 року, положеннями Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року №12O7-VI1, Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» від 18.01.2018 року №2268-VII, ст.ст. 11, 16, 22, 23, 1166, 1167, 1187 ЦК України, ст.ст. 4, 28, 81, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

позов задовольнити.

Стягнути з Російської Федерації на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1 046 320,21 грн (один мільйон сорок шість тисяч триста двадцять гривень 21 коп.), що є еквівалентом 35 000,00 євро (тридцять п`ять тисяч євро) за офіційним курсом Національного Банку України на день пред`явлення позову.

Стягнути з Російської Федерації на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 1 046 320,21 грн (один мільйон сорок шість тисяч триста двадцять гривень 21 коп.), що є еквівалентом 35 000,00 євро (тридцять п`ять тисяч євро) за офіційним курсом Національного Банку України на день пред`явлення позову.

Позивач: ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 .

Відповідач: Російська Федерація, адреса листування: посольство Російської Федерації в Україні, 03049 , м. Київ, повітрофлотський проспект, буд . 27.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено 10.10.2019 року.

Суддя П. Т. Едер