Провадження № 2/127/4652/18
04 березня 2019 рокум. Вінниця
Вінницький міський суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Іщук Т.П.,
за участі секретаря судового засідання Коваленко Д.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Вінниці в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину,
Відповідач відзив на позов не надав.
Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, не заперечували проти заочного розгляду справи.
Відповідач у судове засідання не зявився, будучи повідомленим про день, час та місце судового засідання, в порядку, визначеному чинним законодавством, про причини неявки суд не повідомив, відзиву не надав, а тому суд ухвалив (без винесення окремого процесуального документа із занесенням ухвали до протоколу судового засідання) провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечувала проти такого порядку розгляду справи.
Вислухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.
Судом встановлені наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України, зокрема, в частині обов'язку батьків утримувати дитину і його виконання та можливості зміни розміру аліментів в разі виникнення істотних юридичних обставин.
Від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується Свідоцтвом про народження серії І-АМ №269032 від 28.11.2013 року (а.с.10).
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01.11.2016 року (справа №127/15862/16-ц) з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 850,00 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 22.07.2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Дитина проживає разом з матірю, відвідує Комунальний заклад «Дошкільний навчальний заклад №17» Департаменту освіти Вінницької міської ради. За період відвідування дитиною цього закладу позивачкою сплачено 2456,90 грн (січень 2017 року - серпень 2018 року), 2083,90 грн (січень-грудень 2016 року) та 450,00 грн. - у вересні 2018 року ( а.с.26-28).

Дитина має хронічні захворювання, часто хворіє, в період з листопада 2016 року в дитини діагностоване нове захворювання, повязане з вадами зору. Позивач несе значні витрати на лікування сина, про що свідчать копії фінансових документів, наданих позивачем.

Позивач працює в Комунальному закладі «Дошкільний навчальний заклад №17» Департаменту освіти Вінницької міської ради кухарем, її заробітна плата за останні 8 місяців становить в середньому 3000,00 грн. на місяць.

Відповідач мешкає окремо, періодично виїжджає за межі України. Так за період 2017-2018 років, відповідач пять раз виїжджав за межі України з терміном перебування щоразу близько трьох місяців ( відомості Прикордонної служби України від 12.12.2018 року за №0.184-50412/0/15-18-Вих., а.с 77).

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27.09.1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч.3 ст.181 СК України).

Частина 1 статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з роз'ясненнями, які викладені у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги про збільшення розміру аліментів положеннями ст.192 СК України, вказує на збільшення потреб дитини та зміну її стану здоровя, що потребує значних витрат. Суд звертає увагу, що вказані обставини в їх сукупності ведуть до зміни (погіршення) матеріального становища позивача (при незмінному розмірі аліментів, що сплачуються відповідачем), що в свою чергу є обставиною, що може бути підставою для зміни розміру аліментів. При цьому, суд враховує також ту обставину, що відповідач періодично на тривалий період виїжджає за межі України, що також потребує коштів, що в свою чергу свідчить про зміну його матеріального стану.

Інших підстав, визначених ст.192 СК України, позивачем не зазначено та доказів не надано.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини про зміну матеріального стану позивача та відповідача, суд дійшов висновку про наявність підстав для зміни розміру аліментів. Разом з тим, визначаючись щодо їх розміру, суд враховує обовязок обох батьків утримувати дитину до її повноліття, розмір гарантованого законодавством України прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, те, що відповідач здорова, працездатна особа та має можливість, враховуючи матеріальний стан, надавати матеріальну допомогу, а дитина потребує такої допомогу. Суд бере до уваги, що відповідач доказів неможливості утримувати дитину, відомостей про незадовільний стан здоровя, підтвердження того, що у нього на утриманні знаходяться інші особи суду не надав. При цьому, враховуючи систематичні виїзди відповідача за межі України, суд приходить до висновку, що відповідач спроможний сплачувати аліменти в розмірі не менше прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Тому, суд, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дитини, взаємний обовязок батьків по її утриманню, встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності, вважає розумним та справедливим стягнення аліментів в розмірі 2300,00 грн. щомісячно.

При визначені розміру аліментів судом враховані всі обставини, передбачені ст.182 СК України.

Визначаючись з розміром аліментів суд також враховує, що позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування розміру аліментів, про стягнення якого заявлено позов. Її обґрунтування ґрунтуються на припущеннях, що не є доказами в силу положень ст. 81 ЦПК України.

Разом з тим, суд зауважує, що розмір аліментів, визначений цим рішенням суду, також не є незмінним.

Суд вважає за необхідне роз'яснити, що у разі зміни надалі матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я платника або одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених СК України, розмір аліментів, визначений цим рішенням суду може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів (частина перша статті 192 СК України).

Сплата аліментів в новому розмірі проводиться з дня набрання рішення законної сили (п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»), а не з дня звернення до суду, як про то клопоче позивач.

Щодо стягнення додаткових витрат на утримання дитини, то слід зазначити, що відповідно до ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). В разі невиконання цього обовязку в добровільному порядку особа має на право звернення із позовом про стягнення додаткових витрат на дитину (дітей) у разі наявності обставин, передбачених ст.185 СК України.

Як встановлено судом за період з січня 2017 року - вересня 2018 року позивачем витрачено 4990,80 грн, що повязані з відвідуванням дитиною садочка. Крім того, доказами,наявними в матеріалах справи, доводиться, що за період 2017-2018 років позивачкою витрачено 3306,36 грн на лікування сина (а.с. 17-42). Щодо інших коштів, заявлених позивачем, то суд зважає, що такі витрати як благодійні внески чи придбання медичних препаратів без відповідних призначень лікаря, не можна вважати витратами, повязаними з лікуванням дитини, а тому в цій частині позов задоволенню не підлягає.

Отже, враховуючи, що позивачем доведено додаткові витрати на утримання дитини в розмірі 8297,16 грн, тому з відповідача підлягає стягненню сума 4148,58 грн (8297,16 грн:2).

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, зважаючи, що позивачем заявлені дві вимоги (про зміну розміру аліментів та стягнення додаткових витрат), які задоволені судом в частині їх доведення, а позивач звільнена від сплати судового збору, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 1409,60 грн судового збору.

Щодо витрат на правову допомогу, то суд звертає увагу, що відповідно до положень ч.1, п.п.1,4 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.

Згідно положень ч.1-4 ст.137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами

До суду на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір про надання правової допомоги від 02.10.2018 року з додатком, розрахунок судових витрат та правової допомоги та копії прибуткових касових ордерів від 02.10.2018 року та від 04.03.2019 року, всього на суму 3200 грн.

Судом встановлено, що дані витрати понесені з розглядом цієї справи, витрати є фактичними, відповідають обсягу наданих послуг та виконаних робіт, неминучими (у зв'язку із виконанням умов договору про правову допомогу), справа має для позивача важливе значення, а тому суд дійшов висновку, що заявлений розмір витрат є обґрунтованим та доведеним.

Згідно правил п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених витрат. З огляду на часткове задоволення позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1600,00 грн. витрат на правничу допомогу (пропорційно задоволеним вимогам).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини", ч.2 ст. 51 Конституції України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 180- 182, 185, 192 СК України, ст. ст. 13, 81, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в твердій грошовій сумі, яка підлягає індексації відповідно до закону, в розмірі 2300,00 грн (дві тисячі триста гривень) щомісячно, починаючи з дня набрання законної сили даним рішенням і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнення за виконавчим листом, виданим на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01.11.2016 року в цивільній справі №127/15862/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, припинити з дня набрання законної сили даним рішенням та повернути виконавчий лист до суду після завершення виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4148,58 гривні (чотири тисячі сто сорок вісім гривень 58 коп) додаткових витрат на утримання дитини.

В решті вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 1409,60 грн. (одна тисяча чотириста девять гривень 40 коп) судового збору та на користь ОСОБА_1 1600,00 ( одна тисяча шістсот гривень) грн. витрат на правову допомогу.

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте Вінницьким міським судом Вінницької області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Якщо позивачу повне рішення не було вручено у день його проголошення чи складення, він має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3;

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5.

Повний тест рішення складений 07.03.2019 року.

Суддя: