У х в а л а

25 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 496/5708/15-ц

провадження № 61-288 ск 19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Гулька Б. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 11 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 29 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ :

02 січня 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1 з пропуском строку на касаційне оскарження вищевказаних судових рішень.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду

від 17 січня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху для усунення недоліків, визнавши підстави для поновлення процесуального строку неповажними, запропоновано навести інші підстави пропуску строку на касаційне оскарження та надати квитанцію про сплату судового збору. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.

У наданий судом строк заявник направив до суду заяву про поновлення строку на касаційне оскарження та докази сплати судового збору, зазначені в ухвалі Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 січня

2019 року.

Однак повторно наведені одні і ті ж самі підстави для поновлення строку

не можна визнати поважними з огляду на таке.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається Цивільним процесуальним кодексом України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов'язків суб'єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

У статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до пункту 14 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» судові рішення, ухвалені судами апеляційної інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в касаційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно із статтею 325 ЦПК України (2004 року) касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням (ухвалою) апеляційного суду. У разі пропущення зазначеного строку з причин, визнаних поважними, суддя касаційної інстанції за заявою особи, яка подала скаргу, може поновити цей строк.

Оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції постановлено 29 листопада

2017 року, останнім днем на її касаційне оскарження є 19 грудня 2017 року. Касаційна скарга згідно відтиску поштового штемпелю та штрихкодового ідентифікатора на конверті подана до Верховного Суду 29 грудня 2018 року.

Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

За змістом частини третьої статті 394 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у разі, якщо касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання касаційної скарги особою не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі у ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки; 2) пропуску строку на касаційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов'язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

У справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2015 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (справа «Рябих проти Росії» ).

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (§ 27 рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», та «Трух проти України» (ухвала)

від 14 жовтня 2003 року).

Статтею 44 ЦПК України закріплено обов'язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Сторона, яка бере участь у судовому процесі, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Поважними причинами пропуску строку є ті обставини, які є об'єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення сторони та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальної дії.

Заявник повторно просить визнати поважними причини пропуску строку на касаційне оскарження, оскільки навесні 2016 року захворів його батько - ОСОБА_4, тому він не цікавився рухом справи, а апеляційну скаргу подавав його представник, який не був присутній у судовому засіданні під час перегляду справи у апеляційному порядку. Також зазначив, що копію ухвали суду апеляційної інстанції заявник отримав 29 грудня 2018 року, звернувшись із заявою про її видачу. Тобто причини пропуску строку аналогічні тим, які визнані судом неповажними, але заявник повторно вважає, що саме ці обставини є підставою для поновлення процесуального строку, незважаючи на те, що суд касаційної інстанції мотивовано обґрунтував, чому визнав наведені причини поновлення процесуального строку неповажними.

З довідки від 11 квітня 2016 року та епікризу від 15 квітня 2016 року виданих комунальним закладом «Біляївська центральна районна лікарня»

від 11 квітня 2016 року убачається, що ОСОБА_4 (батько заявника) перебував на стаціонарному лікуванні з 21 березня 2016 року по 15 квітня

2016 року.

У матеріалах касаційного переведення відсутній висновок лікарсько-консультаційної комісії який свідчить, що батько заявника потребує постійного стороннього догляду і не здатний до самообслуговування.

Ухвала апеляційного суду Одеської області від 29 листопада 2017 року була оприлюднена 18 грудня 2017 року в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Заявник не навів обставин непереборної сили, внаслідок чого ним пропущено строк на касаційне оскарження рішення Біляївського районного суду Одеської області від 11 квітня 2017 року та ухвали апеляційного суду Одеської області

від 29 листопада 2017 року, а тому наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, пропущеного понад рік з дня складення повного тексту ухвали суду апеляційної інстанції, є неповажними.

Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (у справі Перетяка та Шереметьев проти України, № 17160/06 та N 35548/06,

§ 34, від 21 грудня 2010 року).

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз'яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Ураховуючи, що касаційну скаргу подано після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення та відсутні підстави вважати, що заявник був позбавлений можливості скористатися своїм процесуальним правом щодо подачі касаційної скарги у передбачений законодавством строк, наявний у частині третій статті 394 ЦПК у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись частиною третьою статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 11 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області

від 29 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Б. І. Гулько