ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1543/19 Справа № 203/3141/17 Суддя у 1-й інстанції - Єдаменко С.В. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Свистунової О.В.

розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 13 червня 2018 року

по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2017 року до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії.

Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 13 червня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії задоволено частково.

Зобовязано ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 знести перегородку з дверима на площадці коридору загального користування біля квартири № 5 впритул до вхідних дверей квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 судовий збір 120 (Сто двадцять) грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 судовий збір 120 (Сто двадцять) грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 судовий збір 120 (Сто двадцять) грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 судовий збір 120 (Сто двадцять) грн. 00 коп.

В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, просять скасувати рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 13 червня 2018 року в частині зобов'язання ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 знести перегородку з дверима на площадці коридору загального користування біля квартири №5 впритул до вхідних дверей квартири АДРЕСА_2 та стягнення з: ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 судового збору 120грн.00коп., з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 судового збору 120грн.00коп., з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 судового збору 120грн.00коп., з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 судового збору 120грн.00коп., з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 судового збору 120грн.00коп. та ухвалити по справі у відповідній частині нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_4 про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії - відмовити.

У відзиві ОСОБА_5 на апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 13 червня 2018 року просить рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 13 червня 2018 року залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскільки вважає що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та справедливим.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що власниками квартири АДРЕСА_3, є ОСОБА_5 та ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 17 жовтня 2006 року № 5/193-16, зареєстрованому в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 14 грудня 2006 року та інформаційною довідкою № 99876735 від 10 жовтня 2017 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкту нерухомого майна (а.с. а.с. 19, 24-25).

Станом на 31 грудня 2012 року в інвентаризаційній справі за адресою АДРЕСА_4 містяться відомості про право власності за ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_9, ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності згідно свідоцтва про право власності на жило від 29 січня 1997 року, видного Житлово-експлуатаційною конторою тепловозоремонтного заводу, згідно розпорядження № 672, зареєстроване в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 241п за реєстровим № 46, що підтверджується листом КП «ДМБТІ» ДОР від 13 листопада 2017 року № 15611 (а.с.48).

21 квітня 2017 року було проведено візуальне обстеження технічного стану коридору загального користування першого поверхневого житлового будинку № 25а по вулиці Шмідта де було виявлено, що на площадці загального користування біля квартири № 6 власниками квартири № 5 встановлений дверний блок в притик до дверного блоку квартири № 6, про, що 21 квітня 2017 року начальником відділу ТЕК, заступником директора, майстром по огляду та ремонту житлового фонду було складено акт обстеження технічного стану коридору загального користування першого поверху житлового будинку № 25а по вул. Шмідта (а.с.17).

Робочою комісією КП «Жилсервіс-2» було обстежено сходову клітину 1-го поверху житлового будинку № 25-а по вул. Шмідта де розташовані квартири № 5 та № 6, в результаті обстеження було виявлено, що мешканцями квартири № 5 на площадці сходової клітини 1-го поверху встановлений дверний блок з відкриттям дверного полотна в сторону вхідних дверей квартири № 6, про що начальником дільниці та начальником відділу було складено акт від 13 лютого 2018 року про обстеження сходової клітини першого поверху житлового будинку № 25а по вул. Шмідта (а.с.97).

Статтею 41 Конституції України передбачено кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно із пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності цим Кодексом, положення ЦК застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Тому правила статті 376 ЦК про наслідки самочинного будівництва застосовуються і до об'єктів, побудованих до набрання чинності ЦК та Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідно до ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про основи містобудування», Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво обєкту нерухомості вимагає розробки і затвердження у встановленому порядку компетентними органами проекту його будівництва та отримання дозволів і узгоджень у відповідних органів та служб на здійснення будівельних робіт.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно інформації КП «Жилсервіс-2» ДОР на їх підприємстві відсутні звернення та дозвільні документи на установку дверного блоку біля квартири № 5 житлового будинку №25а по вул. Шмідта (а.с.96).

В архівній базі управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради відсутня інформація щодо реєстрації дозвільних документів на встановлення перегородок біля квартири № 5 та № 6 по вул. Шмідта в м. Дніпро, що підтверджується листом Управління державного архітектурного-будівельного контролю ДМР № 13-16/1 від 12 червня 2017 року та № В-5/1 від 05 лютого 2018 року (а.с. а.с. 18, 77).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_5, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що відповідачами не була доведена правомірність зведення вказаної вище прибудови та відсутні будь-які правові підстави для її збереження.

Твердження в апеляційній скарзі на сплив трирічного строку позовної давності є безпідставними, так як позовна давність до вимоги про усунення перешкод у здійсненні права користування своїм майном (негаторного позову) не може бути застосована, оскільки порушення права триває у часі.

Колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги, що встановлена впритул до квартири ОСОБА_5 капітальна перегородка з дверима, була побудована ще в 1991 році та згоду на її встановлення надано особисто позивачем, оскільки як вбачається з паспорту ОСОБА_5 (а.с.7), остання проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 лише з 14 квітня 1995 року.

У постанові Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572» вказано, що власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків мають право на переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, з дозволу власника будинку (квартири) та органу місцевого самоврядування, виданого в установленому порядку.

Згідно з частиною другою статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта про те, що вказана перегородка встановлена ще в 1991 році та ОСОБА_5 було надано заяву, в якій вона дає згоду та не заперечує проти встановлення перегородки, колегія суддів ставиться критично, оскільки у вказаній заяві йде річ про встановлення другої двері у межах товщини стіни, на якій розташовані перші вхідні двері до квартири, а не капітальної перегородки на ширину коридора загального користування всіма мешканцями та ще й впритул до квартири АДРЕСА_5 (а.с.74).

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Також власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Частина 4 ст. 319 ЦК України зазначає, що власність зобов'язує. За своєю сутністю вказане правило є однією з юридичних гарантій рівності умов здійснення власниками їх прав.

Відповідно до ч. 5 ст. 319 ЦК України власник не може використовувати право власності на шкоду правам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Отже, власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі, є розвитком, закріпленої у частині другій цієї ж статті вимоги до власника здійснювати її лише за допомогою дій, які не суперечать закону, при здійсненні прав та виконанні обов'язків додержуватися моральних засад суспільства тощо.

Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Абзацом 6 ч.1 ст. 1 Закону України про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку визначено, що до спільного майна багатоквартирного будинку відносяться приміщення загального користування (у тому числі несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не врахував згоду двох співвласників на встановлення самочинно побудованої перегородки з дверима не можуть бути прийнятті до уваги, оскільки не можна врахувати згоду двох співвласників в багатоквартирному будинку та при здійсненні самочинного будівництва необхідно оформити зміни в установленому порядку.

Відповідно до частини 2 ст. 10 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язанні брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки в майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Частиною 1 ст.5 Закону України Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку від 14 травня 2015 року №417-VIII спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку.

Крім того, будь-яких документів щодо законності встановлення впритул до квартири ОСОБА_5 капітальної перегородки з дверима, відповідачами до суду не надано.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 13 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

ОСОБА_10