ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2076/19 Справа № 183/3339/17 Суддя у 1-й інстанції - Сорока О.В. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

в с т а н о в и л а:

У липні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи його тим, що 27 січня 2016 року між ним та ОСОБА_2 виникла домовленість про те, що він надасть останньому у борг 10.000 доларів США на три місяці, тобто до 27 квітня 2017 року, зі сплатою відсотків у розмірі 500 доларів США на місяць.

Зазначав, що на підтвердження факту укладання договору позики ОСОБА_2 написав розписку про отримання від нього обумовлених грошових коштів.

Вказував, що строк на який він надав грошові кошти у борг сплинув, а ОСОБА_2 грошові кошти йому так і не повернув, уникаючи з ним спілкування.

Посилаючись на те, що такі дії ОСОБА_2 порушують його права, а тому просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на його користь борг за договором позики, з урахуванням відсотків, у розмірі 481.185 грн.

Заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені частково, стягнуто з ОСОБА_2 на його користь борг за договором позики у загальному розмірі 488.496 грн.20 коп. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції допустився грубих порушень норм процесуального права, розглянувши дану справу у його відсутність та не витребувавши документи, необхідні для проведення експертизи, а також не враховані норми матеріального права, зазначав, що в розписці не зазначено валюта якої держави була предметом домовленості сторін.

Правом на надання відзиву позивач не скористався.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 №11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних і справ про адміністративні правопорушення» строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов'язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Частиною 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобовязана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обовязки.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності належним чином сповіщеного апелянта ОСОБА_2 (а.с.160,161).

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Встановлено судом і підтверджується матеріалам справи, що 27 січня 2016 року між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір позики, оформлений у вигляді розписки.

За умовами якого ОСОБА_2 отримав у борг 10.000 доларів США строком на три місяці, зі сплатою відсотків у розмірі 500 доларів США на місяць за користування грошовими коштами (а.с.48).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 суд виходив з їх доведеності та обґрунтованості, взяв до уваги вимоги законодавства, які регулюють дані правовідносини, та умови укладеного сторонами договору в частині штрафних санкцій.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

Колегія суддів наголошує на тому, що між сторонами був укладений договір позики.

Факт укладання вказаного вище договору позики і факт отримання грошових коштів за ним підтверджується розпискою позичальника.

Відповідно до частини першої статті 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно із частинами першою, четвертою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України у разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідач взяв на себе зобовязання з своєчасного повернення суми позики та у разі порушення строків повернення взяв на себе зобовязання сплати обумовлені вказаним договором штрафні санкції і доводи апеляційної скарги цього не спростовують.

Верховний Суд України у постанові від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13 виклав правовий висновок, відповідно до якого за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Підстав відступити від цього правового висновку колегією суддів не встановлено.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами існують договірні правовідносини з позики, позичальником не виконані зобовязання перед позикодавцем, кошти, отримані у позику, не повернуті, а враховуючи встановлену статтею 204 ЦК України презумпцію правомірності правочину доводи апеляційної скарги стосовно необґрунтованості позовних вимог відхиляються.

Посилання апеляційної скарги на процесуальні порушення, які виразилися у розгляді справи за його відсутності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки дане порушення усунено саме шляхом перегляду справи в апеляційному порядку, та не призвело до неправильного вирішення спору, а оскаржуване судове рішення не може бути скасовано з одних лише формальних міркувань.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що судом першої інстанції допущені порушення норм процесуального права, які виразились в тому, що суд відмовився визнавати факт складання розписки саме відповідачем, не можуть бути прийняті до уваги.

Доводи стосовно того, що суд витребувавши справу з експертної установи перешкодив проведенню експертизи та складанню висновку є хибним, оскільки матеріали справи були повернуті до експертної установи, після їх витребування з метою розгляду заяви про забезпечення позову, для належного виконання ухвали про призначення експертизи (а.с.80).

Втім, ухвала про призначення експертизи залишена без виконання саме у звязку з ненаданням вільних та експериментальних зразків почерку та у звязку з не проведенням оплати відповідачем (а.с.81).

Клопотання про призначення судової експертизи до суду апеляційної інстанції відповідачем не надавалось.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що не визначено валюту грошового зобовязання є хибними, оскільки в розписці зазначено, що відповідачем отримано 10.000 доларів США.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

ОСОБА_4