ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1498/19 Справа № 199/9334/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Богун О.О. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Каратаєвої Л.О.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Хоменко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И Л А:

08 грудня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в розмірі 34 295 грн, з яких: 27 450 грн. - сплаченої орендної плати; 5 845 грн. - штрафу; 1 000 грн.- витрати, повязані з переїздом в інше житло. Стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 40 000 грн. та стягнути судові витрати (а.с.2-4).

Заочним рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 січня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму сплаченої орендної плати у розмірі 27 450 грн., суму штрафу у розмірі 5 875 грн., а всього 33 295 грн. В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення. Вирішено питання щодо судових витрат (а.с.38-41).

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2018 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 січня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів залишено без задоволення ( а.с.75).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні вказаного позову відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги посилався на те, що судом першої інстанції не враховано норми ч.3 ст. 825 ЦК України, а саме, що договір найму частини будинку, квартири, кімнати (частини кімнати) може бути розірваний на вимогу наймодавця у разі необхідності використання житла для проживання самого наймодавця та членів його сімї. Наймодавець повинен попередити наймача про розірвання договору не пізніше ніж за два місяці. Дана обставина дає право вважати, що розірвання Договору оренди мало обєктивні причини, адже відповідно до приписів вказаної норми, наймача було попереджено за два місяці про необхідність звільнення житла, оскільки житло, яке задавалося в оренду необхідно було відповідачу для власного проживання та проживання його родини. Крім того, зазначає, що п. 5.3 Договору оренди № 1 від 01 грудня 2013 року не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки зазначений пункт договору не можна вважати справедливим та також те , що підписуючи вказаний договір оренди, відповідач був впевнений, що підписує типовий Договір оренди (а.с.82-85).

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 01 грудня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір оренди нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 (а.с.7-9).

Строк дії договору встановлений на період з 01 грудня 2013 року по 10 лютого 2015 року, який, у відповідності до п. 6.2 договору, був пролонгований на строк до 10 лютого 2016 року.

З умовами договору сторони погодили розмір орендної плати, яка складає 2500 грн. та сплачується щомісячно до 10 числа кожного місяця шляхом перерахування грошових коштів на р/р №531835 в ПАТ КБ «ПриватБанк» та р/р №242608 в ПАТ КБ «ПриватБанк».

За умовами додаткової угоди №1 від 01 вересня 2014 року орендну плату встановлено, з 01 вересня 2014 року по 30 листопада 2014 року в розмірі 2800 гривень, а з 01 грудня 2014 року по 28 лютого 2015 року у розмірі 2700 гривень.

Умови договору позивачем виконувався справно, оренда плата вносилася вчасно та в належному розмірі, що підтверджується доданими копіями квитанцій, наявних в матеріалах справи.

22 жовтня 2015 року відповідачем електронною поштою було повідомлено позивача про виселення, надавши час знайти інше житло до 28 грудня 2015 року. Одночасно відповідач повідомив, що у випадку, якщо позивач не знайде іншого житла відповідач все одно зявиться в орендованому обєкті разом зі своєю родиною для проживання.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем були порушені умови договору, зокрема строки його дії та вважав позовні вимоги в частині стягнення з відповідача орендної плати, яка була сплачена в 2015 році в розмірі 27 450 грн. та 10% штрафу в розмірі 5 845,00 грн. обґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Договір найму житла укладається в письмовій формі (ст. 811 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 762 ЦК України за користування майном справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму.

Згідно з абз.1 ч.1, абз.1 ч.3 ст.820 ЦК України розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла. Наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла.

Відповідно до ч.1 ст.626, ст.ст.6, 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно актів цивільного законодавства ( ст.628 ЦК України).

Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається з матеріалів справи, 01 грудня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір оренди нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1.

Строк дії договору встановлений на період з 01 грудня 2013 року по 10 лютого 2015 року, який, у відповідності до п. 6.2 договору, був пролонгований на строк до 10 лютого 2016 року.

Відповідно до п. 6.4. договору сторони не можуть в односторонньому порядку відмовитися від умов договору, крім випадків, передбачених договором та законом.

Як встановлено судом та не заперечувалось сторонами, 22 жовтня 2015 року відповідачем електронною поштою було повідомлено позивача про виселення, надавши час знайти інше житло до 28 грудня 2015року.

Відповідно до умов п. 5.3 договору, у випадку розірвання договору за ініціативою орендодавця, якщо не пов'язано із порушенням умов договору орендарем, орендодавець зобовязаний повернути раніше нараховану суму орендної плати, а також сплатити 10% штрафу від загальної суми договору.

Посилання в апеляційній скарзі на положення ч. 3 ст. 825 ЦК України є необґрунтованим, оскільки між позивачем та відповідачем був підписаний договір найму (оренди) житла а саме: квартири АДРЕСА_1 та відповідно до акту прийому-передачі обєкта оренди відповідач передав позивачеві зазначену квартири площею 55 кв.м., а не частину будинку, квартири, кімнати (частини кімнати), як це передбачено вказаною нормою.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що п. 5.3 Договору оренди № 1 від 01 грудня 2013 року не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки зазначений пункт договору не можна вважати справедливим , а також те , що підписуючи вказаний договір оренди апелянт був впевнений, що підписує типовий Договір оренди, колегією суддів не приймаються, оскільки відповідач з вказаним договором був ознайомлений про що свідчить його підпис, крім того сторони довгий час керувалися вказаним договором та відповідач отримував грошові кошти за цим договором.

Враховуючи вищезазначена, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги, дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача грошових коштів, оскільки відповідачем були порушені умови договору, зокрема строки його дії.

В іншій частині рішення не оскаржується, тому судом не переглядається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 січня 2016 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: