Постанова

Іменем України

13 березня 2019 року

м. Київ

справа № 757/46010/15-ц

провадження № 61-5609св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Банк національний кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Банк національний кредит»,

представники позивача: МакаренкоСергій Валерійович, Халілов Осман Шевкетович, Недотоп Микола Миколайович, Шлапак Ігор Сергійович, Макаренко Сергій Валерійович,

відповідач - ОСОБА_7,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк національний кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Банк національний кредит» на заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 квітня 2016 року в складі судді Москаленко К. О. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 20 жовтня 2016 року в складі колегії суддів: Білич І. М.,

Шахової О. В., Поліщук Н. В.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2015 року публічне акціонерне товариство «Банк національний кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Банк національний кредит» (далі - ПАТ «Банк національний кредит») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_7 про зобов'язання вчинити дії.

Позовна заява мотивована тим, що 17 червня 2014 року між банком та ОСОБА_7 укладено договір банківського вкладу «Авансовий» № 77458-ДР-03, відповідно до умов якого банк прийняв від відповідача грошові кошти у розмірі 150 000,00 доларів США, строком на 12 місяців + день (366 днів), з нарахованою процентною ставкою 9,4 % річних. Відповідно до умов договору, у разі його розірвання з ініціативи вкладника, проценти нараховуються за ставкою у розмірі 2 % річних для національної валюти та 1,0 % річних для іноземних валют. 25 травня 2015 року відповідач звернувся до банку із заявою про дострокове розірвання депозитного договору, цього ж дня між банком та ОСОБА_7 було укладено договір про внесення змін до депозитного договору, відповідно до умов якого банк прийняв на себе зобов'язання сплатити відповідачу суму нарахованих процентів без застосування перерахунку нарахованих процентів за зниженою відсотковою ставкою. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Банк національний кредит» було проведено перевірку договору про внесення змін до депозитного договору та виявлено, що указаний договір є нікчемним з підстав, визначених пунктом 1 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». У зв'язку із незастосуванням перерахунку нарахованих процентів за зниженою відсотковою ставкою відповідач отримав від банку необґрунтовану виплату грошових коштів у розмірі 13 038,56 доларів США.

Посилаючись на указане, позивач просив застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину шляхом зобов'язання відповідача повернути позивачу грошові кошти у розмірі 13 038,56 доларів США, одержані за договором про внесення змін від 25 травня 2015 року до договору від 17 червня 2014 року

№ 77458-ДР-03.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 19 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20 жовтня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що оспорюваний договір укладений у відповідності до вимог статті 203 ЦК України, а тому підстав згідно з пунктом 1 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вважати цей договір нікчемним немає.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У листопаді 2016 рокуПАТ «Банк національний кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації

ПАТ «Банк національний кредит» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій невірно застосували положення пункту 1 частини третьої статті 38 закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», згідно з яким правочини (у тому числі договори) укладені між сторонами у справі неплатоспроможного банку є нікчемними.

Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

У квітні 2017 року ОСОБА_7 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в якому зазначив, що судові рішення є законними і обґрунтованими.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2016 року відкрито провадження у справі та витребувано матеріали цивільної справи № 757/46010/15-ц із Печерського районного суду м. Києва.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційне провадження у справі № 757/46010/15-ц передано до Касаційного цивільного суду.

Ухвалою Верховного Суду від 19 березня 2018 року дану цивільну справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом установлено, що 17 червня 2014 року між ПАТ «Банк національний кредит» та ОСОБА_7 укладено договір банківського вкладу «Авансовий»

№ 77458-ДР-03, строком на 12 місяців +1 день (366 днів) у іноземній валюті - долар США, відповідно до умов якого ОСОБА_7 вніс на депозитний рахунок, відкритий на його ім'я, кошти у розмірі 150 000,00 доларів США.

Відповідно до пункту 2.3 указаного договору банк сплачує вкладнику процентну ставку за користування депозитом у розмірі 9,4 % річних у строк до 30 червня

2014 року.

Пунктом 3.7 указаного договору передбачено, що у випадку розірвання цього договору з ініціативи вкладника, проценти нараховуються та сплачуються за ставкою у розмірі 2,0 % річних для національної валюти та 1,0 % річних для іноземних валют.

25 травня 2015 року ОСОБА_7 звернувся до позивача із заявою про дострокове розірвання договору банківського вкладу «Авансовий» від 17 червня 2014 року

№ 77458-ДР-03.

25 травня 2015 року між тими ж сторонами було укладено договір про внесення змін до договору банківського вкладу «Авансовий» №77458-ДР-03, відповідно до умов якого до пункту 3.7 договору внесено зміни у наступній редакції: «У випадку розірвання цього договору з ініціативи вкладника проценти нараховуються та сплачуються за ставкою, зазначеною у пункті 2.3 цього договору. При цьому різниця між раніше сплаченими вкладнику процентами та сумою процентів, перерахованих за фактичний строк розміщення коштів, при поверненні депозиту утримується банком із суми депозиту, яка повертається вкладнику».

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 05 червня 2015 року № 358 «Про віднесення ПАТ «Банк національний кредит» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05 червня 2015 року № 114 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк національний кредит», згідно з яким з 08 червня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк національний кредит».

Згідно з рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб» «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк національний кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку» від 28 серпня 2015 року розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк національний кредит» та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення ліквідації ПАТ «Банк національний кредит» Паламарчука В. В.

Також, установлено, що проведеною уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Банк національний кредит» перевіркою договору про внесення змін від 25 травня

2015 року до договору банківського вкладу від 17 червня 2014 року

№ 77458-ДР-03 було виявлено, що вказаний правочин є нікчемним з підстав, визначених пунктом 1 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки у зв'язку із незастосуванням перерахунку процентів за зниженою відсотковою ставкою банк відмовився від власних майнових вимог, що потягло за собою необґрунтовану виплату вкладнику ОСОБА_7 грошових коштів у розмірі 13 038,56 доларів США.

03 грудня 2015 року уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Банк національний кредит» було направлено відповідачу повідомлення з пропозицією повернути отримані грошові кошти у розмірі 13 038,56 доларів США, яке ним не виконано.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Процедура виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини.

Згідно з пунктами 6, 16 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Ліквідацією банку є процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

У спорах, що пов'язані з діяльністю банку, у якому запроваджена тимчасова адміністрація та/або розпочата процедура ліквідації, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»є спеціальними і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Згідно з частиною першою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

За змістом статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні все, що вона одержала на виконання цього правочину, а у разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Відповідно до статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в редакції Закону на час існування спірних правовідносин, протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема, з тієї підстави, що банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог. Уповноважена особа Фонду протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави дійти висновку про те, що внесення змін до договору банківського вкладу, згідно з якими банк відмовляється від застосування зниженої процентної ставки при достроковій виплаті вкладу на вимогу вкладника, є відмовою банку від власних майнових вимог.

Правочин щодо незастосування банком перерахунку нарахованих процентів за зниженою процентною ставкою спричиняє необґрунтовану виплату грошових коштів, що відповідно до пункту 1 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» містить ознаки нікчемного правочину та є підставою для застосування наслідків, передбачених статтею 216 ЦК України.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року в справі № 6-881цс17.

Таким чином, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, встановивши, що зі збільшенням процентної ставки збільшилася сума, яку банк сплатив вкладнику, не врахував положення статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та дійшов помилкового висновку про відсутність у ПАТ «Банк Національний кредит» власних майнових вимог у правовідносинах, що виникли з договору банківського вкладу від 17 червня

2014 року № 77458-ДР-03 та договору від 25 травня 2015 року № б/н про внесення змін до нього.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Щодо судових витрат

Згідно із частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, з ОСОБА_7 на користь ПАТ «Банк національний кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації підлягає стягненню судовий збір за подання позову в суді першої інстанції у розмірі 1 378,00 грн, апеляційної скарги у розмірі 1 515,80 грн, касаційної скарги у розмірі 5 548,16 грн.

Керуючись частиною 13 статті 141, статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк національний кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Банк національний кредит» задовольнити.

Заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 20 жовтня 2016 року скасувати.

Позов публічного акціонерного товариства «Банк національний кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Банк національний кредит» до ОСОБА_7 про зобов'язання вчинити дії задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_7 повернути публічному акціонерному товариству «Банк національний кредит» грошові кошти у розмірі

13 038,56 доларів США, отримані за договором про внесення змін від 25 травня 2015 року № б/н до договору банківського вкладу «Авансовий» № 77458-ДР-03 строком на 12 місяців + 1 день (366 днів) у іноземній валюті - долар США з авансовою виплатою відсотків від 17 червня 2014 року.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь публічного акціонерного товариства «Банк національний кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації належний до сплати судовий збір за подання позову в суді першої інстанції у розмірі 1 378,00 грн, апеляційної скарги у розмірі 1 515,80 грн, касаційної скарги у розмірі 5 548,19 грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасовані або визнанні нечинними рішення, постанови та ухвали суду першої або апеляційної інстанції втрачають законну силу та у подальшому виконанню не підлягають.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.М. Коротун

В. П. Курило