Постанова

Іменем України

28 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 201/131/18

провадження № 61-34712св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І.М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С.,

Сімоненко В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,
відповідачі: ОСОБА_5, Дніпровська міська рада, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Перфілова Олена Анатоліївни,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 березня 2018 року

у складі судді Петешенкової М. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2018 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_5, Дніпровської міської ради, приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Перфілової О. А. (далі - приватний нотаріус Дніпровського МНО) про визнання протиправними та скасування рішень.

Позовна заява мотивована тим, що 30 листопада 2016 року ОСОБА_4 звернулася з клопотанням до Дніпровської міської ради про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення ділянки орієнтовною площею 0,1 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Дніпровської міської ради від 13 квітня 2017 року № 352/19 позивачу надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою зазначеної земельної ділянки та зобов'язано замовити розроблення проекту землеустрою (пункт 2 рішення). 19 жовтня 2017 року проведено роботи щодо встановлення меж земельної ділянки, отримано погодження із суміжним землекористувачем.

20 грудня 2017 року Дніпровська міська рада прийняла рішення №113/28 «Про передачу земельної ділянки по АДРЕСА_1 у власність громадянину ОСОБА_5, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)». Пунктом 1 вказаного рішення Дніпровська міська рада затвердила проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,100 га та передала її у власність ОСОБА_5

22 грудня 2017 приватним нотаріусом Дніпровського МНО Перфіловою О. А. проведено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за ОСОБА_5

Посилаючись на те, що рішення Дніпровської міської ради від 20 вересня 2017 року № 314/24 та від 20 грудня 2017 року № 113/28 порушують права позивача на приватизацію спірної земельної ділянки, ОСОБА_4 просила суд:

- визнати протиправним та скасувати пункт 33 додатку до рішення Дніпровської міської ради від 20 вересня 2017 №314/24 «Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки) громадянам у місті Дніпрі (34 особи), яким ОСОБА_5 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1000 на АДРЕСА_1;

- визнати протиправним та скасувати рішення Дніпровської міської ради від 20 грудня 2017 року №113/28 «Про передачу земельної ділянки на АДРЕСА_1 у власність громадянину ОСОБА_5, для будівництва та обслуговування жилого будинку. господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)»;

- визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Дніпровського МНО Перфілової О. А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) про реєстрацію за ОСОБА_5 права власності на земельну ділянку площею 0,100 га на АДРЕСА_1.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 09 січня 2018 року (у складі судді Федоріщева С. В.) відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи провести в порядку загального позовного провадження.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позовна заява подана з додержанням вимог статей 175-177 ЦПК України, підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення, відмови у відкритті провадження відсутні.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_5 оскаржив її в апеляційному порядку.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 березня

2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 09 січня 2018 року повернуто скаржнику.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що апеляційна скарга подана на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 березня 2018 року і передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що позовні вимоги про визнання протиправними та скасування рішень органу місцевого самоврядування мають розглядатися за правилами адміністративного судочинства, тому суд першої інстанції відкрив провадження з недотриманнями правил цивільної юрисдикції (компетенції).

Інші учасники судового процесу не скористались правом подати відзив на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційним судом установлено, що ухвалою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 09 січня 2018 року відкрито провадження у вищевказаній справі.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_5 оскаржив її в апеляційному порядку, посилаючись на те, що спір має вирішуватися в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 березня

2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 09 січня 2018 року повернуто скаржнику на підставі пункту 4 частини п'ятої статті 357 ЦПК України.

Статтею 353 ЦПК України визначено вичерпний перелік ухвал, які можуть бути оскаржені окремо від рішення суду. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо відкриття провадження у справі з порушенням правил підсудності.

За загальним правилом, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

Як вбачається з матеріалів справи та апеляційної скарги, всі доводи відповідача зводяться до того, що провадження у справі відкрито з недотриманням правил цивільної юрисдикції (компетенції), що не передбачено положеннями статті 353 ЦПК України та виключає можливість її оскарження окремо від рішення суду.

Відповідно до пункту 4 частини п'ятої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції також, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Установивши зазначені обставини, апеляційний суд обґрунтовано повернув апеляційну скаргу ОСОБА_5 на підставі пункту 4 частини п'ятої статті 357 ЦПК України.

Отже, судове рішення апеляційного суду є законним і обґрунтованим й підстави для його скасування відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність рішення не впливають, в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Згідно з частиною третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 березня

2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська В. С. Висоцька С. М. Сімоненко