Справа № 541/2481/17
Номер провадження 2/541/12/2019
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

01 жовтня 2019 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді - Городівського О.А.,

за участю секретаря судового засідання - Пащенко Є.М.,

відповідача ОСОБА_1

розглянувши в порядку загального провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

установив:

14 листопада 2017 року представник АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Миргородського міськрайонного суду з вищевказаною позовною заявою.

Позивач на підтвердження своїх позовних вимог вказав, що між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір б/н від 21.03.2013 року відповідно до якого Банк надав відповідачу кредит в сумі 8 000,00 грн.. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідно до договору відповідач зобов`язувався в порядку та на умовах визначених договором погашати заборгованість за кредитом, відсотками, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Позивач вказує на те, що відповідач своїх зобов`язань по договору належним чином не виконав, у зв`язку з чим, станом 02.10.2017 виникла заборгованість, в розмірі 16 712,44 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 5 194,78 грн., заборгованість по процентам - 5 578,89 грн., заборгованості за пенею - 4 666,75, штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 772,02 грн. Представник позивача прохав стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору та понесені позивачем судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 1600 грн.

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 20 листопада 2017 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 05 січня 2018 року постановлено продовжити розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с.47).

У встановлений судом строк, відповідачка подала відзив в якому заперечила проти позову. Вказала на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки позивачем не надано доказів звернення відповідача до Банку, саме з метою отримання кредиту. Підтвердила, що вона дійсно перебувала в договірних правовідносинах з позивачем, які виникли 21.03.2013 року. Метою укладення відповідного договору було отримання платіжної картки, на яку тогочасний роботодавець, а саме ПрАТ «УМТ+», здійснював виплату заробітної плати. Кредитний ліміт по даній картці не встановлювався. Невдовзі після оформлення картки, роботодавець припинив здійснювати виплати через ПАТ КБ «Приватбанк». Більше відповідачка дану картку не використовувала та при звільненні здала її до бухгалтерії підприємства. Звернула увагу суду на те, що позивач не надав жодних платіжних документів на підтвердження факту отримання відповідачкою коштів. Окрім того, наданий розрахунок не є обґрунтованим та зрозумілим.

У встановлений судом термін, позивач правом на наданні відповіді на відзив не скористався.

Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. В позовній заяві міститься клопотання представника позивача про розгляд справи за його відсутності (а.с.3).

Відповідач ОСОБА_1 , в судовому засіданні позовні вимоги заперечувала в повному обсязі, прохала суд відмовити в задоволені позову.

Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що у задоволенні позову необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з ст.ст.1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

На підтвердження факту укладення кредитного договору № б/н від 21.03.2013 року, позивачем було надано копію анкети-заяви від 21.03.2013 р. (а.с. 8).

Ухвалою суду від 05.01.2018 року у позивача було витребувано оригінал вказаного доказу (а.с.47). 03.04.2018 року його було надано до суду.

Очевидною є розбіжність даних доказів як за змістом так і за формою. Так, копія анкети-заяви, що долучена до позову, заповнена рукописним способом, де в графі тип бажаної картки внесено відмітку «Зарплатний пакет», а в графі, щодо розміру бажаного кредитного ліміту міститься відмітка «0». Натомість оригінал відповідної анкети-заяви від 21.03.2013, що був витребуваний у позивача, виконаний друкарським способом та не містить жодних відміток в полях, щодо типу бажаної картки та розміру бажаного кредитного ліміту.

При здійсненні оцінки копії анкети-заяви від 21.03.2013 р, що долучена до позовної заяви у сукупності з оригіналом анкети-заяви від 21.03.2013 р, що була витребувана, суд вважає, що дані докази не є достатніми, оскільки вони не дають змоги дійти однозначного висновку про те, що між позивачем та відповідачем дійсно виникли кредитні правовідносини.

Позивач не надав належних та допустимих доказів, що відповідач власним волевиявленням мав намір укласти саме кредитний договір. А з поданих доказів, не вбачається, що сторони погодили всі істотні умови, котрі визначені законом, для кредитного договору.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч.ч.1,6 ст. 81 ЦПК України , кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене, суд вважає що позовні вимоги не підлягають задоволенню в зв`язку з недоведеністю факту укладення між сторонами кредитного договору.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому, в зв`язку з відмовою у позові, витрати на сплату судового збору, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст.10, 11, 88, 213-215, 294 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Відмовити в повному обсязі у задоволенні позовної заяви Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 .

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Полтавського апеляційного суду через Миргородський міськрайонний суд Полтавської обалсті на протязі тридцяти днів з моменту проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 09 жовтня 2019 року.

Суддя О.А. Городівський