Постанова

Іменем України

02 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 135/1054/16-ц

провадження № 61-43256св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 05 березня 2018 року у складі судді Патраманського І. О. та постанову Апеляційного суду Вінницької області від 19 липня 2018 року у складі колегії суддів: Марчук В. С., Берегового О. Ю., Матківської М. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (далі - УДВС ГТУЮ у Вінницькій області) про визнання права власності на майно та про зняття з нього арешту.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 15 січня 2015 року заступник начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Калинчук С. І., при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження № 37234147 про стягнення коштів із боржника ОСОБА_2 своїм актом від 15 січня 2015 року описав та арештував майно, яке належить йому.

02 лютого 2016 року державний виконавець виставив охорону і до цього часу він не може володіти, користуватися і розпоряджатися майном, яке належить йому особисто. Будь-якого відношення до виконавчого провадження, у якому стягується борг із ОСОБА_2 , він не має.

Посилаючись на викладене, позивач просив визнати за ним право власності на: зварювальний апарат «ТЕLМIG» 203/2, червоного кольору - 1 шт.; домкрат «МІОL» - 1 шт.; зварювальну маску - 1 шт.; газовий балон червоного кольору - 1 шт.; каністра червоного кольору - 1 шт.; підйомник для машин, зеленого кольору - 1 шт. (жовто-зеленого кольору); сейф металевий зеленого кольору - 1 шт. (шафа); підйомник для автомобілів (жовто-зеленого кольору) - 1 шт.; стіл металевий зеленого кольору - 1 шт.; вимірювач тиску в шинах «INTERTOOL» - 2 шт.; металеву полицю сірого кольору, розміром 1 м х 0,5 м - 1 шт.; металеву полицю «SERVICEMOBIL» синього кольору - 2 шт.; зарядний пристрій «Battmax», чорного кольору - 1 шт.; клещі чорного та червоного кольорів - 2 шт. для зарядного пристрою (прикурювач); гайковерт синього кольору - 1 шт.; дрель «Вosch» - 1 шт.; зарядний пристрій - 1 шт.; баки для масла - 3 шт. (жовтого синього та зеленого кольору) (дві бочки та один бак); візок металевий - 1 шт.; набір ключів - 1 шт.; короб металевий «Service mobil» - 1 шт.; ключ червоного кольору балонного - 1 шт.; стіл металевий - 1 шт.; тиски металеві (закріплені на столі) - 1 шт.; прес для підшипників - 1 шт.; домкрат, синього кольору - 3 шт.; полицю металеву - 1 шт.; маску зварювальну - 1 шт.; візок металевий - 1 шт.; каністру зеленого кольору -1 шт.; ліхтар без скла зі стійкою - 1 шт.; пневмогайкокрут - 1 шт.; сейф, зеленого кольору - 1 шт.; освітлювальний ліхтар - 1 шт.; пристрій лазерний для розвалу сходження найс - 1 шт.; стіл металевий - 1 шт. (рамка); стіл металевий зеленого кольору - 1 шт.; точильний (наждачний) станок «Powertec» -1 шт.; болгарку «РWT» - 1 шт.; тиски «КАRО», закріплені на столі - 1 шт.; металевий стіл - 1 шт.; кисневі балони - 3 шт.; газові балони - 2 шт.; шланг кисневий - 1 шт.; мотошолом - 2 шт.; зварювальну маску - 1 шт.; металеву дерев`яну шафу - 1 шт.; бензокосу - 1 шт.; металеву драбину - 1 шт.; обігрівач електричний - 1 шт.; компресор «АВАС» - 1 шт.; освітлювач (переносний) - 1 шт.; два металеві сейфи - 2 шт.; мийку «Karcher» - 1 шт.; пилосос «Karcher» - 1 шт.; фен «Storn» - 1 шт.; візок металевий - 1 шт.; металевий освітлювач-стійку на колесах - 1 шт.; обігрівач «NNR»; мікрохвильову піч «Privelegg» - 1 шт.; пральну машину «Bauknecht» - 1 шт.; каністру металевого кольору - 1 шт.; бак «SR» - 1 шт. (бочки); пластикові каністри - 4 шт.; металеву раму для підйому двигуна - 1 шт.; набір ключів - 1 шт. (64 відділи для ключів); набір ключів у ящику 24 ключа відсутні, та виключити його з акта опису й арешту від 15 січня 2015 року і зняти з нього арешт.

Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 05 березня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено суду те, що саме він є власником описаного та арештованого майна.

Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 19 липня 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції виходив із відсутності законних підстав для задоволення позову, з огляду також і на те, що позов не визнавали інші відповідачі у справі.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги

У серпні 2018 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 05 березня 2018 рокута постанову Апеляційного суду Вінницької області від 19 липня 2018 року, в якій просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вказує на те, що суддя першої інстанції прямо заінтересований у результаті розгляду справи, оскільки він неодноразово постановляв судові рішення у справах: №№ 135/364/15-ц; 135/1072/16-ц; 135/805/17, пов`язаних із виконанням судового рішення у справі № 211/447/12 ухваленого щодо нього, а також при наявності зі сторони судді Патраманського І. О. ухвал у подальшому про самовідводи у справах пов`язаних із ним, а саме справа про поділ майна подружжя № 135/1682/16-ц. Перелік документів, наданих позивачем у справі містить всі реквізити передбачені нормами матеріального права, оскільки вони дозволяють ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, що підтверджується навіть незаконним висновком експерта.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 05 вересня 2018 року поновлено строк на касаційне оскарження, відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій відповідають вимогам статей ЦПК України щодо законності та обґрунтованості.

Судом встановлено, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області перебуває зведене виконавче провадження № 37234147 про стягнення коштів із боржника ОСОБА_2 , до складу якого входять виконавчі провадження: № 35840533 із виконання виконавчого листа від 18 грудня 2012 року № 211/1410/12 Ладижинського міського суду Вінницької області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 коштів у розмірі 8 500 000,00 грн (відкрито за постановою від 27 грудня 2012 року); № 34351262 із виконання виконавчого листа № 211/447/12, виданого 01 червня 2012 року Ладижинським міським судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 коштів у розмірі 1 543 878,77 грн (відкрито за постановою від 19 вересня 2012 року).

У зв`язку із невиконанням вимог виконавчих документів у строк, наданий для їх самостійного виконання, державним виконавцем Відділу вжиті заходи примусового виконання.

15 січня 2015 року у приміщенні CT «Протон» (м. Ладижин, Вінницька область) у порядку примусового виконання зведеного виконавчого провадження здійснений опис та арешт майна ОСОБА_2 , про що 15 січня 2015 року складений акт опису й арешту майна боржника.

Об`єктами опису та арешту майна були предмети та речі із 66 найменувань, для ремонту та експлуатації транспортних засобів і агрегатів, перелік, кількість яких та основні їхні характеристики відображені у тому ж акті опису і арешту майна від 15 січня 2015 року.

Виконавчі дії від 15 січня 2015 року з опису та арешту майна боржника проведені у присутності ОСОБА_1 , що підтверджується його підписом у акті опису та арешту майна.

Відповідно до цього акта на території СТ «Протон» у м. Ладижин Вінницької області державним виконавцем у присутності понятих та ОСОБА_1 при примусовому виконанні виконавчого провадження про стягнення заборгованості із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_3 описано та арештовано майно.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 вказував на те, що описане та арештоване державним виконавцем майно належить йому, а не боржнику ОСОБА_2

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до частини першої статті 60 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції від 28 грудня 2015 року, чинній на день звернення до суду із цим позовом, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Аналогічною є частина перша статті 60 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції від 30 грудня 2014 року, чинній на день складення акта опису і арешту майна.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У частині другій статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно встановив характер спірних правовідносин та застосував норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, обґрунтовано виходив із того, що позивачем не надано доказів про те, що майно, яке зазначено у акті опису і арешту належить ОСОБА_1 , а не боржнику ОСОБА_2 , у зв`язку із чим суди, дійшовши висновку про відсутність порушень прав та законних інтересів позивача, відмовили у задоволенні позову у зв`язку з його недоведеністю та необґрунтованістю.

Доводи заявника, який є відповідачем у справі, про неправильну оцінку судами накладних, товарних чеків, у сукупності зводяться до неправильного розуміння вимог цивільного процесуального законодавства України, власного тлумачення ОСОБА_2 спірних правовідносин та переоцінки доказів.

Таким чином, Верховний Суд погоджується з тим, що позивач не підтвердив належними та допустимими доказами право власності на описане та арештоване державним виконавцем рухоме майно, тому у нього відсутні передбачені статтею 391 ЦК Україниправа на захист права власності.

Аргументи щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які полягають у тому, що суддя Патраманський І. О., який постановив оскаржуване рішення, неодноразово постановляв судові рішення, зокрема, у справах: № 135/364/15-ц, № 135/1072/16-ц, № 135/1682/16-ц та № 135/805/17, а тому він не мав права розглядати цю справу, є також неприйнятними, оскільки взяття участі у розгляді інших справ не є підставою для відводу судді у цій справі.

Верховний Суд розглянув справу в межах доводів, наведених заявником у касаційній скарзі; враховуючи правомірний правовий результат вирішення спору судами першої та апеляційної інстанцій, підстав вийти за межі розгляду справи судом касаційної інстанції не встановлено.

Інші доводи касаційної скарги є аналогічними тим доводами, які були викладені в апеляційній скарзі та перевірялися судом апеляційної інстанції під час апеляційного розгляду цього спору.

Таким чином, Верховний Суд доходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника, при цьому Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Суди першої й апеляційної інстанцій забезпечили повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржувані рішення відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, арішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 401, 402, 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 05 березня 2018 рокута постанову Апеляційного суду Вінницької області від 19 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

Г. І. Усик