Дата документу 26.02.2019 Справа № 321/1014/18
ЗапорізькИЙ Апеляційний суд
Є.У. № 321/1014/18 Головуючий у І-й інстанції: Кравченко Н.О.
Провадження № 22-ц/807/1030/19 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

секретар: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 29 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_4 про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_4 про відшкодування шкоди.

В обґрунтування позову зазначав, що 24 жовтня 2014 року, приблизно о 18 годині 20 хвилин на 360 км. автодороги Харків - Сімферополь відбулась дорожньо-транспортна пригода. Зазначена ДТП відбулось за участю водія ОСОБА_4, який здійснюючи рух на автомобілі ЗАЗ-ДЕУ, реєстраційний номер НОМЕР_1, скоїв наїзд на нього, як пішохода. В результаті ДТП ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження і проходив лікування, його витрати на лікування склали 13911,69 грн., а також йому була спричинена шкода, пов'язана з тимчасовою втратою працездатності в розмірі 1218 грн. Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_4, була застрахована у відповідача відповідно до договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ №3429299.

Посилаючись на зазначені обставини, просив суд просив стягнути на його користь на відшкодування майнової шкоди 15129, 69 коп. та на відшкодування моральної шкоди 756,48 гр.

Рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 29 листопада 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи просить рішення суду скасувати та ухвалити нове яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

За ст. 263 судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення не відповідає таким вимогам, ухвалене з суттєвими порушеннями матеріального та процесуального права.

Так, в порушення положень ст. 263, 265 ЦПК судом першої інстанції рішення суду місить обставини, які не відносяться до даної справи, висновки суду щодо деяких позовних вимог (відшкодування моральної шкоди) взагалі відсутні.

Крім зазначеного, судом першої інстанції неправильно застосовані положення матеріального закону, зокрема щодо наявності обставин непереборної сили, розподілу тягаря доведення тощо.

Судом першої інстанції було встановлено, що 24 жовтня 2014 року, приблизно о 18 годині 20 хвилин на 360 км. автодороги Харків - Сімферополь відбулась дорожньо-транспортна пригода.

Зазначена ДТП відбулось за участю водія ОСОБА_4, який здійснюючи рух на автомобілі ЗАЗ-ДЕУ, реєстраційний номер НОМЕР_1, скоїв наїзд на ОСОБА_3 Згідно матеріалів кримінального провадження № 0000551 за фактом ДТП на 360 км а/д Харків-Сімферополь, провадження закрите на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України 30.04.2015 року.

В результаті ДТП ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження і проходив лікування, його витрати на лікування склали 13911,69 грн., що підтверджується відповідними медичним документами і касовими чеками (а.с. 18-28).

Окрім того, ОСОБА_3 була спричинена шкода, пов'язана з тимчасовою втратою працездатності, яку він оцінює в 1218 грн.

Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_4 була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Українська охоронно-страхова компанія», відповідно до договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ №3429299.

Сторонами не оспорюється та обставина, що шкода позивачеві завдана внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, яке знаходилося у володінні водія ОСОБА_4.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції послався на положення ст. 1187 Цивільного кодексу України, за особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Зазначеною нормою, таким чином, передбачена презумпція вини особи, яка завдала шкоду та її відповідальність незалежно від вини, за виключенням лише обставин непереборної сили та умислу потерпілого.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду) лише якщо доведе, що шкоди завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Відсутність обвинувального вироку чи наявність постанови слідчого про відмову в порушенні кримінальної справи за ст. 286 КК не звільняє відповідача від обов'язку доказування своєї невинуватості.

Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл доказування та зобов'язує саме відповідача довести, що шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, було спричинено внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, тобто не з вини відповідача.

Разом із тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується і моральна шкода, у тому числі якщо в наявності - ушкодження здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (ч.2 ст.1167 ЦК).

Вважаючи що водій транспортного засобу, який скоїв наїзд на пішохода не є відповідальною особою, тому що знаходився в умовах непереборної сили (непереборною силою суд вважав те, що пішохід знаходився у темний час доби на дорозі та водій не мав технічної можливості запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_3Е.), суд першої інстанції звільнив від сплати відшкодування і відповідача - страховика, який застрахував цивільно-правову відповідальність водія.

Суд першої інстанції не врахував, що відносини, що виникають у результаті завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, традиційно виділяють як спеціальний делікт у зв'язку з особливостями механізму завдання шкоди, а також умовами виникнення обов'язку її відшкодувати.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володільця небезпечного об'єкта буде зобов'язано відшкодувати шкоду незалежно від вини цієї особи. Перед потерпілим несуть обов'язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об'єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Груба необережність потерпілого є підставою тільки для зменшення розміру відшкодування за рахунок володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки закон не передбачає, що ця обставина звільняє володільця від відповідальності.

Так, за ч.2 ст.1193 ЦК якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня його вини розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Щодо висновку суду про існування непереборної сили, яка нібито існувала для водія, то такий висновок взагалі суперечить обставинам справи та розумнію поняття непереборної сили.

Непереборною силою є дія надзвичайної ситуації техногенного, природного або екологічного характеру, але таких обставин встановлено судом не було, як і не було встановлено умислу пішохода на завдання собі тілесних ушкоджень.

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до положень частини першої статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Отже законом встановлено порядок відшкодування шкоди у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов'язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди.

Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов'язаним суб'єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку.

Обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Судом було встановлено, що позивач повідомив відповідача про настання страхового випадку та звернувся з відповідною заявою, в якій просив перерахувати суму страхового відшкодування.

Відмовляючи у виплаті страхового відшкодування, відповідач посилався на те, що страхувальник не повідомив відповідача про настання страхового випадку у відповідності до положень п. 33 .1.4. Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Стаття 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначає дії осіб у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати).

Згідно з п. 33.1, 33.1.4 цієї статті, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Відповідно до п. 37.1.3. ст. 37 Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

За обставинами даної справи, під час її розгляду відповідачем не доведена неможливість встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди. Про факт дорожньо-транспортної пригоди позивач повідомив страхову компанію, факт ДТП та завдання шкоди позивачеві наїздом на нього транспортного засобу, відповідальність водія якого була застрахована відповідачем, не викликає сумніву та підтверджені матеріалами кримінального провадження.

З огляду на ці обставини недотримання водієм, яким завдано шкоди позивачеві, процедури звернення до страховика є формальними порушенням, яке не тягне за собою відмову у відшкодуванні.

Заперечуючи проти розміру відшкодування, відповідач посилався на те, що позивачем не надано відповідних доказів.

Разом з тим, матеріали справи містять численні підтвердження факту неодноразового перебування позивача на лікуванні, оперативного втручання, фактів отримання позивачем в результаті ДТП тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, а надані позивачем товарні чеки на придбання медичних препаратів та супутніх товарів для здійснення операцій (шприци, перев'язочні матеріали та інші засоби для операції та післяопераційного догляду) узгоджуються з даними медичної документації за часом їх придбання та призначеннями лікаря, не викликають сумніву у достовірності та не спростовані відповідачем.

Також позивачем правильно зроблено розрахунок відшкодування за шкоду, пов'язану з тимчасовою втратою працездатності.

Вирішуючи питання про стягненням моральної шкоди, судова колегія враховує, що позов заявлено позивачем на суму 756, 48 гр., однак заявлений розмір відшкодування підлягає зменшенню до 300 гр. з огляду на те, що як матеріалами цивільної справи, так і матеріалами кримінального провадження встановлено грубу необережність позивача як пішохода, який у темний час доби знаходився на смузі руху автомобіля по ходу його руху, був одягнений у темному одязі без будь-яких світло відбиваючих засобів.

У відповідності до положень ст. 141 ЦПК стягненню з відповідача підлягає судовий збір в дохід держави за майновими та немайновими вимогами за розгляд справи судом першої та апеляційної інстанції (за майнові вимоги - відповідно 671,24 та 1006, 86 гр., немайнові - 279,51 та 419, 26) які разом складають 2 376, 87 гр.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 29 листопада 2018 року у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Українська охоронно страхова компанія» () місцезнаходження 03056, м. Київ, вул. Борщагівська, 145, на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2) на відшкодування майнової шкоди 15 129 гр. 69 коп (п'ятнадцять тисяч сто двадцять дев'ять гр. 69 коп.) та на відшкодування моральної шкоди 300 гр. ( триста гр. )

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Українська охоронно страхова компанія» ( ) місцезнаходження 03056, м. Київ, вул. Борщагівська, 145, судовий збір в дохід держави 2 376, 87 гр. (дві тисячі триста сімдесят шість гр. 87 коп.)

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 4 березня 2019 року

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков