Справа № 580/2075/19
Номер провадження 2/580/656/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2019 року Лебединський районний суд Сумської області

в складі: головуючого - судді Чхайло О. В.,

при секретарі судового засідання - Сивоконь А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Лебедин справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа ОСОБА_6 про визнання права власності на нерухоме майно;

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися до суду з даною позовною заявою до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що 21.11.1995 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_6 згідно договору міни, укладеного є ОСОБА_5 , набули у приватну власність домогосподарство за адресою: АДРЕСА_1 . В даний час виявилося, що земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка), на якій розміщене вищевказане домогосподарство, рішенням Лебединської міської ради № 305 від 29.11.1993 року була передана у власність відповідачеві, але за договором міни їм не перейшла, хоча з відповідачем обумовлювався обмін на умовах того, що набувачам домогосподарства переходять як будівлі, так і земельна ділянка, на якій вони розташовані. У ОСОБА_5 відсутній державний акт на землю і отримати його на даний час не видається за можливе, оскільки чинним законодавством України не передбачено видачу державних актів на землю чи сертифікатів на земельну частку (пай), а також їх дублікатів замість втрачених оригіналів. У зв`язку з цим не видається за можливе укласти договір купівлі-продажу земельної ділянки через нотаріальну контору. Крім цього, після придбання домогосподарства ОСОБА_6 передала свою частку нерухомого майна доньці - ОСОБА_4 , яка з того часу постійно, відкрито та безперервно нею користується, як власник, а тому набула її у власність за набувальною давністю. Враховуючи викладене позивачі просили визнати за ними право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка), розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0667 га., по ј частині за кожним, а також визнати за ОСОБА_4 право власності на ј частину домогосподарства, розташованого за вказаною адресою, яке перейшло їй за набувальною давністю від ОСОБА_6

Учасники справи в судове засідання не з`явилися.

Позивачі в наданих заявах свої вимоги підтримали та просили справу розглянути у їх відсутності.

Відповідач та третя особа проти позову не заперечили, справу також просили розглянути без їх участі.

Беручи до уваги, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги пов`язані зі спорами про право власності, позовна заява обґрунтована і підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні було встановлено наступне.

21.11.1995 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , яка діяла від себе особисто та від імені своїх дітей ОСОБА_2 і ОСОБА_3 з однієї сторони та ОСОБА_5 з іншої сторони укладено договір міни (а.с. 20), за яким вони набули у приватну власність житловий будинок з надвірними будівлями, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ј частині кожен, а відповідач набув у власність квартиру по АДРЕСА_2 .

Позивачі посилаються на те, що зі змісту даного договору міни вбачається, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_6 придбали у спільну часткову власність належний відповідачеві житловий будинок, розташований на земельній ділянці площею 600 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , на якій також розташовані надвірні побутові будівлі, але виявилося, що право власності на дану земельну ділянку вони не набули.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Лебединської міської ради № 305 від 29.11.1993 року (а.с. 21) земельна ділянка площею 0,06 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 була передана ОСОБА_5 у приватну у власність.

Однак, у відповідача відсутній державний акт на землю, а отримати його дублікат на даний час не видається за можливе, оскільки чинним законодавством України не передбачено його видачу.

Згідно технічної документації (а.с. 26) земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 має площу 0,0667 га.

Внаслідок відсутності у відповідача оригіналу правовстановлюючого документу сторони не можуть укласти договір купівлі-продажу земельної ділянки через нотаріальну контору, що змусило їх звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Статею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з ч. 1, 4 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Враховуючи викладене, суд вважає, що за вказаним договором міни до набувачів домогосподарства, розташованого по АДРЕСА_1 , разом з житловим будинком та надвірними будівлями перейшло право власності і на земельну ділянку, на якій вони розміщені.

Крім цього позивачі посилаються на те, що ОСОБА_6 передала свою частку нерухомого майна своїй дочці ОСОБА_4 і остання понад десять років відкрито та безперервно ним користується, а тому набула її у власність за набувальною давністю.

ОСОБА_6 даний факт не оспорює, визнаючи заявлені вимоги в цій частині в повному обсязі.

Згідно з ч. 1, ч. 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

З огляду на викладене, суд вважає необхідним визнати за позивачами право власності на спірну земельну ділянку, по ј частині за кожним, а також визнати за ОСОБА_4 право власності на ј частину домогосподарства, розташованого по АДРЕСА_1 , що складається з дерев`яного житлового будинку, 1957 року побудови, загальною площею - 80,4 кв.м., житловою площею - 34,5 кв.м. під літ. - «А» та надвірних будівель і споруд: прибудови шлакоблочної - «А1», сараю цегляного - «Б», бесідки дощатої - «В» огорожі - «№ 1-2», яке вона набула за набувальною давністю.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд виходить з того, що викладені в позовній заяві обставини знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, так як стверджуються відповідними доказами. Наведені факти в ході судового розгляду не були оспорені третьою особою та відповідачем, який визнає заявлені позовні вимоги в повному обсязі, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси сторін.

Тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 2-5, 76-80, 258-259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 325, 328, 1216, 1222 - 1223, 1258, 1261 ЦК України;

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка), розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0667 га., по ј частині за кожним.

Визнати за ОСОБА_4 за набувальною давністю право власності на ј частину домогосподарства, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з дерев`яного житлового будинку, 1957 року побудови, загальною площею - 80,4 кв.м., житловою площею - 34,5 кв.м. під літ. - «А» та надвірних будівель і споруд: прибудови шлакоблочної - «А1», сараю цегляного - «Б», бесідки дощатої - «В» огорожі - «№ 1-2».

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Чхайло О. В.