ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 року

м. Харків

справа № 635/7500/18

провадження № 22-ц/818/2648/19

Харківський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Овсяннікової А.І., Сащенка І.С.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

представник позивача: ОСОБА_2 ,

відповідач: ОСОБА_3 ,

представник відповідача: ОСОБА_4 ,

розглянув в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 25 лютого 2019 року в складі судді Савченка Д.М.,

встановив:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Позов мотивовано тим, що 26 грудня 2015 року між нею та відповідачем укладено шлюб. Після одруження позивач взяла собі прізвище свого чоловіка « ОСОБА_1 ». Від шлюбу у них народилася донька - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на даний час проживає разом з нею та повністю знаходиться на її утриманні. Вона займається її вихованням та піклуванням. Наразі відповідач лише формально виконує свої батьківські обов`язки, проживає окремо, утриманням та забезпеченням доньки не займається, фінансово не допомагає.

В зв`язку з цим просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку та будь-якого іншого доходу кожного місяця, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття.

02 листопада 2018 року відповідачем надано відзив на позовну заяву, який уточнено 13 грудня 2018 року, в якому він проти позову заперечує. Зазначав, що шлюбні відносини припинені за ініціативою позивача, яка чинить перешкоди у побаченні з донькою. Відповідач бажає та готовий брати участь у вихованні і матеріальному забезпеченні дитини, спілкуватись з нею, на підтвердження чого надав квитанції про перерахування коштів позивачу. Також просив суд врахувати, що він часто хворіє на респіраторні захворювання, не має у власності квартири за адресою: АДРЕСА_1 та припинив діяльність як фізична особа-підприємець, знаходиться на обліку по безробіттю. Просив провадження у справі закрити, оскільки він добровільно сплачує аліменти на користь позивача та не має наміру ухилятися від їх сплати в добровільному порядку.

22 грудня 2018 року позивачем подано заяву, в якій вона просила залишити без розгляду подані відзив на позовну заяву та уточнений відзив на позовну заяву.

10 січня 2019 року представником позивача надано до суду пояснення, з яких вбачається, що відповідач почав перераховувати кошти позивачу лише після звернення до суду, зазначає, що у позивача відсутня довіра до відповідача про систематичність переказів у подальшому. Крім того, видатки позивача на сплату комунальних послуг за квартиру, що є житлом для неї з дитиною, становлять 3900,17 грн., витрати на дитину за час окремого проживання позивача з відповідачем склали 38820,09 грн.

01 лютого 2019 року представник відповідача надав відповідь на пояснення представника позивача, в яких зазначив, що ОСОБА_1 в односторонньому порядку, без пояснення будь-яких причин зібрала з допомогою свого брата всі свої речі та речі доньки, після чого поїхала з дому та через деякий час стала постійно проживати за адресою: АДРЕСА_2 . Також повідомив, що позов надійшов до суду 17 жовтня 2018 року, а один із перших платежів по аліментам був здійснений відповідачем 07 жовтня 2018 року у розмірі 1500 гривень. Окрім цього, представник відповідача зазначає, що відповідач неодноразово брав участь у додаткових витратах на дитину та надав копії фіскальних чеків від 23.01.2019 року на суму 3180,44 грн. та 241,30 грн. Повідомив, що коли відповідачу стало відомо про госпіталізацію доньки, він невідкладно прибув до лікарні і сплатив вартість медичних послуг та благодійні внески за квитанцією № 391252.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовну заяву та просив її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав позицію відповідача, викладену у відзиві на позовну заяву, заперечував проти позову, провив суд закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору та добровільною сплатою відповідачем аліментів.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 25 лютого 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 17.10.2018 року та до досягнення дитиною повноліття.

Рішення в частині стягнення з ОСОБА_3 аліментів у межах суми виплати за один місяць підлягає виконанню негайно.

Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір у сумі 704 грн. 80 коп. в дохід держави.

Не погодившись із зазначеним рішенням, ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на незаконність та необґрунтованість, просить вказане рішення скасувати та закрити провадження у справі на підставі пункту 2 частини 1 статті 255 ЦПК України, поклавши на позивача судові витрати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції був проігнорований факт відсутності у даній справі предмету спору, що відповідно до пункту 2 частини 1 статті 255 ЦПК України є безумовною підставою для закриття провадження у справі.

Так, після того, як ОСОБА_3 зрозумів, що дружина дійсно має реальний намір на розірвання родинних зв`язків і не збирається повертатися з дитиною, відповідно, почав регулярно здійснювати грошові перекази (сплачувати аліменти) на ім`я ОСОБА_1 з метою матеріального забезпечення (утримання) спільної дитини.

Судом першої інстанції, не був взятий до уваги факт того, що позов ОСОБА_1 у цій справі надійшов до суду 17.10.2018 року, а один із перших платежів по аліментам був здійснений ОСОБА_3 ще 07.10.2018 у розмірі 1500 грн., на підтвердження чого Харківському районному суду Харківської області відповідачем була надана відповідна квитанція.

Крім того, незважаючи, що позивачем не було заявлено жодних позовних вимог, які б стосувалися участі батька дитини у додаткових витратах, відповідач неодноразово брав участь і продовжує брати участь у додаткових витратах на дитину, що підтверджується відповідними доказами, які містяться у матеріалах цивільної справи.

Окрім, вищенаведеного, підтвердженням безпідставності вимог позивача є листування між позивачем та відповідачем у соціальних мережах за період з 05.10.2018 року по 23.11.2018 року, роздруківка якого також була надана суду першої інстанції із відповіддю на пояснення позивача. Так, у вказаному листуванні ОСОБА_1 06.10.2018 року вперше передала (написала) відповідачу реквізити її банківської карти з метою оплати ОСОБА_3 аліментів на утримання ОСОБА_6 , після чого ОСОБА_3 на наступний день (07.10.2018) здійснив сплату аліментів на утримання спільної дитини.

Вказує також на те, що судом першої інстанції не наведено жодних мотивів, з яких він виходив при визначенні аліментів у розмірі ј від всіх видів доходів відповідача та не враховано матеріальний стан та часті хвороби відповідача, який внаслідок розірвання з ініціативи позивача нормальних сімейних відносин, був вимушений припинити свою діяльність та знятися з реєстрації як фізична особа підприємець, оскільки підприємницька діяльність не приносила прибутку. Така руйнівна для матеріального стану відповідача ситуація склалася через те, що відповідач і позивач разом готувались до ведення сімейного бізнесу - проекту «ПАН», в який ОСОБА_3 інвестував значний обсяг коштів та який було юридично оформлено на ім`я фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (оренду офісу, оргтехніки, виготовлення візиток). Проте, внаслідок того, що позивач разом із спільною дитиною покинула сім`ю, відповідач був повністю усунутий від цього бізнесу і не зміг отримувати жодного прибутку.

Зазначає також, що судом першої інстанції необґрунтовано були взяті до уваги чеки, надані стороною позивача, що нібито підтверджують витрати на дитину у розмірі 38 820,09 грн., оскільки у вказаних чеках, окрім товарів дитячого призначення, позивачем до «витрат на дитину, що здійснені протягом останнього часу» безпідставно включені витрати, спрямовані на задоволення виключно потреб ОСОБА_1 та /або третіх осіб.

06 травня 2019 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_1 на апеляційну скаргу, в якому вона просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення залишити без змін.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 369 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з`явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбу з 26 грудня 2015 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 26 грудня.2015 року.

Від шлюбу сторони мають дитину - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 13 січня 2018 року.

Як вказує у своїй позовній заяві позивач та не заперечується відповідачем дитина проживає разом з матір`ю - позивачкою ОСОБА_1 та знаходиться на її утриманні.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (частина 3 статті 181 СК України).

Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 перебуває на обліку як безробітній з 30 листопада 2018 року. ( а.с 60)

При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище відповідача.

Відповідач є працездатною особою та має можливість надавати матеріальну допомогу.

Посилання відповідача як на підставу для закриття провадження у справі у зв`язку з добровільним перерахуванням аліментів на користь позивача та відсутності предмету спору, обґрунтовано не прийняті судом першої інстанції і не приймаються колегією суддів, оскільки добровільне перерахування аліментів позивачу на утримання спільної дитини є належним виконанням обов`язку батьків щодо утримання дитини до досягнення нею повноліття, і не позбавляє права звернення одного з батьків, з яким проживає дитина, до суду для визначення розміру аліментів.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права,

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 25 лютого 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 18 червня 2019 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

І.С. Сащенко