Провадження № 2/537/45/2019
Справа № 537/1910/18
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.03.2019 року Крюківський районний суд міста Кременчука Полтавської області в складі: головуючого судді Хіневича В. І., за участю секретаря судового засідання Гавриш А. Ю., позивача ОСОБА_1, представника позивача адвоката ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення витрат на утримання та ремонт майна,

встановив:

До суду звернулась ОСОБА_1 з позовом, відповідно до якого просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 8584,55 грн. понесених витрат на утримання та ремонт майна, що є спільною сумісною власністю, що складається з 1/3 частини від сплачених коштів на опалення та утримання будинку в розмірі 1689,82 грн., а також 1/3 витрат на проведення ремонтних робіт в розмірі 6894,73 грн.; стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 8584,55 грн. понесених витрат на утримання та ремонт майна, що є спільною сумісною власністю, що складається з 1/3 частини від сплачених коштів на опалення та утримання будинку в розмірі 1689,82 грн., а також 1/3 витрат на проведення ремонтних робіт в розмірі 6894,73 грн.; судові витрати покласти на відповідачів.

В обґрунтування позову зазначила, що ОСОБА_3, ОСОБА_5 Олексійович та вона ОСОБА_1 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 (Щорса) в м. Кременчук. Згідно до довідки від 10.10.2016 р. виданої ТОВ «Добробит» всі співвласники зареєстровані за вищезазначеною адресою. Відповідачі ОСОБА_3 з 2007 року та ОСОБА_5 з 2011 року та по теперішній час не проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 б. 37, кв. 84. За період з квітня 2015 року по теперішній час позивачем було здійснено наступні витрати на оплату опалення (теплову енергією) та утримання будинку на загальну суму 5069, 46 грн. За період з квітня 2015 року та по теперішній час в квартирі було проведено ремонтні роботи, загальна вартість витрат на ремонт складає 20 684,19 грн. Відповідно до норм чинного законодавства співвласники зобовязані брати участь у витратах щодо утримання майна не залежно від факту проживання у належній ім. на праві власності квартири. Отже, на законній підставі вона має право вимагати з кожного з відповідачів стягнення витрат понесених на утримання спільної квартири за період з травня 2015 року по травень 2018 року в розмірі 1/3 частини від сплачених коштів на опалення (теплову енергією) та утримання будинку в розмірі 1 689,82 грн. з кожного, а також 1/3 витрат на проведення ремонтних робіт в розмірі 6 894,73 грн. з кожного за цей же період часу.

14.11.2018 року до суд надійшов відзив від відповідача ОСОБА_5, відповідно до якого, останній просить відмовити в задоволенні позову позивача до нього, оскільки, він не проживає за місцем реєстрації з серпня 2011 року, тому він не користується комунальними послугами в тому числі опаленням, за його усною домовленістю з ОСОБА_1 вона взяла на себе обовязок по сплаті комунальних платежів, так як вона впустила без його згоди проживати в квартиру свою подругу. Тому він вважає, що не повинен оплачували послуги на утримання та опалення квартири. Що стосується стягнення з нього на користь позивача витрат на проведення ремонтних робіт, то він згоди як співвласник житла, на проведення ремонтних робіт не давав, договір на їх проведення не укладав. Тому вважає, що позивач самовільно на свій ризик вирішила провести ремонтні роботи не погодивши їх з ним і не отримавши його згоди. Тому позивача порушила його право як співвласника і він не зобовязаний відшкодовувати її подібного роду витрати.

04.12.2018 року до суду надійшов відзив від відповідача ОСОБА_3, відповідно до якого остання просить відмовити в задоволенні позовним вимог позивача, оскільки вони є необґрунтованими та недоведеними. Так, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 140192401 від 04.10.2018 року квартира АДРЕСА_2 на праві приватної власності належить ОСОБА_6. Тому, на даний час ні вона ОСОБА_3, ні позивач - ОСОБА_1, ні ОСОБА_5, не є власниками вказаної квартири. Що стосується стягнення витрати на ремонт квартир та оплату комунальних послуг, то позивач жодного разу не повідомила її про необхідність вчинення дій щодо ремонту квартири та не погоджувала з нею ці дії, а тому такі дії є самочинними. Тому, вона вважає, усі витрати понесені позивачкою на ремонт спільного майна, здійсненні нею з власної ініціативи, а тому відшкодуванню не підлягають. Також, будь-яких дій щодо узгодження порядку утримання спільного майна в той час як квартира перебувала у власності позивачки та відповідачів не вчинялось. А тому співвласники не досягли згоди щодо порядку утримання майна.

18.12.2018 року ухвалою суду в якості третьої особи. яка не заявляє самостійних вимог залучено ОСОБА_6.

03.01.2019 року до суду надійшли пояснення третьої особи ОСОБА_6, відповідно до яких, остання просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки позивач не довела суду, що саме вона здійснювала оплату комунальних послуг, а також відсутні докази, що саме будівельні матеріали, які купувала позивач були використанні для ремонту квартири, відсутні докази проведення ремонту.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник за угодою адвокат ОСОБА_7 просили задовольнити позовні вимоги з підстав викладених в позові.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 просила в задоволенні позову відмовити в повному обсязі з підстав викладених у відзиві.

В судове засідання відповідача ОСОБА_5 не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, при цьому у відповідності до відзиву просив в задоволенні позову відмовити.

В судове засідання третя особа ОСОБА_6 не зявилася, надала до суду клопотання, відповідно до якого просила розгляд справи проводити без її участі, відповідно до пояснення просила в задоволенні позову відмовити.

Свідок ОСОБА_8, знайома позивача , в судовому засіданні показала , що позивача знає близько 10 років, як і її сина ОСОБА_5, а ОСОБА_1 мати позивача, з 2014 року. ОСОБА_1 проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2 близько 10 років. Квартира давно не ремонтувалася, необхідно було міняти стояк з водопостачання, робити ремонт в туалеті, ванній. Позивач в 2016 році почала робити ремонт самостійно за свій кошт і на потребу цього позичала в 2016 році в неї гроші в сумі близько 5 тисяч гривень, які повернула через рік. Позивач разом з сусідами міняли стояк , потім позивач купила унітаз і міняла його, міняла лінолеум в квартирі , вікна міняла на пластикові. ОСОБА_3 була не проти ремонту , так як вона бачила останню в цій квартирі на початку ремонту коли міняли в квартирі вікна і вона не висловлювала своїх претензій з цього приводу і ніякого конфлікту не було. Також вона разом з позивачем вибирали нову газову плиту на кухню замість старої. Також позивач сплачувала комунальні послуги за квартиру так як бачила як позивач часто користувалася карткою. Спеціаліст на підтвердження того, що квартира потребувала ремонту та необхідність заміни труб каналізації, заміни унітазу , тощо, позивачем не викликався.

Суд, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо дослідивши всі наявні докази у справі, зясувавши всі обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, вислухавши позивача та її представника, представника відповідача приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3, ОСОБА_5 Олексійович та ОСОБА_1 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 (Щорса) в м. Кременчук, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло видане згідно з розпорядженням Управління житлово-комунального господарства адміністрації Кременчуцької міської ради № 1134/2 від 28.06.1993 р.

Відповідно до довідки від 10.10.2016 р. виданої ТОВ «Добробит» всі співвласники зареєстровані за вищезазначеною адресою.

Відповідачі ОСОБА_3 з 2007 року та ОСОБА_5 з 2011 року та по теперішній час не проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 б. 37, кв. 84, що підтвердь копією акту про не проживання № б/н від 28.09.2015 року.

Також, судом встановлено, що відповідно до рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 22.01.1998 року, яке набрало законної сили 02.02.1998 року, за ОСОБА_9 визнано право власності на квартиру АДРЕСА_3 та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за належну їй з дитиною ОСОБА_5 2/3 частини квартири АДРЕСА_4 8800 грн. до 31 грудня 2000 року.

Своїм правом на реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_4 відповідач ОСОБА_3 скористалась 11.09.2018 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 139014403 від 25.09.2018 року.

Також, під час розгляду справи власником даної квартири стала ОСОБА_6 на підставі договору дарування, серія та номер: 1998, виданий 04.10.2018 року, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 140192401 від 04.10.2018 року.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Отже, до 11.09.2018 року квартира № 84 по вул. Європейська (Щорса) № 37 м. Кременчука перебула в спільній сумісній власності ОСОБА_3, ОСОБА_5 Олексійовича та ОСОБА_1.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що за період з квітня 2015 року та по теперішній час в квартирі було проведено ремонтні роботи, на які були здійснені витрати, а саме: придбано та встановлено плиту комбіновану вартістю 5699,90 грн., унітаз Компакт Коралл Нью вартістю 1199,04 грн.; лінолеум Таркет 9,45 кв. м. вартістю 2 315,25 грн., фурнітуру для водопостачання вартістю 470 грн., пластикові вікна вартістю 11 000 грн., що підтверджується відповідними копіями чеків та накладних. Загальна вартість витрат на ремонт складає 20 684.19 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Таким чином, зі змісту цієї статті випливає, що дії співвласників щодо управління, утримання, збереження спільного майна повинні бути взаємно узгодженими, як наслідок вчинення одним співвласників будь-яких дій щодо нерухомого майна без згоди іншого співвласника свідчитиме насамперед про порушення прав іншого співвласника, оскільки відсутнє волевиявлення останнього щодо вчинення певних дій одним із співвласників. Учасники спільної часткової власності повинні погоджувати одне з одним дії по володінню, користуванню і розпорядженню спільною річчю. Учасники спільної часткової власності використовують свої права по володінню, користуванню і розпорядженню спільним майном за спільною згодою. У разі розбіжностей щодо здійснення повноважень по володінню і користуванню спільним майном або непогодження із питаннями щодо здійснення повноважень у розпорядженні спільним майном, спір може бути вирішено судом.

По відношенню одне до одного співвласники зобов'язані погоджувати свою поведінку по володінню, користуванню і розпорядженню спільною річчю й у зв'язку з цим утримуватися від дій, що можуть перешкоджати реалізації іншими співвласниками їх повноважень. Обов'язки співвласників можуть бути як активні так і пасивні. Угода співвласників є двостороннім чи багатостороннім правочином, у якому визначається порядок і способи здійснення повноважень співвласниками. Для таких договорів законом не передбачена обов'язкова форма, тому вони можуть бути укладені як в усній, так і у письмовій, чи нотаріально посвідчуватися.

Отже, зі змісту цієї статті випливає, що дії співвласників щодо управління, утримання, збереження спільного майна повинні бути взаємоузгодженими, як наслідок вчинення одним співвласників будь-яких дій щодо нерухомого майна без згоди іншого співвласника свідчитиме насамперед про порушення прав іншого співвласника, оскільки відсутнє волевиявлення останнього щодо вчинення певних дій одним із співвласників.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що усі витрати, понесені позивачем на ремонт спільного майна, здійснені ним із власної ініціативи, отже, відшкодуванню не підлягають.

Також, на обґрунтування понесених витрат на опалення та утримання будинку позивачем надано відповідні оригіналам копії квитанцій: № 01 від 08.06.2015 р. оплата за травень 2015 р. утримання будинку - сплачено 61,84 грн.; № 82 від 12.05.2015 р. оплата за квітень 2015 р. опалення - сплачено 29,67 грн.; № 24 від 01.02.2016 р. оплата за грудень 2015 р. опалення - сплачено 406,03 грн.; № 40 від 02.10.2015 р. оплата за серпень 2015 р. утримання будинку - сплачено 61,84 грн.; № 60 від 16.08.2017 р. оплата за липень 2017 р. утримання будинку - сплачено 41,43 грн.; № 62 від 18.07.2017 р. оплата за червень 2017 р. утримання будинку - сплачено 53,38 грн.; № 87 від 18.02.2017 р. оплата за січень 2017 р. утримання будинку - сплачено 43,35 грн.; № 87 від 25.04.2017 р. оплата за лютий 2017 р. опалення - сплачено 87,76 грн.; № 32 від 16.01.2017 р. оплата за листопад 2016 р. опалення - сплачено 229,28 грн., утримання будинку - сплачено 3,39 грн.; № 67 від 17.12.2016 р. оплата за листопад 2016 р. опалення - сплачено 309,91 грн., утримання будинку - сплачено 3,39 грн.; № 07 від 19.11.2016 р. оплата за жовтень 2016 р. опалення - сплачено 313,61 грн., утримання будинку - сплачено 4,59 грн.; № 71 від 22.10.2016 р. оплата за березень 2016 р. утримання будинку - сплачено 12,85 грн.; № 76 від 17.09.2016 р. оплата за травень 2016 р. утримання будинку - сплачено 14,97 грн.; № 80 від 02.06.2016 р. оплата за травень 2016 р. утримання будинку - сплачено 13,18 грн.; № 73 від 17.08.2016 р. оплата за липень 2016 р. утримання будинку - сплачено 14,97 грн.; № 31 від 02.04.2016 р. оплата за березень 2016 р. опалення - сплачено 474,85 грн., утримання будинку - сплачено 61,84 грн.; № 78 від 02.03.2016 р. оплата за лютий 2016 р. утримання будинку - сплачено 33,97 грн.; № 91 від 07.06.2017 р. оплата за квітень 2017 р. опалення - сплачено 327,05 грн.; № 61 від 07.04.2017 р. оплата за утримання будинку: за грудень 2015 р. - 1,20 грн., за січень 2016 р. - 41,23 грн., за січень 2017 р. - 18,49 грн., лютий 2017 р. - 18,49 грн., березень 2017 р. - 61,48 грн.; № 30 від 07.04.2017 р. оплата за утримання будинку: за лютий 2017 р. - 43,35 грн.; № 61 від 10.05.2017 р. оплата за лютий 2017 р. опалення - сплачено 500 грн.; № 74 від 22.12.2017 р. оплата за листопад 2017 року опалення - сплачено 147,39 грн., утримання будинку - сплачено 0,67 грн.; № 04 від 01.02.2018 р. оплата за грудень 2017 року опалення - сплачено 341,83 грн., утримання будинку - сплачено 58,85 грн.; № 34 від 15/02/2018 р. оплата за січень 2018 року опалення - сплачено 326,88 грн., утримання будинку - сплачено 59,56 грн.; № 08 від 15.03.2018 р. оплата за лютий 2018 року опалення - сплачено 528,22 грн., утримання будинку - сплачено 59,56 грн.; № 89 від 18.04.2018 р. оплата за березень 2018 року опалення сплачено 199,55 грн., утримання будинку - сплачено 59,56 грн.

Відповідно до статті 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із положеннями статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов'язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Стаття 360 ЦК України передбачає зобов'язання співвласника, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності, брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном, тобто нести витрати, які є об'єктивно необхідними для підтримання спільного майна у належному стані. Якщо хтось із співвласників відмовиться брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Як вбачається з наданих копій квитанцій на оплату комунальних послуг, платником вказаних послуг вказана ОСОБА_3, що не може свідчити про сплату ОСОБА_1 комунальних послуг.

При цьому, будь-яких інших доказів на підтвердження сплати ОСОБА_1 комунальних послуг стороною не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч. ч. 1, 3 ст. 77 ЦПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 ЦПК .

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на сторони покладено обов'язок доведення обставин на які вони посилаються.

Отже, суд зазначає, що стороною позивача не доведено на підставі належних та допустимих доказів факту сплати ОСОБА_1 витрат за комунальні послуги. При цьому, факт наявності у позивача оригіналів частини квитанцій не є беззаперечним доказом факту оплати саме позивачем вказаних послуг.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення витрат на утримання та ремонт майна слід відмовити.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК україни, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, за відсутності клопотання зі сторони відповідачів щодо відшкодування судових витрат, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись, ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 322, 334, 355, 358, 360 ЦК України, суд -

ухвалив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, за участю третьої особи ОСОБА_6 про стягнення витрат на утримання та ремонт майна - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Суддя : В.І. Хіневич

Повний текст рішення складено 11.03.2019 року.