Єдиний унікальний номер 229/140/19 Номер провадждення 2/229/255/2019
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2019 року Дружківський міський суд Донецької області

в складі: головуючого - судді Гонтар А.Л.,

при секретарі Білик О. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Дружківка Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування Дружківської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням ,

в с т а н о в и в :

10.01.2019 року ОСОБА_1 звернулася до Дружківського міського суду Донецької області з позовом до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування Дружківської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням , свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що їй на праві власності належить квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. В даній квартирі крім неї також зареєстровано її чоловіка ОСОБА_2 та їх неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, 2003 року народження, ОСОБА_3, 2010 року народження. З 2014 року відповідач разом з дітьми у квартирі не мешкають, комунальні послуги не сплачує, господарством не займається. В квартирі не має їх речей, але добровільно знятись з реєстрації відповідач разом з дітьми не бажає. Просить усунути перешкоду в користуванні власністю, яка належить їй, визнавши ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3, такими, що втратили право на користування житловою площею в квартирі АДРЕСА_1.

15 січня 2019 року провадження по справі було відкрито та справу призначено до підготовчого засідання на 07 люте 2019 року (а.с.34-35).

Ухвалою Дружківського міського суду від 07 лютого 2019 року було закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду на 21 люте 2019 року (а.с. 53-54).

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явилася, надала клопотання про розгляд справи у її відсутність, за участю її представника за довіреністю ОСОБА_5 (а.с.18).

Пердставник позивача ОСОБА_5 в судове засідання не з"явилась, надала клопотання про розгляд справи у її відсутніть, в якому вказала, що не заперечує проти заочного розгляду справи. (а.с.67)

Представник позивача ОСОБА_6 в судове засідання не з"явилась, надала клопотання про розгляд справи у її відсутніть.

В матеріалах справи є заява ОСОБА_2, згідно якой він надає дозвіл на зняття його та його неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1, яка посвідчена приватним нотаріусом нотаріального округу м. Тюмені Тюменської області, Російської Федерації від 09.11.2018 року. (а.с.32)

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився , про час та місце розгляду справи його було повідомлено належним чином, судовою повісткою. Він надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. (а.с.63).

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Дружківської міської ради надала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, а також надала витяг із протоколу №2 засідання комісії з питань захисту прав дитини. (а.с.43-45)

З огляду на це, відповідно до вимог ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін, без фіксації судового процесу, на підставі наявних у справі доказів.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Статтями 15,16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно до ст.12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06 грудня 2013 року квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_1. (а.с.18).

Відповідач ОСОБА_2 є чоловіком позивача ОСОБА_1 (а.с.20)

ОСОБА_2 разом із неповнолітніми дітьми: ОСОБА_4., ОСОБА_3. зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1, що підтверджується копією домової книги (а.с.22-26).

Позивач просить визнати відповідача ОСОБА_2 разом із неповнолітніми дітьми: ОСОБА_4, ОСОБА_3. такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Відповідно до ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім'ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі його відсутності саме без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно.

Із зазначеного слід дійти висновку, що виникнення права членів сім'ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком (квартирою) та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку (квартири) права власності на цей будинок (квартиру), а відтак - припинення права власності особи на будинок (квартиру) припиняє право членів її сім'ї на користування цим будинком (квартирою).

З огляду на викладене, суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, за наявності двох умов: по-перше, непроживання у спірному житловому приміщенні на час звернення до суду понад один рік, по-друге, таке непроживання має бути без поважних причин.

З матеріалів справи встановлено, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований у спірной квартирі за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується копією домової книги, а також довідкою КП "Комсервіс" №2760 від 26.12.2018 року та відомостями виконкому №16/213/7/01 від 18.01.2019 року. (а.с.20,).

Відповідно до частини 3 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє членів сім'ї права користування займаним приміщенням.

Як вибачається із позовної заяви відповідач ОСОБА_2 разом із дітьми:ОСОБА_4, ОСОБА_3 з 2014 року не мешкають в квартирі, що підтверджується актом від 24.12.2018 року, складеним головою територіального комітету "В.Гаврилівка". (а.с.21)

Також, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 разом із неповнолітніми дітьми не є власниками квартири.

Відповідно до витягу із протоколу №2 засідання комісії з питань захисту прав дитини від 25.01.2019 року, комісія дала висновок, що у разі визнання неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 та малолітньої ОСОБА_3., ІНФОРМАЦІЯ_4, такими, що втратили право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1, їх майнові права не будуть порушені. (а.с.44)

Оскільки відповідач ОСОБА_2 разом із дітьми не мешкають в квартирі АДРЕСА_1, не сплачують комунальних платежів, не ведуть ніяких господарських робіт, не мають права власності на квартиру, позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 4,10,11,12,13,76,77,78,79,80,81,133,258,263,264,265,267,268 ЦПК України (в редакції 2017 року), на підставі ст.150,156 ЖК України, ст.232,383, 391,405 ЦК України, суд

в и р і ш и в :

позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2