Справа № 473/30/19 Суддя суду першої інстанції Лузан Л.В. Провадження № 22-ц/812/395/19 Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Прокопчук Л.М., Самчишиної Н.В.,

із секретарем судового засідання - Богуславською О.М.,

за участю: представника заявників - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 і ОСОБА_5 - ОСОБА_3 на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 08 січня 2019 року, постановлену суддею Лузан Л.В., в приміщені цього суду, про відмову у відкритті провадження за заявою ОСОБА_4 і ОСОБА_5, заінтересована особа: Очаківська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області, про встановлення факту прийняття спадщини, факту родинних відносин та факту належності правовстановлюючого документу,

В С Т А Н О В И В:

03 січня 2019 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду в порядку окремого провадження з заявою про встановлення наступних фактів:

- прийняття ОСОБА_4 та ОСОБА_5 спадщини, яка відкрилася після смерті їх баби - ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1

-родинних відносин, а саме, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5, являються рідними онуками ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1

-належності ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, державного акта на право приватної власності на землю, виданого 15 листопада 2001 року на підставі рішення Вознесенської сільської ради № 4 від 27 червня 2001 року (серія НОМЕР_1), в якому прізвище спадкодавця записано як «ОСОБА_6».

Доводи заяви обґрунтовували тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла їх бабуся (матір їхнього батька ОСОБА_7.) - ОСОБА_6, у зв'язку з чим 09 серпня 2018 року вони звернулися до нотаріуса з питання видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті бабки стосовно земельних ділянок, надавши завірену копію державного акта через втрату оригіналу, проте, їм було у цьому відмовлено та зазначено на невідповідність в написанні прізвища в державному акті - «ОСОБА_6» та у витязі з актового запису про смерть - «ОСОБА_6», а так само на аналогічну розбіжність в написанні прізвища померлої «ОСОБА_6» та в особистих документах - «ОСОБА_6». Заявницям було запропоновано звернутися до суду для встановлення факту прийняття спадщини, встановлення факту належності правовстановлюючого документу та факту родинних відносин.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 08 січня 2019 року у відкриті провадження у справі за заявою ОСОБА_4 і ОСОБА_5 було відмовлено на підставі ч. 4 ст. 315 ЦПК України у зв'язку з тим, що із вказаної заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

В апеляційній скарзі представник заявників ОСОБА_3, посилаючись на те, що оскаржувана ухвала постановлена судом з порушенням норм процесуального права, при неповному з'ясуванні обставин справи та недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просила суд скасувати ухвалу в частині відмови у відкритті провадження у справі за заявою про встановлення факту родинних відносин та факту прийняття спадщини, та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання щодо відкриття провадження у справі в цій частині.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що при вирішенні питання про відкриття провадження за матеріалами заяви ОСОБА_5 та ОСОБА_4, не можна погодитися з судом, що наявні перешкоди для відкриття провадження у справі для розгляду заяви в частині встановлення двох інших фактів - факту родинних відносин та факту прийняття спадщини. Оскільки жодного спору про право на час відкриття провадження у справі не вбачається, так само як і інших перешкод у відкритті провадження у справі. Оскільки дані факти повинні встановлюватися в порядку окремого провадження та іншого порядку їх встановлення не передбачено, відмова у відкритті провадження у справі в цій частині, щодо встановлення факту родинних відносин та факту прийняття спадщини, є незаконною та необґрунтованою.

Правом надати відзив на апеляційну скаргу заінтересована особа Очаківська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області у порядку передбаченому ст. 360 ЦПК України не скористалась.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника заявників, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

За правилами ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, a якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Спір про право пов'язаний виключно з порушенням або оспорюванням суб'єктивного права, тобто коли відсутнє порушення права, то не може бути також і спору про право цивільне. Звернення особи за судовим захистом у такому випадку зумовлюється неможливістю здійснити своє право через неможливість його довести відповідному органу (РАГСу, нотаріусу та ін.) або громадянам та на підставі її впевненості в існуванні права. Характерним для справ окремого провадження є положення, коли звернення особи до суду зумовлюється неможливістю здійснити своє право через недоведеність певної юридичної обставини, з існуванням якої закон надає особі відповідні права. Якщо у справі беруть участь заінтересовані особи, які позитивно ставляться до встановлення даного факту у суді, спір про право не може виникнути.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд обґрунтував це тим, що зі змісту заяви вбачається фактична відсутність державного акту, факт належності якого просять встановити заявники, а тому механізм захисту права повинен вирішуватися в позовному провадженні.

Відповідно до ст. 258 ЦПК України ухвала суду є одним з видів судового рішення.

За вимогами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права (ч. 2 ст. 263 ЦПК України).

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні ( ч. 5 ст. 263 ЦПК України).

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним та безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Між тим ухвала суду першої інстанції в частині її оскарження зазначеним вимогам закону не відповідає.

Як вбачається з вимог, з якими звернулися заявники, останні просили встановити факти: прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті їх баби - ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 родинних відносин, а саме, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5, являються рідними онуками ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 належності ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, державного акту на право приватної власності на землю.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції на стадії відкриття провадження у справі, дійшов висновку, що належність державного акту не можливо встановити при відсутності державного акту, а відтак дійшов висновку про наявність спору про право.

Такі висновки районного суду скаржниками не оскаржуються, а відтак в силу ст. 367 ЦПК України апеляційний судом не переглядаються.

Між тим, судом першої інстанції взагалі залишилася не обґрунтованою відмова у відкритті провадження стосовно двох інших вимог щодо встановлення факту прийняття спадщини та встановлення родинних відносин, що робить неможливим визначення правильності висновків суду з цього питання.

За змістом п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно п. 7 Постанови суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, наслідки, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника.

Зі змісту зазначених роз'яснень вбачається обов'язок суду при відмові особі у розгляді вимог в порядку окремого провадження у зв'язку з наявністю спору про право обґрунтувати такі підстави, з якими особа має право погодитися та в подальшому звернутися до суду з позовною заявою або не погодитися та оскаржувати таке судове рішення заперечуючи проти висновків, викладених у судовому рішенні.

Більш того, якщо вважати, що суд дійшов висновку, що вимоги про встановлення факту прийняття спадщини та факту родинних відносин у зв'язку з «фактичною відсутністю державного акту» також повинні розглядатися в позовному провадженні, то слід зауважити таке.

Суд на стадії відкриття провадження у справі не вправі робити висновки щодо оцінки зазначених у заяві юридичних фактів та висновків чи породжує цей факт безпосередньо юридичні наслідки, тобто чи залежить від них виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чи передбачено законодавством інший порядок їх встановлення; чи встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право, оскільки таких висновків можна дійти під час розгляду справи.

Отже, вчиняючи оскаржувану процесуальну дію, суд не звернув належної уваги на викладене, а тому дійшов передчасного висновку про наявність передбачених ч. 4 ст. 315 ЦПК України підстав для відмови у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в частині, що оскаржується.

Таким чином, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України оскаржувана ухвала в частині відмови у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_4 і ОСОБА_5 щодо вимог про встановлення факту родинних відносин та факту прийняття спадщини підлягає скасуванню та направленню справи в частині цих вимог для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 379, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 і ОСОБА_5 - ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 08 січня 2019 року в частині відмови у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_4 і ОСОБА_5 щодо вимог про встановлення факту родинних відносин та факту прийняття спадщини скасувати та направити справу в частині цих вимог для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту в порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Л.М. Прокопчук

Н.В. Самчишина

Повний текст постанови складено 01 березня 2019 року.