Постанова

Іменем України

02 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 591/6416/15-ц

провадження № 61-20560св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

треті особи: ОСОБА_2 в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , Служба у справах дітей Сумської міської ради, Національний банк України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Сумської області від 23 травня 2017 року у складі колегії суддів: Кононенко О. Ю., Криворотенка В. І., Ткачук С. С.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , Служба у справах дітей Сумської міської ради, Національний банк України, про звернення стягнення на предмет іпотеки, визнання права власності.

Позовна заява мотивована тим, що 29 серпня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством (далі - ВАТ) «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у сумі 41 700 доларів США зі сплатою 11,9 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 29 серпня 2018 року. ВАТ «Сведбанк» свої зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі.

З метою забезпечення виконання зобов`язання між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки від 29 серпня 2008 року, згідно з умовами якого останній передав кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме - трикімнатну квартиру загальною площею 68,67 кв. м, житловою площею 41,3 кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та є власністю іпотекодавця.

Порушуючи умови договору, ОСОБА_1 належно не виконував взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого утворилася заборгованість, загальна сума якої станом на 28 липня 2015 року складала 518 851,83 грн.

Вказувало, що 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, за умовами якого до ПАТ «Дельта Банк», зокрема, перейшло право вимоги за вказаним кредитним договором.

Ураховуючи наведене, ПАТ «Дельта Банк» просило суд у рахунок виконання основного зобов`язання щодо оплати заборгованості у сумі 518 851,83 грн за кредитним договором від 29 серпня 2008 року звернути стягнення на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру, загальною площею 68,67 кв. м, житловою площею 41,3 кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та є власністю іпотекодавця, шляхом передачі іпотекодержателю предмета іпотеки у власність та визнання на нього права власності за ПАТ «Дельта Банк».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 12 квітня 2017 року у складі судді Прокудіної Н. Г. у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що застереження у договорі іпотеки про можливість іпотекодержателя у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором визнати за собою право власності на іпотечне майно у позасудовому порядку, є правовою підставою для реєстрації права власності на це майно за іпотекодержателем. Банк не надав суду доказів щодо порушення свого права, пов`язаного з реалізацією права на набуття у власність предмету іпотеки у позасудовому порядку.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 23 травня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» задоволено.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 12 квітня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення.

Позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено.

У рахунок виконання основного зобов`язання щодо оплати заборгованості за кредитним договором №1804/0808/45-021 від 29 серпня 2008 року у розмірі 518 851,83 грн, з яких: 482 881,49 грн - сума заборгованості за кредитом, 35 970,34 грн - сума заборгованості за відсотками, звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 1804/0808/45-021-Z-1 від 29 серпня 2008 року, укладеним Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» з ОСОБА_1 , а саме: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 68,67 кв. м, жилою площею 41,3 кв. м, ринкова вартість якої станом на 03 квітня 2017 року, відповідно до висновку суб`єкта оціночної діяльності, становить 618 400 грн, що належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 29 серпня 2008 року, шляхом визнання права власності на вказаний предмет іпотеки за ПАТ «Дельта Банк».

Визнано за ПАТ «Дельта Банк» право власності на трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 68,67 кв. м, житловою площею 41,3 кв. м, зобов`язавши ПАТ «Дельта Банк» сплатити ОСОБА_1 різницю між вартістю предмета іпотеки і розміром заборгованості, що складає 99 548,17 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» 4 019,4 грн за апеляційний розгляд справи.

Встановлено, що рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на квартиру за ПАТ «Дельта Банк» не підлягає виконанню на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що застереження у договорі іпотеки про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності у позасудовому порядку не позбавляє банк права звернутися з відповідним позовом до суду.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не дослідив правомірності переходу права вимоги від ПАТ «Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк».

Посилається на те, що оцінка спірного іпотечного майна не відповідає його реальній вартості.

Зазначає, що апеляційним судом також належно не досліджена заявлена банком заборгованість.

Доводи особи, яка подалазаперечення на касаційну скаргу

У жовтні 2017 року ПАТ «Дельта Банк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу відповідача, в якому вказує, що його доводи є безпідставними. Вважає, що апеляційний суд дійшов правильних висновків щодо обставин справи та ухвалив законне і обґрунтоване рішення про задоволення позову банку.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 червня 2019 року справу передано судді-доповідачу Лідовцю Р. А.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

29 серпня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1804/0808/45-021, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у сумі 41 700 доларів США зі сплатою 11,9 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 29 серпня 2018 року.

ОСОБА_1 цього дня особисто отримав у ВАТ «Сведбанк» 41 700 доларів США, що еквівалентно 202 065,69 грн, та підтверджується заявою на видачу готівки від 29 серпня 2008 року № 3056954/0141 (том 1 а. с. 23).

У той же день, з метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника перед банком, був укладений іпотечний договір № 1804/0808/45-021-Z-1, відповідно до якого ОСОБА_1 передав в іпотеку ВАТ «Сведбанк» нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 ,вартість якої за вказаним договором сторони визначили у 288 900 грн.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі продажу прав вимоги за кредитними договорами та забезпечувальними договорами, зокрема, і за кредитним та іпотечним договорами № 1804/0808/45-021 та № 1804/0808/45-021-Z-1, відповідно, укладеними 29 серпня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 .

25 серпня 2015 року на адресу ОСОБА_1 , як позичальника, була направлена вимога, відповідно до умов кредитного та іпотечного договорів, про усунення порушення зобов`язань за кредитним договором з вимогою погасити заборгованість перед ПАТ «Дельта Банк» та роз`яснено право банку звернути стягнення на предмет іпотеки.

Станом на 28 липня 2015 року згідно з розрахунком банку заборгованість за кредитним договором від 29 серпня 2008 року становить 518 851,83 грн, з яких: 21 887,2 доларів США, що еквівалентно 482 881,49 грн - сума заборгованості за кредитом, 1 630,4 доларів США, що еквівалентно 35 970,34 грн - сума заборгованості за відсотками.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, оскільки апеляційним судом скасовано рішення суду першої інстанції, яке відповідає закону.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Аналізуючи положення статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», 328, 335, 376, 392 ЦК України слід дійти висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»).

Зазначений правовий висновок неодноразово викладений у постановах Верховного Суду України, зокрема: від 30 березня 2016 року у справі № 6-1685цс16, від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1851цс15, від 28 вересня 2016 року у справі № 6-1243цс16.

Встановивши, що у договорі іпотеки від 29 серпня 2008 року міститься застереження, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності на іпотечне майно, врахувавши наведені вищи правові висновки Верховного Суду України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що той спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, який обрано банком, а саме визнання права власності на майно, не передбачений положенням Закону України «Про іпотеку» для стягнення за судовим рішенням, тому обґрунтовано відмовив у задоволенні позову банку.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов ПАТ «Дельта Банк», апеляційний суд помилково виходив з того, що застереження у договорі іпотеки про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності у позасудовому порядку не позбавляє банк права звернутися з відповідним позовом до суду, оскільки такий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, як визнання права власності за іпотекодержателем є виключно позасудовим способом захисту його прав.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічні правовідносини, які виникли у даній справі, були предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду, за результатом якого було прийнято постанову від 21 березня 2018 року у справі № 14-38цс18, у якій зроблено такі висновки.

Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.

Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі.

З урахуванням вимог статей 328, 335, 392 ЦК України у контексті статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання право власності на нього за іпотекодержателем.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції з дотриманням вимог статей 212-215 ЦПК України (у редакції 2004 року, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій) правильно встановив правовідносини, що склалися між сторонами, та закон, який їх регулює, дійшовши обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк», а суд апеляційної інстанції помилково скасував рішення суду, яке відповідає закону.

Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

При цьому, ОСОБА_1 просив скасувати тільки рішення апеляційного суду та передати справу на новий розгляд до цього суду, проте, враховуючи встановлені судами обставини та наведені вище норми матеріального права й правові висновки Верховного Суду України, Великої Палати Верховного Суду, проте колегія суддів не знаходить для цього підстав та процесуальної необхідності. Судом першої інстанції ухвалено законне та обґрунтоване рішення по суті спору на підставі повного та всебічного розгляду справи, тому судова колегія вважає за можливе вийти за межі вимог касаційної скарги та задовольнити її частково, із залишенням у силі рішення суду першої інстанції.

Щодо судових витрат

Згідно із частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до положення підпункту в) пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України резолютивна частина постанови суду касаційної інстанції складається, зокрема, із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Ставка, що підлягала сплаті при поданні касаційної скарги складала 4 384,8 грн, ОСОБА_1 судовий збір сплачено в достатньому обсязі, що підтверджується доданою до скарги квитанцією, тому вказана сума коштів підлягає стягненню із ПАТ «Дельта Банк»на користь відповідача, оскільки колегія суддів частково задовольняє його касаційну скаргу та залишає у силі рішення суду першої інстанції, яким у задоволенні позову банку було відмовлено.

Керуючись статтями 141, 400, 402, 409, 413, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Сумської області від 23 травня 2017 року скасувати.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 12 квітня 2017 року залишити в силі.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» () на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) судові витрати за сплату судового збору за подання касаційної скарги у розмірі 4 384 (чотири тисячі триста вісімдесят чотири) гривні 80 (вісімдесят) копійок.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник І. А. Воробйова Б. І. Гулько Р. А. Лідовець Ю. В. Черняк