Справа № 594/485/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2019 року

Борщівський районний суд Тернопільської області

у складі: головуючого Зушман Г.І.

з участю секретаря Кушнір Т.І.

представника відповідача - адвоката Когута О.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Борщеві цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк»), звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н, укладеним 16 лютого 2010 року між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем, посилаючись на те, що у відповідності до умов вищевказаного кредитного договору банк надав відповідачу кредит у розмірі 15000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, внаслідок чого має заборгованість за кредитним договором, яку позивач просить стягнути з відповідача в розмірі 38584,10 грн., з яких 17361,19 грн. заборгованість за тілом кредиту; 8666,19 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 9493,19 грн. нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 750,00 пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; штрафи: 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 1813,53 грн. штраф (процентна складова), а також понесені судові витрати.

Ухвалою суду від 08 травня 2019 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 31 травня 2019 року відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено провести в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

28 серпня 2019 року відповідач ОСОБА_1 подав відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. В обгрунтування відзиву вказав, що Умови та Правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» ним не підписувались. Цей документ також не містить дати його підписання представником позивача, Умови та Правила не були додатком до підписаної ним анкети-заяви, а тому ці Умови та Правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», а також Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не можна вважати складовими частинами укладеного між ним та позивачем кредитного договору. У його заяві від 16 лютого 2010 року процентна ставка взагалі не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просить у тому числі, крім тіла кредиту стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченим тілом кредиту а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту, однак обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 16 лютого 2010 року, послався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна 55 та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів позичальник та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання ним кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Окрім того, безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 16 лютого 2010 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Така позиція узгоджується із постановою Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. Також в позовній заяві не зазначено доказів, якими підтверджується розмір встановленого кредитного ліміту, який зазначений у описовій частині позовної заяви в сумі 15000,00 грн. На сьогоднішній день у нього є банківська картка № НОМЕР_1 , строк дії якої закінчився у вересні 2018 року. Інших карток, про які вказує позивач і строк дії яких відповідно до серпня 2019 року та до січня 2020 року він не отримував, не має їх і ними не користується. Із наданого розрахунку не вбачається, звідки взялась сума тіла кредиту 17 361,19 грн.

Представник позивача подав відповідь на відзив, в якому просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Вказав, що відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, у якій зазначено, що підписавши цю заяву, відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку www.privatbank.ua:https://client-bank.privatbank.ua. Тарифами банку, які разом з цією заявою складають договір банківського обслуговування. Окрім цього, зазначено що відповідачу було надано для ознайомлення Умови та правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується власним підписом в заяві про приєднання. Враховуючи вищевикладене, заява про приєднання до Умов та Правил з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку складають Договір про надання банківських послуг. Щодо ознайомлення позичальника з умовами кредитування, то з анкети-заяви від 16 лютого 2010 року вбачається, що ОСОБА_1 висловив згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки Універсальна та особистим підписом засвідчив, що згоден з тим, що ця заява, разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та Банком Договір про надання банківських послуг. Ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. З виписки з карткового рахунку, чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку Універсальна, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Оскільки, банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між банком і відповідачем було укладено договір, який ніким не оспорений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача. Щодо встановлення та зміни розміру кредитного ліміту, то в заяві - анкеті клієнта, зазначено початкову суму кредитного ліміту, однак, умовами договору визначено (п. 2.1.1.2.3.), що Банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт, у зв`язку з цим, обставини, на які відповідач посилається в своєму запереченні, не відповідають дійсності, а позовні вимоги банку підлягають задоволенні в повному обсязі. Зазначив, що «Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» містить власноручний підпис клієнта та дату підписання 16 лютого 2010 року. Кредитний договір укладений відповідно до норм чинного законодавства та є чинним. Відповідач не правомірно посилається на ЗУ Про захист прав споживачів, оскільки він не поширюється на спірні правовідносини. Підписавши Анкету-Заяву відповідач підтвердив, що він був ознайомлений з умовами кредитування та погодився з ними, що засвідчив власним підписом. Погашаючи заборгованість по кредиту відповідач прийняв умови договору та погодився з ними.

Щодо посилання відповідача на постанову ВП ВСУ 342/180/17-ц від 03.07.19, то розглядаючи справу №342/180/17 Верховним Судом звернуто увагу на відсутність доказів тотожності наданих банком разом із позовною заявою Умов та Правил надання банківських послуг із тими, що були чинними у момент підписання заяви позичальника. В судовій справі, що розглядається судом, позивачем надаються наказ про затвердження редакції Умов та правил надання банківських послуг, що додані до позовної заяви, що підтверджує надання до позовної заяви саме тієї редакції, що була чинна на момент підписання заяви позичальника; довідка щодо виданих кредитних карток відповідачу, що підтверджує строки дії кредитних карток та їх цільове призначення; виписка по рахунку, що підтверджує використання кредитного карткового рахунку відповідачем, погашення кредитного ліміту та сплату відсотків, тобто вчинення дій що підтверджують усвідомлення відповідачем обов`язків щодо повернення кредиту та внесення плати за його використання. Вказані документи підтверджують чинність редакції Умов та правил надання банківських послуг, що додані до позовної заяви, а також укладення саме кредитного договору та його подальше виконання, а не лише звернення відповідача до банку з метою подальшого укладення договору. Щодо перевипуску кредитних карт, то 16 лютого 2010 року ОСОБА_1 видано кредитну картку Універсальна № НОМЕР_2 зі строком дії до 12.2012 року, що підтверджується довідкою банку по виданим карткам, а також відміткою у відповідному полі анкети-заяви. В подальшому картка неодноразово перевипускалася. ОСОБА_1 згідно кредитного договору б/н від 16 лютого 2010 року отримав картки № НОМЕР_2 ,№ НОМЕР_3 ,№ НОМЕР_4 , № НОМЕР_1 , № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня 01.2020 року. Отримання та користування перевипущеними картками підтверджується випискою по рахунку в якій відображено, як знаття кредитних коштів, так і погашення. Сторони досягли згоди і уклали кредитний договір, в якому передбачили умови сплати пені та штрафу. Стосовно строку дії договору та кредитної картки, то відповідно по спірному договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов`язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Дія договору пролонгується кожні 12 місяців. Картковий рахунок діє до повного виконання, а строк дії картки зазначено на самій картці. Так, кредитний договір чинний, а заперечення відповідача нічим не обґрунтовані.

Відповідач у поданих до суду запереченнях вказав, що Умови та Правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» він не підписував і такий не містить дати його підписання представником позивача, Умови та Правила не були додатком до підписаної ним анкети-заяви, а тому ці Умови та Правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», а також Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не можна, вважати складовими частинами укладеного між ним та позивачем кредитного договору. У підписаній ним заяві від 16 лютого 2010 року процентна ставка взагалі не зазначена та відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. У відповіді на відзив позивач посилається на ряд судових рішень Верховного Суду, проте слід зауважити, що Велика Палата Верховного Суду у своєму рішенні від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц відступила від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше ухвалених судових рішеннях. На сьогоднішній день у нього є банківська картка № НОМЕР_1 , строк дії якої закінчився у вересні 2018 року. Інших карток, про які вказує позивач і строк дії яких відповідно до серпня 2019 року та до січня 2020 року він не отримував, не має їх і ними не користується та не користувався, доказів цьому позивач суду не надав.

Представник позивача в судове засідання не з`явився повторно. З урахуванням того, що від позивача разом з матеріалами позову поступила письмова заява, в якій він просив справу слухати за відсутності його представника, суд ухвалив провести судовий розгляд справи за відсутності представника позивача.

Представник відповідача у судовому засіданні позову не визнав та просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з підстав, наведених у відзиві на позов та письмових поясненнях, наданих на відповідь на відзив.

Дослідивши та оцінивши докази по справі суд встановив такі факти.

16 лютого 2010 року між позивачем та відповідачем на підставі заяви відповідача про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку разом з пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку укладено договір про надання банківських послуг.

Зазначене підтверджується доданою до матеріалів справи копією заяви відповідача від 16 лютого 2010 року.

Відповідно до умов кредитного договору, відповідач зобов`язався, в порядку та на умовах, що визначені договором, повертати кредит, виплачувати проценти та комісії за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах передбачених кредитним договором.

Згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» від 06 вересня 2019 року №30.1.0.0/2-20190414/501 відповідач ОСОБА_1 згідно кредитного договору б/н від 16 лютого 2010 року отримав картки № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_1 , № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня 01.2020 року.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, вказав, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір надання банківських послуг, що підтверджується підписом у його заяві.

Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

В силу вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ч. ч.1,2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до вимог ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

У силу вимог ч.ч.1,2ст.1056-1ЦК (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з вимогами ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Положеннями ч.ч.1, 2 ст.551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із вимогами ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приват Банку від 16 лютого 2010 року підписаній сторонами, процентна ставка не зазначена. Крім того, у ній відсутні і умови договору про встановлення відповідальності у вигляді сплати неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, просив стягнути заборгованість за тілом кредиту, простроченим тілом кредиту, пеню за прострочене зобов`язання, пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, за відповідачем рахується заборгованість за кредитним договором станом на 18 березня 2019 року у розмірі 38584,10 грн., з яких 17361,19 грн. заборгованість за тілом кредиту; 8666,19 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 9493,19 грн. нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 750,00 пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; штрафи: 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 1813,53 грн. штраф (процентна складова).

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, окрім наданого розрахунку заборгованості, посилався на Витяг з Тарифів банку та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємні частини спірного договору, однак Витягу з Тарифів банку до позову не додав та матеріали справи їх не містять.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, на які посилається позивач, розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету від 16 лютого 2010 року, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів).

Щодо довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду, на яку посилався представник позивача, як на доказ ознайомлення відповідача з умовами кредитування, та яка підписана відповідачем, то суд приходить до наступного. Так, додана до позовної заяви довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» не може бути належним доказом погодження процентної ставки та встановлення відповідальності за порушення зобов`язань за спірним договором, оскільки з її змісту неможливо встановити, що вона є складовою спірного договору, укладеного між сторонами 16 лютого 2010 року.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Позивачем не представлено суду доказів на підтвердження обізнаності відповідача про внесення змін до вищевказаного договору. А тому такий договір не може вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.

При цьому, згідно з вимогами ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 16 лютого 2010 року шляхом підписання заяви-анкети. А тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору та відповідальність за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Відповідна правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року №342/180/17.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 зробила висновок, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, до такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду при розгляді вищезазначеної справи. А отже позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, що зазначені у наданому розрахунку, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив.

Крім того, суд зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір 16 лютого 2019 року у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним).

У зв`язку з вищенаведеним, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором б/н від 16 лютого 2010 року в сумі 26027,38 грн., з яких 17361,19 грн. заборгованість за тілом кредиту; 8666,19 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту. У задоволені решти позовних вимог про стягнення з відповідача 9493,19 грн. нарахованої пені за прострочене зобов`язання; 750,00 пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; штрафів: 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 1813,53 грн. штраф (процентна складова)слід відмовити.

Крім того, на підставі ч.1ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме, судовий збір у розмірі 1921,00 грн. сплаченого судового збору.

На підставі ст.ст. 526, 530, 549, 610 - 612, 1050, 1054 ЦК України та керуючись ст. ст. 7, 12, 13, 81, 141, 263, 265, 279,280, п.15.5) Перехідних положень ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , жителя с.Пилипче Борщівського району Тернопільської області, РНОКПП НОМЕР_7 , в користь Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк (01001, м.Київ, вул.Грушевського, буд.1Д, р/р НОМЕР_8 , МФО 305299, ) заборгованість за кредитним договором від 16 лютого 2010 року в сумі 26027 (двадцять шість тисяч двадцять сім) грн. 38 коп., з яких 17361,19 грн. тіло кредиту; 8666,19 грн. прострочене тіло кредиту.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , жителя с. АДРЕСА_1 Борщівського району Тернопільської області, РНОКПП НОМЕР_7 , в користь Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк (01001, м.Київ, вул.Грушевського, буд.1Д, р/р НОМЕР_8 , МФО 305299, ), в користь Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк (01001, м.Київ, вул.Грушевського, буд.1Д, р/р НОМЕР_8 , МФО 305299, ) понесені судові витрати на сплату судового збору в сумі 1921,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення через Борщівський районний суд Тернопільської області до Тернопільського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 15 жовтня 2019 року.

Головуючий