Справа №751/7453/18
Провадження №2/751/297/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2019 року місто Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Цибенко І. В.

за участю секретаря Михайлової І.О.

позивача та його представника ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідачів та їх представника ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

Встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_4 про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Позов обґрунтовано тим, що відповідачі з серпня 2011 року і по теперішній час не проживають у вказаній квартирі, не сплачують комунальні платежі, їх особистих речей в квартирі немає.

Ухвалою судді від 13.11.2018 у справі відкрито спрощене позовне провадженні з повідомленням сторін.

Ухвалою суду від 11.12.2018 до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог залучено Управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України в Чернігівській області.

В матеріалах справи наявний відзив на позовну заяву відповідача ОСОБА_3, в якій відповідач проти задоволення позову заперечує ( а.с. 35-37). Відзив на позовну заяву обґрунтовано тим, що у відповідача були поважні причини, у звязку з якими вона залишила спірну квартиру: вчинення позивачем проти неї насильства, що підтверджується відповідними зверненнями в міліцію, а також те, що площа даної квартири не дає можливості для одночасного проживання трьох дорослих осіб. Зазначила, що у відповідачів відсутнє інше житло, а спірна квартира була видана саме на сімю у складі 3 чоловік. Їх спільний з позивачем син на даний час є студентом денної форми навчання, що також є поважною причиною його відсутності в спірній квартирі.

Позивач надав відповідь на відзив, в якій зазначив про те, що наведені відповідачем ОСОБА_3 не є тими поважними причинами, які перешкоджали б проживанню відповідачів у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с. 64-66).

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, наполягали на його задоволенні, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та відповіді на відзив.

Відповідачі та їх представник в судовому засіданні проти позову категорично заперечували, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву.

В судове засідання представник третьої особи Управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України в Чернігівській області не зявився, про день і час слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі( а.с. 97).

Вислухавши доводи сторін, вивчивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

Згідно ордеру Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області № 30 від 11.11.1997 співробітнику пожежної охорони ОСОБА_1 та його сімї в складі : дружини ОСОБА_6 та сина ОСОБА_4 було надано службову жилу площу УДПО УМВС в АДРЕСА_2 , загальною площею 36, 4 кв. м, житловою площею 12,9 кв. (а.с.6).

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 розірвано 07 грудня 2007 року (а.с. 8).

В судовому засіданні уточнено, що прізвище відповідача ОСОБА_6 на даний час є «Мацак».

Відповідно до довідки Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради № 13928 від 17.10.2018 в зазначеній квартирі з 15.08.2000 зареєстровані позивач та відповідачі: ОСОБА_6 без родинних відносин, ОСОБА_4 Миколайович- син (а.с. 9).

Як вбачається з акту КП «Новзаводське» від 22.10.2018, відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_4, які зареєстровані у житловій квартирі АДРЕСА_3 за вищезазначеною адресою фактично не проживають з 14.08.2011 і до теперішнього часу (а.с. 7).

Європейський суд з прав людини вказує, що «втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла» (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 41, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року).

«Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві…» (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 42, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року).

Житлові права і позивача, і відповідача захищені положеннями Конституції України як нормами прямої дії, а правовідносини між сторонами врегульовані приписами Житлового кодексу Української РСР.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до абзацу четвертого статті 9 Житлового кодексу Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно зі статтею 64 Житлового кодексу Української РСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї.

Положеннями статті 71 Житлового кодексу Української РСР визначено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Пунктом 28 Положення про порядок надання службових жилих приміщень, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 4 лютого 1988 року № 37, визначено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї службове жиле приміщення зберігається за ними у випадках і в строки, вказані в статті 71 Житлового кодексу УРСР.

Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц зроблено висновок по застосуванню статей 71, 72 ЖК Української РСР, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов'язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

Допитана в якості свідка відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні показала, що була дружиною позивача. На їх сімю в складі 3-х чоловік: позивача, її та їх сина було видано службову квартиру. В подальшому життя між нею та позивачем не склалось, вони розлучились. Деякий час після розлучення вони проживали разом, оскільки в неї крім спірного житла іншого не має. Вона мала намір розділити особові рахунки та сплачувати комунальні платежі за свою частину, однак в цьому їй було висьмово відмовлено Міністерством України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи ГУ МНС в Чернігівській області. Вона сплачувала комунальні платежі до 2011 року. Потім проживати разом з позивачем стало неможливим, оскільки він застосовував проти неї фізичне насильство, а тому вона разом з сином вимушена була залишила квартиру. На даний час вона проживає в квартирі знайомого, за яку сплачує комунальні послуги. Іншого житла немає.

Допитаний в якості свідка відповідач ОСОБА_4 показав, що є сином позивача. До серпня 2011 року він разом з батьком та матірю проживали в квартирі за адресою: АДРЕСА_1, яка складалась з однієї житлової кімнати 12 кв. м. З даної квартири мати пішла жити до гуртожитку в 2009 році, оскільки батько застосовував до неї фізичну силу. Деякий час він проживав з батьком, проте, оскільки батько також його бив, він вимушений був піти жити до матері. Іншого житла немає. Він хотів би зявлятись в квартирі, однак немає такої можливості, оскільки батько змінив замки. В 2014 році він з вказаної причини не потрапив в квартиру. В 2016 році він поступив до навчального закладу, де навчається на денному стаціонарі і на даний час. Проживає в гуртожитку. Має намір в подальшому жити в спірній квартирі, оскільки іншого житла немає.

Як вбачається з постанови про відмову в порушення кримінальної справи від 03.11.2008 відповідач ОСОБА_4 (на даний час прізвище ОСОБА_3) Л.І. звернулась з заявою до ЧМВ з проханням вжити заходу спливу до її колишнього чоловіка ОСОБА_1, який вчинив вдома сварку та завдав їй тілесних ушкоджень, які відповідно до акту СМЕ № 2321 від 27.10.2008 відносяться до легких тілесних ушкоджень. ОСОБА_1 винесено офіційне попередження про неприпустимість насильства в сімї та до відділу сімї та молоді направлено повідомлення про факт вчинення насильства в сімї ( а.с. 42).

Відповідно до постанов про відмову в порушення кримінальної справи від 07.11.2008, 31.07.2008 відповідач ОСОБА_1 (на даний час прізвище ОСОБА_3) Л.І. зверталась з заявами до ЧМВ з проханням вжити заходів до її колишнього чоловіка ОСОБА_1, який перебуваючи в нетверезому стані влаштовує сварки за місцем мешкання, в ході яких ображає її нецензурними словами, погрожує фізичною розправою, виганяє з дому ( а.с. 43, 45).

Відповідно до листа начальника ЧМВ УМВС України в Чернігівській області від 19.07.2011 ОСОБА_6 зверталась з заявою, яка була зареєстрована ЖРЗПЗ 10.08.2011, в порушення кримінальної справи відмовлено на підставі п. 2 ст. 6 КПК України, а з її колишнім чоловіком ОСОБА_1, в ході перевірки була проведена профілактична бесіда та винесене офіційне попередження про неприпустимість вчинення насильства в сімї ( а.с. 41).

Згідно листа Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи ГУ МНС в Чернігівській області від 07.08.2008 ОСОБА_6 на її заяву від 04.08.2008 було повідомлено про те, що враховуючи відсутність згоди інших членів сімї на укладення окремого договору та те, що жилу площу, яка припадає на одну особу, виходячи з характеристик квартири, в якій вона проживає (однокімнатна, загальною площею 36, кв. м, житловою площею 12,9 кв. м), не може бути виділено у вигляді приміщення, яке б відповідало вимогам ст. ЖК ( а.с. 44).

Відповідно до довідки Міжнародного гуманітарного університету № 2/782 від 04.12.2018, ОСОБА_4 у 2018 році вступив до Міжнародного гуманітарного університету і на даний час навчається на 3-му курсі денної форми навчання Одеського медичного інституту Міжнародного гуманітарного університету, термін закінчення навчального закладу 30.06.2012 ( а.с. 38).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.01.2019, відомості про права ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на нерухоме майно відсутні ( а.с. 39-40).

Піддавши системному аналізу надані сторонами докази та оцінюючи їв в сукупності, враховуючи неприязні стосунки, що склались між колишнім подружжям -ОСОБА_1 та ОСОБА_3, застосування фізичної сили позивачем відносно ОСОБА_3, що підтверджується неодноразовими зверненнями ОСОБА_3 до ЧМВ УМВС України в Чернігівській області, ту обставину, що відповідач ОСОБА_4 на даний час навчається на стаціонарі в Одеському медичному інституті Міжнародного гуманітарного університету, враховуючи площу спірної квартири, яка не дає змоги для одночасного проживання в квартирі трьох дорослих осіб та в водночас інтерес відповідачів до своїх житлових прав, оскільки спірна квартира є їх єдиним житлом, суд дійшов висновку про поважність причин відсутності відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в квартирі за адресою: АДРЕСА_1.

Таким чином, встановивши поважність причин відсутності відповідачів у спірній квартирі понад 6 місяців, а також відсутність у них іншого житла, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 13, 76-89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 271-273, 354-355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну і резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Новозаводський районний суд м. Чернігова.

Повний текст рішення суду виготовлено 05.03.2019.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1, зареєстроване місце проживання:: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідачі:

ОСОБА_3, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_2.

ОСОБА_4, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_3.

Головуючий - суддя І. В. Цибенко