Постанова

Іменем України

18 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 697/160/15-ц

провадження № 61-23846св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -Ступак О. В. (суддя-доповідач),
суддів:Гулейкова І. Ю., Усика Г. І., Олійник А. С., Яремка В. В.,
учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 23 лютого 2018 року у складі колегії суддів: Василенко Л. І., Бородійчук В. Г., Фетісової Т. Л.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої у результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Заяву обґрунтовував тим, що після ухвалення рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 15 червня 2015 року та перегляду його у апеляційному та касаційному порядках йому стали відомі нововиявлені обставини, а саме: із змісту судового рішення вбачається, що відповідач не був присутній у судовому засіданні, його інтереси представляла адвокат Пономаренко В. О., що і викладено у судовому рішенні; після дорожньо-транспортної пригоди позивач обгородив частину свого паркану тимчасовою огорожею із листів фанери висотою вище ніж 2 м, за яким нічого не видно і він не міг знати того, що позивач не провів відновлювальний ремонт паркану, а фактично продовжив будівництво паркану. Ця обставина не була йому відома на час розгляду справи у судах, оскільки про неї він дізнався від одного із робітників, який брав участь у будівництві нового паркану, лише у вересні 2017 року. Крім того, із будівельного паспорта, наданого позивачем до матеріалів справи, вбачається, що позивачу надано дозвіл та виготовлено будівельний паспорт на будівництво підпірної стінки (а не паркану) з північної сторони домоволодіння вздовж заїзду до гаража Канівського держлісгоспу довжиною 73,5 м та висотою 2,05 м, тобто перпендикулярно вул. Київській, якою рухався автомобіль під його керуванням, що унеможливлювало наїзд його автомобіля на підпірну стінку (паркан). На фототаблиці, виконаній слідчим Канівського міського відділу управління Міністерства внутрішніх справ Божко О. М., видно, що автомобіль стоїть впритул до кам`яної колони, яка жодних пошкоджень не має. Крім цього, видно, що ліва сторона першої частини автомобіля не торкається до колони, але є уже пошкодженою. На фотографіях, наданих позивачем, зазначено ніби-то проведені роботи із демонтажу окремого елементу підпірної стінки від металевої хвіртки зеленого кольору у сторону вул. Київської, але чи був дійсно демонтаж та усунення пошкоджень - нічим не підтверджено, оскільки відсутній акт огляду підпірної стінки відразу ж після можливого пошкодження.

Вказані обставини вважає нововиявленими та істотними, оскільки за умови його присутності в судовому засіданні 15 червня 2015 року при розгляді справи, якби йому вони були відомі, то суддя ухвалив рішення про відмову у задоволенні позову.

Із урахуванням наведених обставин, ОСОБА_2 просив скасувати рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 15 червня 2015 року у зв`язку з нововиявленими обставинами та вирішити справу посуті.

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 08 лютого 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої у результаті дорожньо-транспортної пригоди, відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що обставини, на які посилається позивач, не можуть визнаватися нововиявленими, оскільки дії, вчинені представником, вважаються такими, що вчинені самим довірителем, а проведення відновлювального ремонту чи будівництво нового паркану не було предметом розгляду цієї справи, тоді як переоцінка доказів при перегляді рішення за нововивленими обставинами не допускається.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 23 лютого 2018 року у прийняті апеляційної скарги ОСОБА_2 на ухвалу Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 08 лютого 2018 року відмовлено.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що законодавством України не передбачено перегляд ухвали про відмову у задоволенні заяви за нововиявленими обставинами в апеляційному порядку.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги

У травні 2018 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 23 лютого 2018 року, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просив суд скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та направити справу на новий розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що відмовляючи у прийнятті апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції порушив положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою закріплено право кожного на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 05 червня 2018 року відкрито касаційне провадження у цій справі, витребувано цивільну справу та надано строк на подання відзиву на касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду від 04 вересня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню із таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду. Таким чином, нововиявленими обставинами за своєю суттю є фактичні дані, що в установленому законом порядку спростовують факти, які були покладені в основу судового рішення (частина друга статті 423 ЦПК України).

Заява про перегляд за нововиявленими обставинами судових рішень судів апеляційної і касаційної інстанцій, якими змінено або скасовано судове рішення, подається до суду тієї інстанції, яким змінено або ухвалено нове судове рішення (частина друга статті 425 ЦПК України).

Стаття 429 ЦПК України унормовує розгляд заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами; за змістом частини другої цієї статті суд розглядає справу за правилами, встановленими цим Кодексом для провадження у суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд.

За змістом частини третьої статті 429 ЦПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами суд може:

1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі;

2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення;

3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

За результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами Верховний Суд може також скасувати судове рішення (судові рішення) повністю або частково і передати справу на новий розгляд до суду першої чи апеляційної інстанції.

Відповідно до частини четвертої цієї ж статті у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали, постанови за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу. У разі задоволення заяви про перегляд судового рішення з підстав, визначених частиною другою, пунктами 1, 3 частини третьої статті 423 цього Кодексу, та скасування судового рішення, що переглядається, суд:

1) ухвалює рішення - якщо переглядалося рішення суду;

2) постановляє ухвалу - якщо переглядалася ухвала суду;

3) приймає постанову - якщо переглядалася постанова.

У частині першій статті 353 ЦПК України наведено перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду (зокрема, у пункті 23 цієї частини йдеться про можливість оскаржити в апеляційному порядку ухвалу суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження за нововиявленими обставинами).

Пункти 2 та 3 частини першої статті 389 ЦПК України встановлюють перелік ухвал суду першої інстанції (після їх перегляду в апеляційному порядку) та ухвал суду апеляційної інстанції, які підлягають касаційному оскарженню (зокрема, ухвали про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими обставинами).

Однак як у переліку ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду, так і в переліку ухвал апеляційного суду, які можуть бути оскаржені в касаційному порядку, відсутні будь-які з ухвал, які приймаються судом за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами відповідно до частини четвертої статті 429 ЦПК України як ухвала про відмову в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали, постанови за нововиявленими обставинами, так і ухвала про задоволення заяви про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали суду.

Разом з тим відповідно до частини сьомої статті 429 ЦПК України судове рішення, ухвалене за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, може бути переглянуте на загальних підставах.

Відповідно до пункту 8 статті 129 Конституції України одним із фундаментальних принципів правосуддя є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Аналогічні положення закріплює частина третя статті 2 ЦПК України, яка встановлює, що одними з основних засад (принципів) цивільного судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом.

Аналізуючи наведені норми законодавства у їх сукупності, слід дійти висновку про те, що цивільне процесуальне законодавство містить у відповідній главі процесуального кодексу «Перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами» положення, які окремо регламентують та прямо передбачають право на оскарження судового рішення, ухваленого за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, встановлюючи, що таке судове рішення (рішення, ухвала, постанова) може бути переглянуте на загальних підставах.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка є джерелом права (стаття 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини») право на доступ до суду не є абсолютним (рішення ЄСПЛ у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» («Golder v. the United Kingdom»). Однак застосовані обмеження не можуть обмежувати чи зменшувати право доступу до суду таким чином або до такої міри, що порушується сама сутність права. Більш того, обмеження не входить у сферу застосування статті 6 § 1, якщо не переслідує «законну мету» і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (Ashingdane v. the United Kingdom (Ашинґдейн проти Сполученого Королівства), § 57; Fayed v. the United Kingdom (Файєд проти Сполученого Королівства), § 65; Markovic and Others v. Italy (Марковіч та інші проти Італії) [ВП], § 99).

ЄСПЛ у своїй практиці також зазначає, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду позову заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (рішення у справі Zubacv. Croatia («Зубац проти Хорватії») від 5 квітня 2018 року).

Таким чином, не можна розцінювати відсутність вказівки у статтях 353, 389 ЦПК України як щодо апеляційного так і касаційного оскарження ухвал, які постановлюються за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, як обмеження права на відповідне оскарження таких ухвал всупереч положенням Конституції України, основним засадам (принципам) цивільного судочинства за наявності відповідного законодавчого регулювання, викладеного у спеціальній процесуальній нормі.

Держава має забезпечити особі додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та оскільки право на апеляційне оскарження ухвали суду про відмову у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами врегульовано статтею 429 ЦПК України, то суд апеляційної інстанції не вправі відмовити у перевірці її законності у встановлених процесуальним законодавством підстав, у тому числі на предмет процесуальних порушень, які спричиняють безумовне скасування судового рішення.

З огляду на наведені норми національного законодавства, статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Верховний Суд дійшов висновку, що оскаржувана ухвала є судовим рішенням, ухваленим за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, та, відповідно до вимог частини сьомої статті 429 ЦПК України, може бути переглянута на загальних підставах у суді апеляційної інстанції.

Такий правовий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 червня 2019 року в справі № 760/20599/15-ц (провадження № 14-207цс19).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

У порушення наведених вище норм чинного законодавства України, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, що ухвала суду про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами не підлягає перегляду в апеляційному порядку, та незаконно відмовив у прийнятті апеляційної скарги. За таких обставин оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню із направленням справи до апеляційного суду для продовження розгляду апеляційної скарги.

Частинами третьою, четвертою статті 413 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.

Керуючись статтями 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 23 лютого 2018 рокускасувати, справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО. В. Ступак

Судді:І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

Г. І. Усик
В. В. Яремко