Справа № 303/5995/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26 лютого 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і Собослоя Г. Г.,

з участю секретаря Волощук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 08 листопада 2018 року (у складі судді Монича В.О.) за позовом ОСОБА_2 до Залужанської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів, третя особа - директор Залужанської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Мейсар Сергій Федорович, про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом у вересні 2018 р.

Просив:

-поновити його на роботі річним оператором котельні Залужанської ЗОШ І-ІІІ ступенів;

-стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31 серпня 2018 р. по день поновлення на роботі.

На обґрунтування позовних вимог указав, що з 18.04.2011 р. працював річним оператором котельні Залужанської ЗОШ І-ІІІ ступенів. Однак, його було звільнено відповідно до п.4 ст. 40 КЗпП України без достатніх правових підстав. 08 червня 2018 р. позивач отримав персональне попередження про майбутнє звільнення у зв'язку зі скороченням штату працівників Залужанської ЗОШ І-ІІІ ступенів, фактично позивач мав бути звільненим 08 серпня 2018 р., однак таке звільнення не відбулося.

01.08.2018 р. у позивача закінчилася відпустка, однак адміністрація школи перешкоджала позивачу приступати до виконання до своїх службових обов'язків.

Позивач вважає своє звільнення незаконним із наступних підстав:

-відповідач не ознайомив позивача з наказом про звільнення і підпису останнього на цьому наказі немає;

-доказів про відсутність позивача на роботі останній не отримував і позивача не було ознайомлено з обставинами звільнення;

-позивач не отримував трудової книжки та розрахунку при звільненні;

-позивачу не було нічого відомо про засідання профкому.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 08 листопада 2018 р. у задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_2 просить скасувати це рішення і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Доводить про неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Указує, що суд безпідставно залишив клопотання позивача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, оскільки характер спірних правовідносин вимагав повного та всебічного встановлення обставин справи. Зазначає, що в повідомленні профкому про те, що буде розглядатися подання про звільнення позивача, не вказано дату та час коли саме це буде відбуватися, відтак позивач не знав про відповідне засідання профкому. Указує, що для з'ясування усіх істотних обставин справи, суд першої інстанції був зобов'язаний витребувати у відповідача та дослідити журнал реєстрації вхідної і вихідної документації і встановити, якою датою були направлені документи позивачу, що стосуються його звільнення.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, із таких мотивів.

Суд виходив із недоведеності обставин, на які заявник посилався як на обґрунтування своїх позовних вимог. Оскільки суд визнав звільнення позивача законним, то вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є безпідставною.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції через його відповідність правильно встановленим обставинам справи, належно оціненим доказам і нормам матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Як видно з матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 18.04.2011 р. був призначений на посаду річного оператора котельні Залужанської ЗОШ І-ІІІ ступенів (а.с.4). 31.08.2018 р. ОСОБА_2 було звільнено з посади річного оператора котельні Залужанської ЗОШ І-ІІІ ступенів за прогул без поважних причин відповідно до п.4 ст.40 КЗпП України (а.с.5).

Так, на підставі п.4 ст. 40 КЗпП власник має право розірвати трудовий договір у випадку здійснення працівником прогулу без поважних причин.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Оцінка причин як поважних здійснюється судом при розгляді спору про звільнення. Поважними причинами визнаються такі, що виключають вину працівника.

Відповідно до вимог статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктом 4 статті 40 КЗпП України, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Відповідно до табеля обліку використання робочого часу за серпень 2018 р. Залужанської ЗОШ І-ІІІ ступенів ОСОБА_2 по 01 серпня 2018 р. перебував у відпустці, фактично 2 числа він мав вийти на роботу, проте в табелі обліку використання робочого часу відсутня інформація про перебування ОСОБА_2 на роботі (а.с.25).

Завгосп школи ОСОБА_5 у доповідній записці директору Залужанської ЗОШ І-ІІІ ступенів 21.08.2018 р. повідомив про відсутність ОСОБА_2 в період із 02.08.2018 р. по 21.08.2018 р. на роботі. Про причини ймовірної відсутності на роботі він нікого не попереджав (а.с.17).

Про те, що ОСОБА_2 був відсутній на роботі без поважних причин у період із 02.08.2018 р. по 21.08.2018 р. було складено 2 акти від 21 серпня 2018 р. і 22 серпня 2018 р. відповідно (а.с.19,18).

23.08.2018 р. директор Залужанської ЗОШ І-ІІІ ступенів звернувся до голови профспілкового комітету Залужанської ЗОШ І-ІІІ ступенів Герцовської М.Ю. про отримання згоди на звільнення працівника, який вчинив прогул (а.с.14). Цього ж дня ОСОБА_2 головою профспілкового комітету було повідомлено, що профспілковим комітетом Залужанської ЗОШ І-ІІІ ступенів розглядається подання про звільнення ОСОБА_2 відповідно до п.4 ст.40 КЗпП України (а.с.26).

29.08.2018 р. на засіданні профспілкового комітету Залужанської ЗОШ І-ІІІ ступенів ухвалили рішення про надання згоди на звільнення ОСОБА_2, річного оператора котельні, з роботи відповідно до п.4 ст.40 КЗпП України (у зв'язку з прогулами без поважних причин) (а.с.23).

30.08.2018 р. головою профспілкового комітету Залужанської ЗОШ І-ІІІ ступенів було адресовано повідомлення директору Залужанської ЗОШ І-ІІІ ступенів про надання згоди на звільнення ОСОБА_2 за прогул (а.с.31).

31.08.2018 р. наказом №29-к ОСОБА_2 було звільнено за прогул без поважних причин (п.4 ст.40 КЗпП України) (а.с.30).

Отже, відповідачем було дотримано вимоги закону щодо звільнення позивача на підставі п.4 ст.40 КЗпП України.

Належними та допустимим доказами встановлено, що позивач був відсутній на роботі у період із 02.08.2018 р. по 21.08.2018 р., а також 22.08.2018 р.

У свою чергу, таку тривалу відсутність на роботі позивач пояснює тим, що його не допускали до роботи, однак жодних належних і допустимих доказів цього не надає.

Між тим, визначальним моментом у цих спірних правовідносинах є встановлення поважності причин відсутності позивача на роботі в період із 02.08.2018 р. по 21.08.2018 р.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. Позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу, який би спростував висновок суду першої інстанції про законність звільнення позивача.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про законність звільнення позивача з роботи за прогул згідно з п. 4 ст. 40 КЗпП України, та обґрунтовано відмовив у задоволенні його позову про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Всі викладені у апеляційній скарзі обставини проаналізовані судом у сукупності з іншими доказами по справі, висновки суду є повністю мотивованими і підстав для сумніву в їх обґрунтованості не вбачається.

Таким чином, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 376 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

2.Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 08 листопада 2018 року залишити без змін.

3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

4.Повне судове рішення складено 04 березня 2019 р.

Судді: