Справа № 524/75/19
Провадження № 2-з/524/1/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2019 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі: Головуючого судді Андрієць Д.Д., за участю секретаря Коршак Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кременчуці заяву АТ "ОСОБА_1 АВАЛЬ" про забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Автозаводського районного суду м.Кременчука перебуває цивільна справа за позовом АТ "ОСОБА_1 АВАЛЬ" до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором №014/0049/82/81130 від 24.04.2007 в сумі 15 724, 62 дол.США.

Також позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на земельну ділянку, кадастровий номер :02:002:0224, розташовану за адресою: м.Кременчук, вул.Маршала Рокосовського, 59А, яка належить ОСОБА_2 в межах суми 15724,62 дол.США, що еквівалентно 438198,08 грн.

Заява мотивована тим, невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду про стягнення заборгованості.

Суд, дослідивши матеріали заяви, справи № 524/75/19, встановив наступне.

Відповідно до ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ст.150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обовязку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобовязання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

У відповідності до змісту п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд(суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Підставами для забезпечення позову є те, що невжиття судом заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Тобто дії суду із забезпечення позову обрання та застосування відповідних заходів забезпечення позову, спрямовуються на забезпечення можливості в подальшому реально виконати рішення суду та захистити права особи, яка звернулась до суду за захистом.

В ст.13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зазначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

В рішенні «Вінтман проти України», заява № 28403/05, п.110, від 23 жовтня 2014 року, остаточне 23/01/2015 Європейський суд з прав людини зазначив, що для того, щоб відповідати вимогам статті 13 Конвенції, засоби юридичного захисту повинні бути ефективними як на практиці, так і в теорії, зокрема органи державної влади держави-відповідача своїми діями або бездіяльністю не повинні невиправдано та необґрунтовано перешкоджати їхньому використанню (див. рішення від 18 грудня 1996 року у справі «Аксой проти Туреччини» (Aksoy v. Turkey), п. 95, Reports of Judgments and Decisions 1996-VI). Іншими словами, для того, щоб бути ефективним, засіб юридичного захисту має бути незалежним від будь-якої дискреційної дії державних органів влади і бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (див. рішення від 6 вересня 2005 року у справі «Гурепка проти України» (Gurepka v. Ukraine), заява № 61406/00, п. 59); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваного порушення чи забезпечити належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (див. рішення у справі «Кудла проти Польщі»(Kudіa v. Poland) [ВП], заява № 30210/96, п. 158, ECHR 2000?XI).

Таким чином, Держава Україна несе обов'язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Суд відзначає, що згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 21.06.2017 було внесено запис про державну реєстрацію права власності на обєкт нерухомості - земельну ділянку, кадастровий номер :02:002:0224(номер запису про право власності 21033933), відповідно до якого власником вказаної земельної ділянки є ОСОБА_5.

Отже, враховуючи те, що на час звернення позивача із заявою про забезпечення позову та час вирішення питання про забезпечення позову, земельна ділянка не належить відповідачу, однак приймаючи до уваги ціну позову, суд вважає за можливе частково задовольнити заяву АТ "ОСОБА_1 АВАЛЬ" та накласти арешт на невизначене майно відповідачів в межах розміру позовних вимог.

Керуючись ст.ст.151-154 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву АТ "ОСОБА_1 АВАЛЬ" про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на майно ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в межах розміру позовних вимог - 15724,62 дол.США, що еквівалентно 438198,08 грн.

Визначити:

- стягувачем - АТ "ОСОБА_1 АВАЛЬ", код ЄРДПОУ 14305909, юридична адреса: м.Кременчук, м.Київ, вулиця Лєскова, будинок 9.

-боржниками: ОСОБА_2, рнокпп НОМЕР_1, адреса реєстрації: АДРЕСА_1, ОСОБА_3, рнокпп НОМЕР_2, адреса реєстрації: АДРЕСА_1; ОСОБА_4, рнокпп НОМЕР_3, адреса реєстрації: АДРЕСА_1;

-Суть судового рішення накладення арешту на майно в межах розміру позовних вимог - 15724,62 дол.США, що еквівалентно 438198,08 грн;

-Строк предявлення три роки, до 11.03.2022.

Допустити негайне виконання ухвали.

Апеляційна скарга на ухвалу подається до Полтавського апеляційного суду протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Д.Д.Андрієць