ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 638/15016/14-ц

Провадження № 22-ц/818/1093/19

02 жовтня 2019 року

м.Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Овсяннікової А.І.

суддів - Коваленко І.П., Сащенко І.С.

за участю секретаря Чабан А.В.

учасники справи:

позивач Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк»

відповідач ОСОБА_1

третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Кривошеїна Ірина Миколаївна

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі його представника ОСОБА_2 на заочне рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 04 вересня 2018 року у складі судді Хайкіна В.М. по справі № 638/15016/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2014 року Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову з урахуванням уточнень зазначає, що 17 червня 2008 року між Банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №121Ф-ІК-400, згідно з яким останньому надано кредит в розмірі 188270 доларів США строком до 18 травня 2028 року.

В подальшому до кредитного договору укладалися додаткові угоди №5 від 06 червня 2013 року та №6 від 07 червня 2013 року, якими змінювались графіки повернення кредиту. Починаючи з лютого 2014 року ОСОБА_1 не виконуються зобов`язання по поверненню належних до сплати частин кредиту та відсотків за його використання.

Станом на 19 травня 2015 року розмір заборгованості за кредитним договором складає 4798559 гривень 34 копійки, з яких: 3694816,32 гривень - строкова заборгованість за кредитом; 122179,95 гривень - прострочена заборгованість за кредитом; 32196,89 гривень - пеня нарахована за прострочення виконання зобов`язання щодо сплати кредиту; 2683,07 гривень - 3% річних нараховані за прострочену заборгованість по кредиту; 2965,23 гривень - строкова заборгованість по процентам за користування кредитом; 689330,76 грн. прострочена заборгованість по процентам за користування кредитом; 157425,85 гривень - пеня за несвоєчасну сплату процентів; 13118,82 гривень - 3% річних нараховані за прострочену заборгованість по процентам; 38235,29 гривень - строкова заборгованість з комісії за користування кредитом; 38231,35 гривень - прострочена заборгованість з комісії за користування кредитом; 7375,81 гривень - пеня нарахована за прострочену заборгованість по комісії за користування кредитом; 689330,76 гривень - прострочена заборгованість по процентам за користування кредитом.

Просить стягнути заборгованість за кредитним договором в розмірі 4798559 грн. 34 коп. та судовий збір.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 04 вересня 2018 року позов ПАТ «ВТБ Банк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 4798559 грн. 34 коп. та судовий збір у розмірі 3654 грн.

Рішення мотивовано тим, що ОСОБА_1 належним чином умови договору не виконано, а тому заборгованість підлягає стягненню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Зазначає, що судом порушено норми процесуального права, оскільки під час ухвалення рішення враховано заяву про збільшення позовних вимог. Така заява не може бути подана після початку слухання справи по суті; також містить одночасно вимогу про зміну підстави й предмету позову, що не відповідає вимогам закону.

Надані Позивачем розрахунки та наведена в них сума заборгованості не відповідають умовам кредитного договору.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «ВТБ Банк» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Зміна предмету позову була обумовлена прийняттям Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», яким заборонено звертати стягнення на предмет іпотеки, яке є забезпеченням за кредитом в іноземній валюті.

За умовами зазначеного кредитного договору комісія за користування кредитом повинна була сплачуватися не разово, а щомісячно разом із сплатою процентів та кредиту, однак відповідачем не були виконані умови договору, які ним погоджені та прийняті.

Колегія суддів, вислухав суддю доповідача, пояснення з`явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи 17 червня 2008 року між ВАТ «ВТБ Банк»( правонаступником прав якого ПАТ «ВТБ Банк») та ОСОБА_1 , укладено кредитний договір №121Ф-ІК-400, згідно з яким відповідач отримав кредит в розмірі 188270 доларів США, з кінцевим терміном повернення 18 травня 2028 року.

Згідно умов кредитного договору ОСОБА_1 зобов`язався щомісячно, у встановленні договором строки, здійснювати повернення частин кредиту та відсотків за його використання.

06 червня 2013 року та 07 червня 2013 року між сторонами укладено додаткові угоди №5 та № 6, якими змінювались графіки повернення кредиту.

У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором станом на 19 травня 2015 року за ОСОБА_1 обліковується заборгованість у розмірі 4 798 559 гривень 34 копійки, з яких: 3694816,32 гривень - строкова заборгованість за кредитом; 122179,95 гривень - прострочена заборгованість за кредитом; 32196.89 гривень - пеня нарахована за прострочення виконання зобов`язання щодо спати кредиту; 2683.07 гривень - 3% річних нараховані за прострочену заборгованість по кредиту; 2965,23 гривень - строкова заборгованість по процентам за користування кредитом; 689330,76 грн. - прострочена заборгованість по процентам за користування кредитом; 157425,85 гривень - пеня за несвоєчасну сплату процентів; 13118,82 гривень - 3% річних нараховані за прострочену заборгованість по процентам; 38235,29 гривень - строкова заборгованість з комісії за користування кредитом; 38231,35 гривень - прострочена заборгованість з комісії за користування кредитом; 7375,81 гривень - пеня нарахована за прострочену заборгованість по комісії за користування кредитом; 689330.76 гривень - прострочена заборгованість по процентам за користування кредитом.

Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Згідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

На підставі частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що позивачем під час розгляду справи подавалась заява про збільшення предмету позову, якою позивачем одночасно змінено підстави та предмет позову.

За ст. 31, 37 ЦПК України 2004 року крім прав та обов`язків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред`явити зустрічний позов.

Аналогічні положення зазначені й у статті 55 ЦПК України.

За ст. 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу: позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження;

До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Виходячи з загальних положень ЦПК України підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача. Зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача.

Предмет позову - це матеріальний зміст позовних вимог позивача, який проявляється в матеріально-правовій заінтересованості - отримати певне матеріальне благо.

Підстава позову - обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, які об`єктивуються у поданих доказах.

Верховний Суд відзначив, що під підставами позову, які може змінити лише позивач, слід розуміти обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, а не самі по собі посилання позивача на певну норму закону, яку суд може замінити, якщо її дія не поширюється на дані правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що у вересні 2014 року ПАТ «ВТБ Банк» подано цей позов спочатку про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Згідно уточненого позову Банк просить стягнути заборгованість за цим кредитним договором, посилаючись на ті ж обставини , але без звернення стягнення на предмет іпотеки.

За таких обставини вважати, що ПАТ «ВТБ Банк» одночасно змінено предмет та підстави позову не можна.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_1 зазначає, що сума заборгованості, визначена відповідачем, не відповідає умовам кредитного договору.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідачем не надано доказів на спростування розрахунків Банку, свого розрахунку заборгованості не наведено.

За клопотанням ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції 24 квітня 2019 року по справі призначено судову економічну експертизу . Однак 01 серпня 2019 року справу повернуто без виконання до суду апеляційної інстанції у зв`язку з несплатою відповідачем вартості експертизи.

Отже вважати, що розрахунок заборгованості не відповідає умовам кредитного договору- не можна.

Посилання ОСОБА_1 щодо безпідставності стягнення заборгованості за обслуговування кредиту, то суд виходить з наступного.

ЦК України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст. ст. 642 - 643 ЦК України.

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст. ст. 6, 627, ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Згідно п. 4.28 Договору про внесення змін №5 до Кредитного договору №121Ф-ІК-400 прострочена комісійна винагорода за обслуговування кредиту приєднується до суми строкової комісійної винагороди за обслуговування кредиту.

Отже, сторони передбачали наявність таких платежів, а тому включення комісійної винагороди за обслуговування кредиту до загальної заборгованості за кредитом відповідає вимогам закону та умовам укладеного договору.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку щодо стягнення заборгованності за кредитним договором.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують. Рішення ухвалено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі його представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 04 вересня 2018 року залишити без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 жовтня 2019 року.

Головуючий А.І. Овсяннікова

Судді: І.П. Коваленко

І.С. Сащенко