КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Мостової Г.І., Кирилюк Г.М.

Секретаря судового засідання Маличівській Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою Галдецької Юлії Василівни - представника Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10 липня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що за договором банківського вкладу вона є вкладником грошових коштів до банку ПАТ «Фінанси та Кредит». На підставі постанови Правління Національного банку України про віднесення ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» до категорії неплатоспроможних Фонд запровадив тимчасову адміністрацію і розпочав процедуру виведення ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» з ринку. 27 листопада 2015 року та 28 грудня 2015 року їй виплачено гарантовану суму вкладу в загальному розмірі 200 000,00 грн. Діючи у відповідності до вимог статті 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», вона 21 грудня 2015 року, за допомогою засобів поштового зв`язку, надіслала на адресу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» Чернявської О.С. письмову заяву про включення її до реєстру кредиторів банку із майновими вимогами про повернення їй грошової суми, що перевищує 200 000,00 грн. та відсотків, нарахованих під час керування тимчасової адміністрації за період з 17 вересня 2015 року по 17 грудня 2015 року, яку Уповноважена особа Фонду отримала 25 грудня 2015 року. 18 вересня 2018 року відповідач, у відповідь на її повторне звернення, в своєму листі повідомив, що кредиторські вимоги, які направлені поштою до 23 грудня 2015 року, а саме листи зі штампом відправлення до 23 грудня 2015 року, не вносяться до реєстру кредиторів як такі, що подані не в строки, встановлені частини 5 статті 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Посилаючись на протиправність дій Уповноваженої особи Фонду щодо не включення її вимог до реєстру акцептованих вимог кредиторів, позивачка просила визнати такі дій відповідача протиправними, зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» внести питання щодо розгляду її заяви із включенням до 4 черги реєстру акцептованих вимог кредиторів відповідно до дати отримання Фондом заяви, а також стягнути з відповідача на її користь компенсацію моральної шкоди в сумі 3 400,00 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 10 липня 2019 року позов ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди задоволено частково. Зобов`язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» включити ОСОБА_1 до реєстру акцептованих вимог кредиторів у четверту чергу кредиторів Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» за договором №32360/370-12 від 28 грудня 2012 року. В задоволенні іншої частини позовної заяви відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, представник відповідача подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі порушує питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині вирішених позовних вимог та ухвалення нового рішення, яким в задоволенні вимог ОСОБА_1 про включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів у четверту чергу кредиторів Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» за договором №32360/370-12 від 28.12.2012 відмовити, мотивуючи тим, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що висновок суду в частині задоволених вимог не відповідає фактичним обставинам справи. Судом першої інстанції не враховано, що позивача у встановлені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» строки з 23 грудня 2015 року по 21 січня 2016 року не скористалась своїм правом та не звернулась до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» з вимогою про включення її до реєстру кредиторів банку. З такою вимогою позивач звернулась ще до того, як було оголошено про початок прийняття кредиторських вимог, відправивши заяву поштою 21 грудня 2015 року, а тому в силу положень статті 49 Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» її вимога під час ліквідаційної процедури задоволенню не підлягає та вважаються погашеною.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити без задоволення апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», а рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10 липня 2019 року без змін, посилаючись на те, що судом першої інстанції ухвалено правосудне і законне рішення у цій справі.

У судовому засіданні представник відповідача Галдецька Ю . В. підтримала доводи апеляційної скарги. Позивач в судове засідання не з`явилась, про час і місце розгляду справи судом повідомлена у встановленому законом порядку. У поданій заяві до суду апеляційної інстанції позивач просила суд здійснювати розгляд справи без її участі. У відповідності до вимог статті 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у відсутності позивача ОСОБА_1

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 28 грудня 2012 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» було укладено договір банківського вкладу за №32360/370-12.

17 вересня 2015 року на підставі постанови Правління Національного банку України про віднесення ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» до категорії неплатоспроможних Фонд запровадив тимчасову адміністрацію і розпочав процедуру виведення ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» з ринку.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 17 грудня 2015 року №898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 18 грудня 2015 року № 230 «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит та делегування повноважень ліквідатора банку, на підставі якого розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» з 18 грудня 2015 року по 17 грудня 2017 року включно та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» заступника начальника відділу супроводження виведення неплатоспроможних банків з ринку департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Черняхівську Олену Степанівну на два роки з 18 грудня 2015 року по 17 грудня 2017 року включно.

Відомості про відкликання банківської ліцензії, початок процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку були опубліковані в газеті «Голос України» 23 грудня 2015 року за №242 (6246).

Кредиторські вимоги приймались уповноваженою особою Фонду на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» з 23 грудня 2015 року по 21 січня 2016 року.

Учасниками справи не заперечується, що позивачу, як вкладнику ПАТ «Фінанси та Кредит», 27 листопада 2015 року та 28 грудня 2015 року було виплачену гарантовану суму вкладу в загальному розмірі 200 000,00 грн. та позивачем (вкладником) подана вимога про отримання сум, які перевищують суму гарантованого відшкодування.

Листом від 09 вересня 2015 року за вих. № 2-071313/6434 уповноважена особа Фонду повідомила вкладника ОСОБА_1 ( позивача у справі) про те, що кредиторські вимоги, які направлені поштою до 23 грудня 2015 року, не вносяться до реєстру кредиторів як такі, що подані не в строки, встановлені частиною 5 статті 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (а.с. 9).

Ухвалюючи рішення у справі про задоволення позовних вимоги ОСОБА_1 в частині зобов`язання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» включити ОСОБА_1 до реєстру акцептованих вимог кредиторів у четверту чергу кредиторів Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» за договором №32360/370-12 від 28 грудня 2012 року, суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та доведеними.

В частині відмовлених позовних вимог ОСОБА_1 про визнання дій протиправними та стягнення моральної шкоди рішення суду першої інстанції учасниками справи не оскаржується.

Перевіряючи законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, так і в межах позовних вимог про включення позивача до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», судова колегія виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Предметом спору у цій справі є зобов`язання Фонду включити позивача в реєстр (список) кредиторів ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» на виплату вкладу, що перевищують встановлений законом граничний розмір гарантованого державою відшкодування за вкладом.

Правові, фінансові й організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати відшкодування за вкладами, а також регулює відносини між Фондом, банками, НБУ, визначає повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків установлює Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон N 4452-VI ).

Відповідно до пунктів 1 - 3 частини першої статті 48 Закону N 4452-VI Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює повноваження органів управління банку; приймає в управління майно (у тому числі кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу, виконує функції з управління та продає майно банку; складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку. Вимоги фізичних осіб - вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються. У разі призначення уповноваженої особи Фонду, якій делеговано Фондом повноваження щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, кредитори заявляють про свої вимоги до банку такій уповноваженій особі Фонду - частина п`ята статті 45 Закону N 4452-VI .

Вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує гарантовану суму відшкодування за вкладом, сплачену вкладнику Фондом, задовольняються у четвертій черзі (пункт 4 частина перша статті 52 Закону N 4452-VI ).

Будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку. Судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебіг ліквідаційної процедури (частина четверта статті 49 Закону N 4452-VI ).

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини справи свідчать про те, що кредиторські вимоги з відшкодування коштів депозитів, що перевищують суму гарантованого відшкодування, приймались уповноваженою особою Фонду на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» з 23 грудня 2015 року по 21 січня 2016 року. Позивач, яка є вкладником АТ «Банк «Фінанси та Кредит», 21 грудня 2015 року за допомогою засобів поштового зв`язку направила на ім`я уповноваженою особою Фонду на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» заяву про включення її до реєстру кредиторів банку із майновими вимогами про повернення їй грошової суми, що перевищує 200 000,00 грн. Вказана вимога надійшла уповноваженій особі Фонду на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» 25 грудня 2015 року, що підтверджується зворотнім повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 5,6).

Згідно з частиною першою статті 49 Закону Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Аналіз вказаної норми вказує на те, що положення Закону N 4452-VI передбачає початок перебігу строку для подання кредитором своїх вимоги до банку не з дня направлення кредитором заяви, а з дня надходження такої вимоги до банку, повноваження якого, з дня початку процедури ліквідації банку, здійснює безпосередньо Фонд гарантування вкладів фізичних осіб або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду.

Надаючи оцінку зібраним у справі доказам, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» N 4452-VI не передбачає заборони кредиторам направляти заяви про внесення до реєстру акцептованих вимог кредиторів раніше строку розміщення інформації про початок процедури ліквідації банку, а тому вимога ОСОБА_1 , яка надійшла до уповноваженої особи Фонду на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» 25 грудня 2015 року, подана кредитором в межах 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку АТ «Банк «Фінанси та Кредит» (газеті «Голос України» 23 грудня 2015 року за №242 (6246)).

Отже, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що позивач вчасно звернулася до банку із заявою про включення її до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «Банк «Фінанси та Кредит», при цьому уповноважена особа Фонду на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» була обізнана з кредиторськими вимогами позивача, однак безпідставно не прийняла в роботу та не внесла до реєстру кредиторів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про захист прав позивача шляхом зобов`язання уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» включити ОСОБА_1 до реєстру акцептованих вимог кредиторів у четверту чергу кредиторів Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» за договором №32360/370-12 від 28 грудня 2012 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для включення позивача до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «Банк «Фінанси, оскільки позбавлення позивача права претендувати на отримання решти банківського вкладу через невірне тлумачення відповідачем вимог Закону N 4452-VI стане для позивача надмірним тягарем і у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції не буде пропорційним меті, з якою цей строк у Законі України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» N 4452-VI був встановлений.

До того ж, як правильно зазначено судом першої інстанції, що неможливість вкладників забрати заощадження (депозит) з рахунків у банках через відсутність коштів, через передбачене законом замороження рахунків, або через нездатність національних органів вжити заходів з метою надання таким вкладникам можливості розпоряджатися їхніми заощадженнями Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розглядає як втручання в ефективне користування правом мирно володіти майном, що захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) або як незабезпечення користуванням цим правом (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "Alisic and Others v. Bosnia and Herzegovina, Croatia, Serbia, Slovenia and the former Yugoslav Republic of Macedonia" від 16 липня 2014 року, заява N 60642/08, § 102).

У практиці ЄСПЛ напрацьовані три критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно легітимну мету та чи є захід з втручання у вказане право пропорційним такій меті (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "Суханов та Ільченко проти України" ("Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine") від 26 червня 2014 року, заява N 68385/10 і 71378/10, § 53).

Принцип пропорційності полягає у встановленні судом справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право людини на майно, й інтересами особи, яка зазнає негативних наслідків від цього втручання. Пошук такого балансу не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості у кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між легітимною метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.

Необхідність досягнення такого балансу відображена у структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу покласти індивідуальний і надмірний тягар (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" ("East/West Alliance Limited" v. Ukraine") від 23 січня 2014 року, заява N 19336/04, § 168).

Тому, оцінюючи у кожній конкретній справі пропорційність обмежень прав конкретного суб`єкта на підставі тих обставин і фактів, що безпосередньо досліджені судом, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод цього суб`єкта, оскільки обмеження його прав не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для досягнення вказаної мети.

Фонд та його уповноважена особа наділені правом вносити зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів. Судом першої інстанції не встановлено обставин, що могли би свідчити про нехтування позивачем своїм правом на звернення стосовно включення вимог до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «Банк «Фінанси та Кредит», і таких обставин не встановлено судом апеляційної інстанції під час перегляду судового рішення першої інстанції, тому колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги відповідача про неможливість включення вимог позивача до реєстру акцептованих вимог під час ліквідаційної процедури банку та її погашення, у зв`язку з передчасним зверненням кредитора ОСОБА_1 з вимогою до банку відповідно до частини п`ятої статті 45 Закону N 4452-VI.

Інші доводи апеляційної скарги відповідача, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування судового рішень.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Відповідно до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом апеляційної скарги не відшкодовуються та покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Галдецької Юлії Василівни - представника Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. При оголошенні вступної та резолютивної частин судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 11 жовтня 2019 року.

Головуючий

Судді: