ПОСТАНОВА

Іменем України

13 березня 2019 року м. Кропивницький

справа № 401/1361/18

провадження № 22-ц/4809/639/19

Кропивницький апеляційний суд в складіколегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої судді Авраменко Т. М.

суддів Суровицької Л. В., Черненка В. В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Державне підприємство «Світловодський комбінат твердих сплавів та тугоплавких металів»

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 жовтня 2018 року у складі судді Іващенко В.М. у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Світловодський комбінат твердих сплавів та тугоплавких металів» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини заробітної плати,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Державного підприємства «Світловодський комбінат твердих сплавів та тугоплавких металів» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини заробітної плати.

Зазначала, що 20 лютого 2012 року вона була звільнена за ст.38 КЗпП України за власним бажанням з Державного підприємства «Світловодський комбінат твердих сплавів та тугоплавких металів». При звільненні їй була видана трудова книжка, однак не були проведені розрахунки. Вона неодноразово зверталась до відповідача з проханням виплатити належні їй кошти, однак їй було відмовлено. У серпні 2014 року вона звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача 4469 грн. 46 коп. боргу із заробітної плати та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду від 14 жовтня 2014 року стягнуто з відповідача на її користь 4469 грн. 46 коп. боргу із заробітної плати та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 20 лютого 2012 року по 14 жовтня 2014 року в сумі 72611 грн. 78 коп., всього 77081 грн. 24 коп.

Після цього неодноразово за її позовом про стягнення середнього заробітку та компенсації ухвалювалися судові рішення, однак на день подачі позову рішення судів не виконані, належні їй кошти не виплачені.

Просила стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 серпня 2017 року по 30 червня 2018 року в розмірі 25 080 грн. 08 коп. та компенсацію втрати частини заробітної плати в розмірі 109 683 грн. 96 коп., всього 134 764 грн. 04 коп.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 жовтня 2018 року позов задоволеного частково. Стягнуто з Державного підприємства «Світловодський комбінат твердих сплавів та тугоплавких металів» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 серпня 2017 року по 30 червня 2018 року в розмірі 25 080 грн. 08 коп. В задоволенні позовних вимог про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати відмовленоз тих підстав, що така компенсації нараховується та виплачується на час проведення виплат.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні компенсації втрати частини заробітної плати, ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати в розмірі 109 683 грн. 96 коп. Зазначає, що при ухваленні рішення судом було порушено норми матеріального та процесуального права. Судом було відмовлено у стягненні на її користь компенсації втрати частини заробітної плати в розмірі 109 683 грн. 96 коп. за період з 01 липня 2017 року по 30 червня 2018 року, мотивуючи тим, що рішеннями судів різних інстанції на її користь вже було стягнуто компенсацію втрати частини заробітку за період з лютого 2012 року по липень 2017 року, тоді як вона просила стягнути компенсацію за період з 01 липня 2017 року по 30 червня 2018 року.

Апеляційне провадження відкрито 15 лютого 2019 року, зазначено, що справа підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомленням учасників справи (а.с. 74). Ухвалою від 06 березня 2019 року призначено розгляд справи на 13 березня 2019 року (а.с.79).

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надійшов.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині вирішення позову про стягнення компенсації - скасуванню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову про стягнення компенсації заробітної плати, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки належна позивачу заробітна плата до цього часу не виплачена, то такі вимоги є передчасними, проте погодитися з таким висновком суду не можна,оскільки він зроблений судом з порушенням норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Позивач працювала у відповідача та наказом №16 від 20 лютого 2012 року була звільнена з посади за власним бажанням відповідно до ст.38 КЗпП .

У день звільнення з позивачем не було проведено повного розрахунку.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду від 14 жовтня 2014 року стягнуто з відповідача на її користь 4469 грн. 46 коп. боргу із заробітної плати та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 20 лютого 2012 року по 14 жовтня 2014 року в сумі 72611 грн. 78 коп., всього 77081 грн. 24 коп. (а.с.10-11).

Рішенням Світловодського міськрайонного суду від 25 липня 2016 року стягнуто з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15 жовтня 2014 року по 01 травня 2016 року в сумі 42716 грн. 80 коп. та компенсацію втрати частини заробітної плати в розмірі 40248 грн. 62 коп., всього 82965 грн. 42 коп. (а.с.12-13).

Рішенням Світловодського міськрайонного суду від 21 березня 2017 року стягнуто з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 травня 2016 року по 31 січня 2017 року в сумі 22780 грн. 15 коп. та компенсацію втрати частини заробітної плати в розмірі 60445 грн. 06 коп., всього 83225 грн. 21 коп. (а.с.14-15).

Рішенням Світловодського міськрайонного суду від 17 серпня 2017 року стягнуто з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 лютого 2017 року по 30 липня 2017 року в сумі 13669 грн. 84 коп., в позові про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати відмовлено.

За апеляційною скаргою ОСОБА_1 рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області скасовано рішення Світловодського міськрайонного суду від 17 серпня 2017 року в частині відмови в стягненні компенсації втрати частини заробітної плати та стягнуто з відповідача на її користь в зв'язку з невиплатою заборгованості із заробітної плати в сумі 4469 грн. 46 коп. компенсацію втрати частини заробітної плати в розмірі 308 грн. 40 коп. за період з 01 лютого 2017 року по липень 2017 року (а.с.16-17).

Згідно зі ст. 115 КЗпПУ та ст. 24 Закону України «Про оплату праці» роботодавець зобов'язаний виплачувати заробітну плату працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором (або нормативним актом роботодавця, погодженим з профспілкою), не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати регулюється ст. 34 Закону України «Про оплату праці», Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159.

Дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, незалежно від вини власника або уповноваженого ним органу (особи) та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Відповідно до цих нормативних актів підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов: 1) нарахування громадянину належних йому доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії); 2) порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); 3) затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців; 4) зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги і 5) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата).

Таким чином право на компенсацію частини доходів у громадянина пов'язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.

У пункті 4 Порядку прописано, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов'язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати.

Використане у статті 3 Закону та пункті 4 Порядку формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов'язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 19 грудня 2011 року у справі № 6-58цс11, у постанові від 11 липня 2017 року у справі №21-2003а16).

За таких обставин висновок суду, що позовні вимоги про стягнення компенсації заборгованої заробітної плати, яка ще не виплачена позивачу, є передчасними, не ґрунтується на законі.

Оскільки компенсація втрати частини заробітної плати рішенням апеляційного суду стягнута по 30 липня 2017 року, то стягненню в межах заявлених позовних вимог підлягає компенсація за період з серпня 2017 року по 30 червня 2018 року невиплаченої позивачу заборгованості із заробітної плати в сумі 4469 грн.64 коп.

Механізм розрахунку компенсації докладно описано у п. 4 Порядку №159. Наведемо розрахунок суми компенсації у вигляді формули: Ск = (Д н/в х Приріст Іі) : 100 , де: Ск - сума компенсації; Д н/в - дохід, не виплачений за відповідний період після утримання податків та обов'язкових платежів; Приріст Іі - приріст індексу інфляції у відсотках за період невиплати. Його визначають множенням місячних індексів інфляції за період невиплати доходу.

Від суми заборгованої заробітної плати 4469 грн. 64 коп. віднімаємо обов?язкові платежі: 4469,46 - 804,50 (ПДФО) - 67,04 (ВЗ) = 3597,92. Величина приросту індексу споживчих цін за цей період становить: 1.0200 (вересень 2017) х 1.0120 (жовтень 2017) х 1.0090 (листопад 2017) х 1.0100 (грудень 2017) х 1.0150 (січень 2018) х 1.0090 (лютий 2018) х 1.0110 (березень 2018) х 1.0080 (квітень 2018) х 1.0000 (травень 2018) х 1.0000 (ервень 2018) = 1.097898 > 9,8%.

Сума компенсації складає: 3597,92 х 9,8% = 352,60 грн.

Вимоги позивача щодо стягнення компенсації присуджених судом розміру середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини заробітку за попередні періоди не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 47, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно із ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку та не є заробітною платою визначеною як періодичний платіж і законодавством про працю строки його виплати не визначені, тому компенсація, передбачена ст.34 Закону України «Про оплату праці» на середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні не нараховується.

Правовий висновок про те, що затримка розрахунку при звільненні (яке тягне за собою компенсаційну виплату у вигляді середнього заробітку) не є частиною заробітної плативикладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №910/4518/16 (провадження №12-301гс18) з підтвердженням правової позиції Верховного Суду України від 30 листопада 2016 року у справі №6-1121цс16,

Так, у постанові ВП ВС вказано, що заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій). З норм чинного законодавства вбачається, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати) у розумінні ст.2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати, тому компенсації не підлягає.

Такі ж висновки викладені в постановах Касаційного цивільного суду: від 25 квітня 2018 справа №243/9232/17 (провадження №61-1128св18); від 04 квітня 2018 справа №428/8353/17 (провадження №61-7004св18); від 18 квітня 2018 справа №398/1244/15-ц (провадження №61-12068св18); від 23 травня 2018 справа №733/1962/16 (провадження №61-17865св18); від 30 травня 2018 справа №307/3251/16 (провадження №61-20219св18); 16 cічня 2019 року, справа № 401/1174/17 (провадження № 61-34602св18).

Також чинним законодавством не передбачено нарахування компенсації на вже присуджений судом розмір компенсації втрати частини заробітку за попередні періоди.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині відмови в стягненні компенсації підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення цього позову частково.

Ухвалення нового судового рішення в частині позовних вимог не впливає на розмір присудженого судом до сплати з відповідача судового збору.

Рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні не оскаржується.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376,381,382,384 ЦПК України суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 жовтня 2018 року в частині відмови в стягненні компенсації заробітної плати.

Позов ОСОБА_1 про стягнення компенсації задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Світловодський комбінат твердих сплавів і тугоплавких металів» (місце знаходження 27519, Кіровоградська область, Світловодський район, с. Павлівка, вул. Леніна, 2-А, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1)компенсацію втрати частини заробітної плати в зв'язку з порушенням строків її виплати за період з серпня 2017 року по червень 2018 року включно в сумі 352 грн. 60 коп., в стягненні інших сум компенсації відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 13 березня 2019 року.

Головуюча суддя Т. М. Авраменко

Судді: Л. В. Суровицька

В. В. Черненко