ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5771/19 Справа № 201/722/19 Суддя у 1-й інстанції - Федоріщев С. С. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

за участю секретаря - Синенка Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

Дніпровської міської ради,

на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 08 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер Олександра Михайлівна, про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер Олександра Михайлівна, про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності в порядку спадкування за законом (а.с. 1-2).

В обгрунтування своїх вимог позивач зазначила, що після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1 , яка належала померлій на підставі довідки 28 вересня 2002 року, виданої Житлово-будівельним кооперативом «Тракторист», про те, що згідно довідки, виданої 11 квітня 2004 року ОСОБА_3 у 1987 році сплатила внески за вказану кооперативну квартиру та стала її власником. Померла була членом ЖБК та вартість квартири була сплачена у повному обсязі, але юридично ОСОБА_3 дану квартиру не зареєструвала та не внесла дані про власність у відповідні державні реєстри. У зв`язку з цим оформити право на спадщину в позасудовому порядку в позивача відсутня можливість. Починаючи з 2011 року ОСОБА_3 дуже хворіла та потребувала стороннього догляду і допомоги, яку позивач надавала їй, тому як вони були близькими подругами. Починаючи з серпня 2011 року, позивач фактично проживала з ОСОБА_3 в належній їй квартирі за адресою: АДРЕСА_1 однією сім`єю та вела з нею спільне господарство до моменту її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . Через те, що вони з ОСОБА_3 були одного віку, а близьких рідних - чоловіка, дітей, сестер та братів вона не мала, між ними склалися дуже добрі та близькі стосунки, як між рідними людьми, фактично як між сестрами. Через спільність інтересів вони спілкувалися по тим питанням, які їм були цікаві, між собою називали друг друга «сестричками». Так як ОСОБА_3 з кінця 2011 року не виходила з дому, весь тягар по забезпеченню продуктами харчування та приготуванням їжі був на позивачеві, яка доглядала ОСОБА_3 , готувала їжу, прибирала квартиру, сплачувала комунальні платежі за квартиру. Після смерті ОСОБА_3 вона займалася її похованням за власні кошти. Факт проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 можуть підтвердити свідки, які будуть допитані в судовому засіданні, а також підтверджено відповідним актом, якій свідчить про факт проживання більш ніж п`ять років. Позивачу відомо, що померла мала у власності квартиру АДРЕСА_3 , яка належала їй на підставі договору купівлі-продажу, який був вчинений у простій письмовій формі в 2013 році та не був посвідчений нотаріально, через те, що продавець, який продав ОСОБА_3 дану квартиру повинен був оформити спадщину на дану нерухомість, після чого даний договір вони домовлялися посвідчити нотаріально. ОСОБА_3 з продавцем повністю розрахувалася, а він після отримання грошей виїхав за межі України та не повернувся. Так як ОСОБА_3 з ним повністю розрахувалася вона вважала дану квартиру своєю власністю. Через те що вартість даного нерухомого майна значно вище ніж вартість квартири, яка знаходиться на АДРЕСА_1 , вимоги про визнання права власності необхідно розглядати в Жовтневому районному суді.

Просила суд встановити факт її проживання та ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 , понад п`ять років до часу відкриття спадщини, визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на квартиру АДРЕСА_1 та на квартиру АДРЕСА_3 .

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 08 лютого 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково. Встановлено факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 , понад п`ять років до часу відкриття спадщини.

Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , на квартиру АДРЕСА_1 . У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено (а.с. 52-56).

В апеляційній скарзі Дніпровська міська рада, особа, яка не брала участі у справі, зазначаючи, що суд вирішив питання про її права, свободи та інтереси, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким в задоволенні позову відмовити (а.с. 73-76).

Позивач ОСОБА_1 та інші сторони по справі не скористались своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку про можливість задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду з подальшою відмовою у задоволенні позову з наступних підстав підстав.

Згідно з ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст.ст. 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає з огляду на таке.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що зазначені в позові позивачем обставини були підтверджені належними та допустимими доказами, які були долучені до позову, та оглянуті в судовому засіданні, копією спадкової справи, яка була заведена у встановленому порядку за заявою позивача після смерті ОСОБА_3 , а також показами свідка ОСОБА_4 , яка будучи допитаною в судовому засіданні підтвердила обставини, викладені позивачем в позові.

Колегія суддів не може у повній мірі погодиться з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 3), відкрилася спадщина, що складається з квартири АДРЕСА_1 , яка знаходиться у Житлово-будівельному кооперативі «Тракторист».

Згідно довідки від 11 квітня 2004 року ОСОБА_3 у 1987 році повністю сплатила внески за вказану кооперативну квартиру та стала її власником (а.с.43). Померла була членом ЖБК та вартість квартири була сплачена у повному обсязі. Але ОСОБА_3 дану квартиру не зареєструвала та не внесла дані про власність у відповідні державні реєстри.

Починаючи з 2011 року ОСОБА_3 дуже хворіла та потребувала стороннього догляду і допомоги, яку позивач й надавала їй, тому як вони були близькими подругами. Починаючи з серпня 2011 року, позивач фактично проживала з ОСОБА_3 в належній їй квартирі за адресою: АДРЕСА_1 однією сім`єю та вела з нею спільне господарство до моменту її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . Через те, що вони з ОСОБА_3 були одного віку, а близьких рідних - чоловіка, дітей, сестер та братів вона не мала, між ними склалися дуже добрі та близькі стосунки, як між рідними людьми, фактично як між сестрами. Через спільність інтересів вони спілкувалися по тим питанням, які їм були цікаві, між собою називали друг друга «сестричками». Так як ОСОБА_3 з кінця 2011 року не виходила з дому, весь тягар по забезпеченню продуктами харчування та приготуванням їжі був на позивачеві, яка доглядала ОСОБА_3 , готувала їжу, прибирала квартиру, сплачувала комунальні платежі за квартиру. Після смерті ОСОБА_3 вона займалася її похованням за власні кошти.

Позивач у позовній заяві зазначила, що їй відомо, що померла мала у власності квартиру АДРЕСА_3 , яка належала їй на підставі договору купівлі-продажу, який був вчинений у простій письмовій формі в 2013 році та не був посвідчений нотаріально, через те, що продавець, який продав ОСОБА_3 дану квартиру повинен був оформити спадщину на дану нерухомість, після чого даний договір вони домовлялися посвідчити нотаріально. ОСОБА_3 з продавцем повністю розрахувалася, а він після отримання грошей виїхав за межі України та не повернувся. Так як ОСОБА_3 з ним повністю розрахувалася вона вважала дану квартиру своєю власністю.

Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О.М. після смерті ОСОБА_3 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , було заведено спадкову справу № 7/2017, номер у Спадковому реєстрі 60467145 (а.с.37). Із заявами про прийняття спадщини після її смерті 03 травня 2017 року звернулася позивач, як особа, яка проживала з померлою однією сім`єю понад п`ять років, з якою вона була пов`язана спільним побутом (а.с.4), а також відповідач ОСОБА_2 , який подав тому ж нотаріусу заяву (а.с.35).

До спірних правовідносин підлягають застосуванню наступні норми права.

За змістом частин другої-четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Права члена сім`ї має одинока особа. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Пленум Верховного Суду України у пункті 21 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Враховуючи наведене, до спадкоємців четвертої черги можуть належати не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу і не перебували у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, а і інші особи, які не перебували зі спадкодавцем у безпосередніх родинних зв`язках.

Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, зокрема в разі відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, тобто винесення нотаріусом у встановленому Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 належного документу.

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У відповідності до ч. 1 ст. 78 ЦПК України Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. чення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно норм ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не надано до свого позову, під час розгляду позову у першій інстанції належних та допустимих доказів на обгрунтування факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю у розумінні положень частини другої ст. 3 СК України. Крім того, даний факт спростовується матеріалами справи (а.с. 64).

Також, позивачем не надано доказів порушення її прав, свобод чи інтересів, а саме: постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій, що є підставою для звернення до суду з даним позовом.

Крім того, колегія суддів не приймає до уваги в якості належного та допустимого доказу надану позивачем довідку № 86 від 28.09. 2016 року (а.с. 17), так як вона підписана ОСОБА_5 , однак в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження повноважень даної особи на підписання та видання такою довідки, а тому відомості зазначені в даній довідці ене можуть бути взяті до уваги, що суд першої інстанції не врахував. Крім того, відомості зазначені в даній довідці спростовуються матеріалами справи (а.с. 64).

Таким чином суд першої інстанції суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив всі обставини справи та надані позивачем докази та дійшов до помилкового висновку про часткове задоволення позовних вимог та невірного застосування норм матеріального права.

Крім того, колегія суддів наголошує на тому, що предметом розгляду зазначеної цивільної справи є визнання права власності на нерухоме майно, а саме: квартири АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_3 .

У відповідності до ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які підтверджують, що вартість квартири АДРЕСА_3 є вищою, ані ж вартість квартири АДРЕСА_1

Таким чином, судом першої інстанції було розглянуто справу з порушенням територіальної юрисдикції, що є порушенням норм процесуального права.

Також судом першої інстанції не враховано та з`ясовано родинний зв`язок відповідача по справі ОСОБА_2 та померлої ОСОБА_3 , який також звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Крім того, колегія суддів хоче зазначити, що відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частинатретя статті 46 цього Кодексу).

Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах про спадкування" № 7 від 30.05.2008 року суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особівідповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

У відповідності до ст. 1277 ЦК України У разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. У такому разі суд залучає до розгляду справи органи місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини та/або за місцезнаходженням нерухомого майна, що входить до складу спадщини. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 ЦПК України позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно.

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Право на заміну відповідача в судовому процесі закон надає виключно позивачу.

Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу, як співвідповідача. Після заміни відповідача або залучення до участі у справі співвідповідача справа за клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розглядається спочатку (ст. 51 ЦПК України).

Згідно ст. 16 ЦК України та ст. 13 ЦПК України кожна особа самостійно вибирає спосіб захисту в суді своїх прав і розпоряджається предметом спору на власний розсуд; суд розглядає цивільні справи за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частина 4 ст.10 ЦПК України зобов`язує суд сприяти: всебічному і повному з`ясуванню щодо обставин спору; роз`яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджати про вчинення або не вчинення процесуальних дій, здійсненню їх прав у випадках, що встановлені цим Кодексом.

Частина 5 ст. 12 ЦПК України передбачає, що суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Суд першої інстанції крім грубого порушень норм матеріального права, не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, не роз`яснив особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, не попередив про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, зокрема про необхідність залучення до участі у справі Дніпровської міської ради, допустивши таким чином порушення й норм процесуального права, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

У відповідності до ст. 141 ЦПК України, а також враховуючи, що апеляційна скарга Дніпровської міської ради задоволена в повному обсязі, колегія суддів приходить до висновку про необхідність стягнути з ОСОБА_1 на користь Дніпровсьткої міської ради судовий збір у розмірі 5 557 грн. 50 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради - задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 08 лютого 2019 року - скасувати.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Дніпровської міської ради судові витрати в сумі 5 557 грн. 50 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров