Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач -Дронська І.О.
Справа № 409/726/18
Провадження № 22-ц/810/40/19
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Луганського апеляційного суду:

головуючого судді Дронської І.О.,

суддів Карташова О.Ю., Яреська А.В.,

за участю секретаря Онопрієнка А.Є.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_2,

представник позивача ОСОБА_3,

відповідач ОСОБА_4 акціонерне товариство «Укрпошта» в особі Луганської дирекції ПАТ «Укрпошта»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» в особі Луганської дирекції Публічного акціонерного товариства «Укрпошта»

на рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 14 листопада 2018 року, ухвалене у складі судді Максименко О.Ю., 14.11.2018 року в смт.Білокуракине Луганської області

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» в особі Луганської дирекції ПАТ «Укрпошта» про зміну формулювання причини звільнення

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду із зазначеним позовом, в обгрунтування якого посилалась на те, що 18.06.2014 року вона бул прийнята листоношею третього класу у ВПЗ Білокуракине-1, про що зроблено відповідний запис до трудової книжки. 20.02.2018 року працівник відділу кадрів Луганської дирекції ПАТ «Укрпошта» повідомив її телефоном про те, що ВПЗ Білокуракине-1 буде закрито 01.03.2018 року, а їй необхідно перейти працювати у ВПЗ Білокуракине-2. Позивач зазначає, що відстань від відділення 1 до відділення 2 складає понад 4 км, регулярне транспортне сполучення до місця отримання поштових відправлень - ВПЗ Білокуракине 2 відсутнє, а тому необхідно буде туди добиратись пішки, отримувати поштові відправлення та кошти для пенсіонерів, а це значні суми, та повертатись на свою ділянку для виконання посадових обов'язків. 24.02.2018 року від Луганської дирекції ПАТ «Укрпошта» м. Старобільськ надійшов наказ № 194 про закриття ВПЗ Білокуракине-1 і вивільнення та переміщення працівників відповідно до вимог законодавства. 27.02.2018 р., з ВПЗ Білокуракине-1 вивезли весь товар. 28.02.2018 року до ВПЗ Білокуракине-1 приїхала начальник УПЗ № 7 м. Старобільськ ОСОБА_5 з інвентаризаційною комісією. Після інвентаризації ВПЗ Білокуракине-1 опечатали, а працівникам ОСОБА_5 сказала, що завтра, 01.03.2018 р. вони працюють у ВПЗ Білокуракине-2 та змусила писати заяви про згоду працювати в нових умовах. Коли позивач сказала, що не згодна, від неї вимагали написати заяви про звільнення за власним бажанням. 28.02.2018 року всупереч тиску з боку керівництва позивач написала заяву про звільнення у зв'язку з суттєвими змінами в роботі за п. 6 ст. 36 КЗпП України. 16.03.2018 року в приміщенні ВПЗ Білокуракине-2 позивач була ознайомлена із наказом Луганської дирекції ПАТ «Укрпошта» від 14.03.2018 року, з якого їй стало відомо, що вона звільнена за власним бажанням 14.03.2018 року за ст. 38 КЗпП України. Позивач вважає, що переміщення чи переведення до відділення № 2 значно змінювало умови її праці та про такі зміни, вона повинна була бути попереджена за 2 місяці, та в разі відмови працювати в нових умовах її повинні були звільнити не раніше 20.04.2018 року. Неправильне формулювання причин звільнення позбавляє позивача права на матеріальну підтримку - допомогу по безробіттю.

Просила суд змінити формулювання причин звільнення з роботи з ВПЗ Білокуракине -1 Луганської дирекції ПАТ «Укрпошта» із «звільнена за власним бажанням ст.38 КЗпП України» на «звільнена у зв'язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці, п. 6 ст. 36 КЗпП України» та стягнути з відповідача на її користь вихідну допомогу в розмірі 1208,07 грн. відповідно до ст.44 КЗпП України.

Рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 14 листопада 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені повністю. Змінено формулювання причини звільнення ОСОБА_2 з роботи з відділення поштового зв'язку Білокуракине-1 із "звільнена за власним бажанням ст. 38 КЗпП України" на "звільнена у зв'язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці п.6 ст. 36 КЗпП України". Стягнуто з ПАТ «Укрпошта» в особі Луганської дирекції ПАТ «Укрпошта» на користь ОСОБА_2 вихідну допомогу в розмірі 1208,07 грн. Стягнуто з ПАТ «Укрпошта» в особі Луганської дирекції ПАТ «Укрпошта» на користь держави судовий збір в сумі 704,80 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що при переведенні листонош з ВПЗ «Білокуракине-1» до «Білокуракине-2» для останніх дійсно змінювалися суттєві умови праці

Не погодившись з вказаним рішенням відповідач ПАТ «Укрпошта» в особі Луганської дирекції ПАТ «Укрпошта» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необгрунтованість та незаконність рішення суду першої інстанції просив скасувати повністю рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ПАТ «Укрпошта» в особі Луганської дирекції ПАТ «Укрпошта» повністю та стягнути з ОСОБА_2 на користь відповідача сплачений судовий збір у розмірі 1057,20 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відділення поштового звязку де працювала позивач, поруч з іншим відділенням є структурним територіальним підрозділом ЛД ПАТ «Укрпошта» в Білокуракинському районі Луганської області. Протягом останніх років для ВПЗ Білокуракине-1, де працювала позивач ОСОБА_2 характерна стійка тенденція до падіння обсягів наданих послуг, а також здійснення технічного обслуговування та ремонту приміщень ВПЗ. У лютому 2018 року звільнився начальник ВПЗ Білокуракине-1, а тому керівництвом відповідача розглядалося питання про тимчасове призупинення діяльності цього відділення до прийняття на вакантну посаду начальника ВПЗ, оскільки діяльність відділення без начальника неможлива. Наказом відповідача № 213-к від 28.02.2018року обовязки начальника ВПЗ Білокуракине-1 на засадах суміщення з 01.01.2018 року було покладено на начальника ВПЗ Білокуракине-2. Також даним наказом позивача ОСОБА_2, разом з іншими листоношами, було переміщено з 01.03.2018 року строком на 1 місяць до ВПЗ Білокуракине-2, з яким ОСОБА_2 була ознайомлена, проте зробити запис про ознайомлення відмовилась. Крім того позивачу ОСОБА_2 при переміщенні було запропоновано підвезення до її доставної дільниці на службовому поштовому автомобілі або взяти в користування службовий велосипед. Вважає, що позивач надумано стверджує про нібито суттєві зміни істотних умов праці, 28.02.2018 року звернулась із заявою про звільнення у звязку з нібито зміною суттєвих умов праці. Зазначена заява була задоволена. 14.03.2018 року вона була звільнена за ст.38 КЗпП України за власним бажанням. Скаржник вважає, що висновки суду першої інстанції про те, що тимчасове переведення позивача ОСОБА_2 з ВПЗ Білокуракине-1 на ВПЗ Білокуракине-2 є нібито суттєвими змінами в умовах праці не відповідають як фактичним обставинам справи так і діючому законодавству. Таке переміщення не вважається переведенням і не потребує згоди працівника. Переміщення позивача здійснено на тому ж підприємстві на інше робоче місце в інший структурний підрозділ у тій же місцевості та в межах відповідної посади, тобто відбулась лише зміна робочого місця, тому позивача було саме переміщено, а не переведено в інший структурний підрозділ, тому посилання позивача на те, що відставнь від відділень складає понад 4 км, при цьому відсутнє регулярне транспортне сполучення, до місця отримання поштових відправлень (ВПЗ Білокуракине-2) необхідно добиратися пішки, а потім повертатися на свою дільницю для виконання своїх посадових обовязків, є надуманими і необгрунтованими.

Позивач ОСОБА_2 не скористалась своїм правом щодо надання відзиву на апеляційну скаргу ПАТ «Укрпошта» в особі Луганської дирекції ПАТ «Укрпошта».

Позивач та представник позивача, яких було повідомлено належним чином про час і місце розгляду справи, у судове засідання не зявились, заяв про відкладення розгляду справи на адресу апеляційного суду від останніх не надійшло.

Справу розглянуто на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України без участі зазначених учасників справи за участю представника відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника скаржника, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.ч.1- 4 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин що обєктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Колегія суддів вважає, що зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає у повній мірі.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що згідно наказу №194 від 20.02.2018 року, виданого на підставі наказу ЛД ПАТ "Укрпошта" №233 від 16.02.2018 року, з 01.03.2018 року наказано:

-п.1.1 закрити підпорядковані відділення поштового зв'язку ВПЗ Новопсков-1 та ВПЗ Білокуракине -1;

-п. 2 вивільнення та переміщення працівників, у зв'язку зі зміною умов праці, провести відповідно до чинного законодавства України.

Відповідно до наказу ЛД ПАТ "Укрпошта" №201-к від 27.02.2018 року на листоношу 2 класу ВПЗ Білокуракине -1 ОСОБА_6 покладено обов'язки начальника ВПЗ Білокуракине -1. ОСОБА_6 відмовилася від виконання обов'язків начальника ВПЗ Білокуракине -1 за сімейними обставинами, про що свідчить її особистий підпис на звороті наказу.

Згідно наказу ЛД ПАТ "Укрпошта" №213-к від 28.02.2018 року обов'язки начальника ВПЗ Білокуракине -1 покладено на ОСОБА_7 та переміщено з 01.03.2018 року строком на 1 місяць до ВПЗ Білокуракине -2 зі збереженням посадових обов'язків, зокрема ОСОБА_2 (а.с.124).

28.02.2018 року ОСОБА_2 написала заяву про звільнення у зв'язку зі зміною суттєвих умов праці.

Відповідно до наказу №261-к від 14.03.2018 року ОСОБА_2М звільнено за власним бажанням по ст.38 КзпП на підставі особистої заяви.

Як вбачається з копії трудової книжки БТ-І №9062226, ОСОБА_2 18.06.2014 року прийнята на роботу листоношею до ВПЗ Білокуракине -1, 14.03.2018 року звільнена за власним бажанням на підставі ст.38 КзпП.

Згідно довідки про доходи з 01.01.2017 року по 14.03.2018 року ОСОБА_2М отримала заробіток 17026,71 грн.

Зазначені обставини повністю відповідають матеріалам справи.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що станом на 28.02.2018 року діяв наказ № 194 від 20.02.2018 року «Про зміну порядку обслуговування населення ВПЗ», згідно якого наказано: п.1 - інженеру ОСОБА_8 з 01.03.2018 р. закрити підпорядковане відділення поштового зв'язку ВПЗ Білокуракине-1; п.2 вивільнення та переміщення працівників поштового зв'язку зі змінами умов праці провести у відповідності до чинного законодавства України і на той час не йшла мова про тимчасове закриття ВПЗ «Білокуракине-1».

Питання щодо закриття ВПЗ «Білокуракине-1» в смт. Білокуракине в даній місцевості було загальновідомою обставиною і стало резонансним. З цього приводу дійсно піднімалася громадськість, було багато звернень громадськості у засобах масової інформації: друкованих засобах, телебаченні, мережі Інтернет, тобто, на той час не йшла мова про тимчасове переведення листонош строком на 1 місяць до ВПЗ «Білокуракине-2».

При переведенні листонош з ВПЗ «Білокуракине-1» до «Білокуракине-2» у них дійсно змінювалися суттєві умови праці: збільшувалася відстань від ВПЗ до доставної дільниці на 4 кілометри, змінювався маршрут листонош, при цьому схема з нанесеним маршрутом листоноші, від якого листоноша не має права відступати, змінена не була; змінювався час роботи листоноші з огляду на збільшення відстані від ВПЗ до доставної дільниці, тобто, позивач не вкладалася в межі робочого часу. Тобто, змінилися обсяги роботи.

Посилання представника відповідача та свідка ОСОБА_5 на підвезення листоноші з ВПЗ «Білокуракине-2» до доставної дільниці на автомобілі не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки позивач деякий час до звільнення працювала і її підвезення до доставної дільниці не здійснювалося.

Також в судовому засіданні не знайшло своє підтвердження ознайомлення позивача з наказом №213-к від 28.02.2018 року про тимчасове переведення її строком на 1 місяць до ВПЗ «Білокуракине-2», не було складено акту про її відмову від ознайомлення з цим наказом. Окрім цього, цей наказ на момент винесення 28.02.2018 року суперечив наказу № 194 від 20.02.2018 «Про зміну порядку обслуговування населення ВПЗ», згідно якого ВПЗ «Білокуракине-1» закривалося, а не тимчасово, строком на 1 місяць, припиняло свою роботу.

На підставі зазначеного суд першої інстанції дійшов висновку про наявність зміни істотних умов праці позивача при переведенні ї на роботу до ВПЗ «Білокуракине-2», у зв'язку з чим вважав необхідним змінити підставу звільнення позивача із "звільнена за власним бажанням ст. 38 КЗпП України" на "звільнена у зв'язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці п.6 ст. 36 КЗпП України" із виплатою на користь ОСОБА_2 вихідної допомоги, відповідно до ст. 44 КЗпП України у розмірі не менше середнього місячного заробітку, який розрахований відповідно до Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», та з урахуванням довідки про доход позивача за останні два місяці, складає 1208,07 грн.

Проаналізував наявні дані, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив і оцінив обставини по справі та надані сторонами, в їх сукупності, всі докази та правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється.

Згідно з п. 6 ч.1 ст. 36 КЗпП України підставою для припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці.

Відповідно до ч.ч.3,4 ст. 32 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за п. 6 ст. 36 цього Кодексу.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" припинення трудового договору за п.6 ст. 36 КЗпП при відмові працівника від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці може бути визнане обґрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при провадженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці (раціоналізацією робочих місць, введенням нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і, навпаки, впровадженням передових методів, технологій тощо). Відмова працівника укласти контракт може бути підставою для припинення трудового договору за п.6 ст.36 КЗпП у тому разі, коли відповідно до законодавства така форма трудового договору для даного працівника була обов'язкова.

Пунктом 31 Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів", передбачено, що відповідно до ст. 32 КЗпП переведення на іншу роботу допускається тільки за згодою працівника. Переведенням на іншу роботу вважається доручення працівникові роботи, що не відповідає спеціальності, кваліфікації чи посаді, визначеній трудовим договором. Не вважається переведенням, що потребує згоди працівника, переміщення його на тому ж підприємстві (в установі, організації) на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ на території підприємства в межах тієї ж місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою і з тими ж істотними умовами праці. Однак і переміщення не може бути безмотивним, не обумовленим інтересами виробництва.

Згідно з ч. 3 ст. 32 КЗпП в межах спеціальності, кваліфікації і посади, обумовленої трудовим договором, зміна істотних умов праці: систем і розмірів оплати, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміни розрядів і найменування посад та інших - допускається за умови, що це викликано змінами в організації виробництва і праці та що про ці зміни працівник був повідомлений не пізніше ніж за 2 місяці.

Згідно п.п.1-5 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити…

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.ст. 12, 81 ЦПК України).

Як вбачається з доводів позовної заяви позивач посилається на те, що передбачене наказом № 194 від 24.02.2018 року Луганської дирекції ПАТ «Укрпошта» м. Старобільська закриття з 01.03.2018 року ВПЗ Білокуракине-1 і вивільнення та переміщення працівників до ВПЗ Білокуракине-2, відстань до якого від ВПЗ Білокуракине-1 складає понад 4 км, при відсутності регулярного транспортного сполучення до місця отримання поштових відправлень - ВПЗ Білокуракине, необхідність добиратися до цього відділення пішки, а там отримувати поштові відправлення та кошти для пенсіонерів, що є значними сумами та повертатись із значними грошовими коштами та поштовими відправленнями на свою ділянку для виконання посадових обов'язків, для позивача, який приймався на роботу листоношею саме до ВПЗ Білокуракине-1 значно змінювало умови її праці, що дає право на звільнення з роботи за п. 6 ст. 36 КЗпП України у зв'язку з суттєвими змінами в роботі.

На підтвердження зазначених доводів позивачем надано копії трудової книжки БТ-І №9062226, з записів якої вбачається, що ОСОБА_2 18.06.2014 року прийнята на роботу листоношею до ВПЗ Білокуракине -1, а.с.8; наказ №194 від 20.02.2018 року про зміну порядку обслуговування населення ВПЗ, з якого вбачається, що з 01.03.2018 року наказано: закрити підпорядковані відділення поштового зв'язку ВПЗ Новопсков-1 та ВПЗ Білокуракине -1, а вивільнення та переміщення працівників, у зв'язку зі зміною умов праці, провести відповідно до чинного законодавства України, а.с.6; відповіді відповідача №235 від 28.02.2018 року з якої щодо роботи поштового відділення №1 в смт. Білокуракине вбачається, що ЛД ПАТ «Укрпошта» не має можливості утримувати збиткові ВПЗ та відновлювати роботу збиткових ВПЗ, а.с.9; відповіді відповідача № 77 від 02.03.2018 року з якої щодо роботи поштового відділення №1 в смт. Білокуракине вбачається, що ЛД ПАТ «Укрпошта» не має можливості утримувати збиткові ВПЗ та відновлювати роботу збиткових ВПЗ, обслуговування буде здійснювати ВПЗ Білокуракине-2, а.с.10; копію заяви ОСОБА_2 на імя директора ЛД ПАТ «Укрпошта» від 28.02.2018 року про звільнення з роботи у звязку зі змінами суттєвих умов праці, а.с.53; копію наказу від 14.03.2018 року про звільнення ОСОБА_2 за власним бажанням, ст.38 КЗпП України, підстава: особиста заява працівника, а.с. 22.

На заперечення позовних вимог ОСОБА_2 відповідачем зазначено, що наказом № 213-к від 28.02.2018 року у тому числі позивача ОСОБА_2, разом з іншими листоношами, було переміщено з 01.03.2018 року строком на 1 місяць до ВПЗ Білокуракине-2, з яким ОСОБА_2 була ознайомлена, проте зробити запис про ознайомлення відмовилась. Крім того позивачу ОСОБА_2 при переміщенні було запропоновано підвезення до її доставної дільниці на службовому поштовому автомобілі або взяти в користування службовий велосипед. Позивач надумано стверджує про нібито суттєві зміни істотних умов праці і безпідставно 28.02.2018 року звернулась із заявою про звільнення у звязку з нібито зміною суттєвих умов праці, а тому заява ОСОБА_2 була задоволена 14.03.2018 року і вона була звільнена за ст.38 КЗпП України за власним бажанням.

На підтвердження зазначеного відповідачем наданий наказ №213-к від 28.02.2018 року «про покладення обовязків», з якого у тому числі вбачається у звязку з виробничою необхідністю переміщення з 01.03.2018 року строком на 1 місяць до відділення поштового звязку Білокуракине-2 зі збереженням посадових обовязків листоношу 3 класу ОСОБА_2, а.с.124.

Колегія суддів вважає, що відповідачем належними та допустимими доказами не спростовані доводи позивача, в судових засіданнях як суду першої інстанції так і апеляційного суду не знайшло своє підтвердження ознайомлення позивача з наказом №213-к від 28.02.2018 року про тимчасове переведення її строком на 1 місяць до ВПЗ «Білокуракине-2», не було складено акту про її відмову від ознайомлення з цим наказом.

Крім того колегія суддів, як і суд першої інстанції, враховує те, що цей наказ на момент винесення 28.02.2018 року за своїм змістом суперечив наказу № 194 від 20.02.2018 «Про зміну порядку обслуговування населення ВПЗ», згідно якого ВПЗ «Білокуракине-1» закривалося, а не тимчасово, строком на 1 місяць, припиняло свою роботу.

Інші доводи скаржника щодо відсутності суттєвих змін істотних умов праці позивача колегія суддів вважає такими, що спростовані встановленими обставинами. Так, апеляційним судом як і судом першої інстанції встановлено значне збільшення відстані 4 км в одін бік, яку ОСОБА_2, як листоноші, слід було додатково долати перед початком обслуговування попередньо встановленого маршруту, при тому що це слід було долати для отримання грошових коштів та кореспонденції, а потім вертатися до доставної дільниці; зміна фактичного і необхідного маршруту листоноші ОСОБА_2, при цьому схема з нанесеним маршрутом листоноші, від якого листоноша не має права відступати, змінена відповідачем не була; суттєва зміна часу роботи листоноші з огляду на збільшення відстані від ВПЗ до доставної дільниці; зміна обсягів роботи з огляду на попередні межі робочого часу позивача.

У судовому засіданні апеляційного суду відповідачем не доведена фактична наявність можливості регулярного підвезення ОСОБА_2 до доставної дільниці, як зазначено представником відповідача передбачити час, коли службовий автомобіль прибуде до необхідного пункту призначення по обєктивним причинам не можливо, у тому числі і з огляду на стан шляхів.

Також відповідачем не спростовані доводи позивача про те, що їй доводилось деякий час перед звільненням ходити пішки із кореспонденцією до доставної дільниці і відповідачем її підвезення не здійснювалось.

Належних та допустимих доказів забезпечення ОСОБА_2 службовим велосипедом відповідачем також не надано.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу скаржника на неправомірність дій відповідача щодо звільнення ОСОБА_2 за ст. 38 КЗПпП України за відсутності згоди останньої на звільнення з цих підстав, враховуючи фактичний зміст її заяви про звільнення саме за п.6 ст.36 КЗпП України.

Як зазначено у правових позиціях, викладених Верховним Судом України у постанові від 31.10.2012 року у справі за № 6-120цс12 та від 22.05.2013 року у справі № 6-34цс13, за змістом ст. 38 КЗпП України працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно. В разі, якщо вказані працівником причини звільнення порушення працедавцем трудового законодавства не підтверджуються, або працедавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на ч. 1 ст. 38 КЗпП України», роботодавець не має права самостійно змінювати визначену працівником у заяві причину звільнення з роботи.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржником ПАТ «Укрпошта» в особі Луганської дирекції ПАТ «Укрпошта» за доводами апеляційної скарги не доведена необгрунтованість та незаконність рішення суду першої інстанції, що є підставою для скасування рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, є достатньо вмотивованим та обгрунтованим і підстави для скасування рішення за доводами, викладеними у апеляційній скарзі, відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Луганський апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» в особі Луганської дирекції Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» залишити без задоволення.

Рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 14 листопада 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» в особі Луганської дирекції ПАТ «Укрпошта» про зміну формулювання причини звільнення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 04.03.2019 року.

Головуючий І.О. Дронська

Судді О.Ю. Карташов

ОСОБА_9