Головуючий суду 1 інстанції - Пелих О.О.
Доповідач -Дронська І.О.
Справа № 431/3873/15-ц
Провадження № 22-ц/810/529/19
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Луганського апеляційного суду:

головуючого судді Дронської І.О.,

суддів Єрмакова Ю.В., Карташова О.Ю.

за участю секретаря Вовчанської С.В.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство «Правекс Банк»

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2

представник відповідача ОСОБА_3 Олександр Петрович

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Правекс Банк» на рішення Старобільського районного суду Луганської області від 14 травня 2019 року, ухвалене 14.05.2019 року у складі судді Пелиха О.О. в м.Старобільськ

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Правекс Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року позивач ПАТ КБ «Правекс-Банк»» звернувся до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 28.08.2007 року між АКБ «Правекс-Банк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №6096-052/07Р за умовами якого відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 47 000,00 дол. США для споживчих цілей та оплати страхових платежів згідно з договорами страхування нерухомого майна на строк з 28.08.2007 року до 28.08.2032 року зі сплатою 12,49 % річних.

З метою забезпечення належного виконання зобов`язання та захисту майнових інтересів позивача як кредитодавця на випадок порушення зобов`язання ОСОБА_1 як позичальником, 06.08.2007 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 6069-052/07Р, відповідно до умов якого поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником зобов`язань за кредитним договором.

Зобов`язання за договором позивачем виконі в повному обсязі, проте відповідач свої зобов`язання належним чином не виконує, станом на 03.07.2015 року утворилась заборгованість в розмірі 71 784,47 дол. США, що еквівалентно сумі у розмірі 1 521 112,92 грн, у тому числі: заборгованість за кредитом 39671 дол. США, заборгованість за процентами 19308,47 дол. США, неустойка (пеня) за кредитом 3677,64 дол. США, неустойка (пеня) за процентами 9127,36 дол. США.

Позивач просив стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 71 784,47 дол. США, що еквівалентно сумі у розмірі 1 521 112,92 грн за курсом НБУ на день подання позовної заяви, а також судовий збір в сумі 3654 грн.

Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 14 травня 2019 року у задоволенні позову ПАТ КБ «Правекс-Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено в повному обсязі.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення кредиту, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення.

Судом встановлено, що останній платіж за кредитним договором відповідач здійснив 10 червня 2011 року, а тому за умовами пункту 4.4. кредитного договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив на 10-й день місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення, тобто з 10 липня 2011 року. Після зміни строку виконання зобов`язання (до 10 липня 2011 року) усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мають правового значення, оскільки за вимогою пункту 4.4. кредитного договору позичальник зобов`язаний був повернути кредит у повному обсязі до вказаної дати, й усі наступні щомісячні платежі за графіком після 10 липня 2011 року не підлягають виконанню, більш того, судом встановлено, що їх взагалі не було.

Судом зазначено, що якщо кредитор змінює строк виконання основного зобов`язання, позовна давність обчислюється від цієї дати. В такому разі кредитор зобов`язаний пред`явити позов до боржника протягом трьох років, а до поручителя протягом шести місяців (ч.4 ст.559 ЦК України), від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

Не погодившись з вказаним рішенням АТ «Правекс Банк» звернулось до суду з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, скаржник просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги АТ «Правекс Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнути з відповідачів судовий збір.

Апеляційна скарга АТ «Правекс Банк» мотивована тим, що судом першої інстанції проігноровано обставини, які свідчать про переривання позовної давності. Позивачем надано виписку за особовим рахунком НОМЕР_1 /USD за період з 28.08.2007 року по 22.05.2012 року, у відповідності до якого, 03.11.2011 року було погашення прострочених відсотків понад 60 днів згідно укладеного договору у розмірі 600 дол. США. Виписка з особового рахунку клієнта може слугувати як документ, що підтверджує суму витрат на оплату банківських послуг з розрахунково-касового обслуговування, за умови зазначення в ній інформації про надання банком таких послуг, сум операцій та заповнення обов`язкових реквізитів. Суд повинен був взяти до уваги дані докази та надати їм правову оцінку в межах виконання відповідачем зобов`язання, так як 03.11.2011 року та 15.08.2012 року відбулося переривання перебігу позовної давності у зв`язку з частковим погашенням відповідачем заборгованості.

Крім того скаржник вважає, що навіть якщо взяти до уваги позицію суду і відповідача щодо несплати ОСОБА_4 чергового платежу 10.07.2011 року, то термін позовної давності повинен застосовуватися тільки щодо платежу, який мав бути здійснений 10.07.2011 року і так до кожного окремого платежу, але позивач вважає, що в будь-якому разі відбулося переривання перебігу позовної давності.

Відповідач ОСОБА_1 скористався своїм правом щодо надання відзиву на апеляційну скаргу АТ «Правекс Банк», який мотивував тим, що суд першої інстанції вірно встановив, що позивач змінив строк виконання основного зобов`язання у зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору ( п.4.4. кредитного договору, з 28 серпня 2032 року на 10 липня 2011 року, при цьому банк мав право з 10.липня 2011 року протягом трьох років від цієї дати звернутися до суду з позовом про захист свого порушеного права, однак позовну заяву позивач подав лише 17 вересня 2015 року, пропустивши без поважної причини строк позовної давності.

Також відповідач вважає, що банком не надано належних та допустимих доказів погашення ОСОБА_1 прострочення відсотків, яке нібито відбулося 03.11.2011 року та 15.08.2012 року, що, на думку скаржника, перервало строк позовної давності.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що останній платіж за кредитним договором відбувся 10 червня 2011 року, а тому за умовами п.4.4.кредитного договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив на 10-й день місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення, тобто з 10 липня 2011 року. Таким чином строк основного зобов`язання було змінено на 10 липня 2011 року.

Відповідач ОСОБА_1 просив апеляційний суд залишити скаргу ПАТ КБ «Правекс-Банк» без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Сторони, яких було повідомлено належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, заяви про відкладення розгляду справи від останніх на адресу апеляційного суду не надходило.

Справу розглянуто на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України без участі сторін за участю представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Солодовнікова О.П.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Солодовнікова О.П.,перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.ч.1- 4 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає у достатній мірі.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 28 серпня 2007 року між АКБ «Правекс-Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 6096-052/07Р.

Відповідно до п.1.1 кредитного Договору кредит надавався в іноземній валюті на загальну суму 47 000 доларів США для споживчих цілей, а також з метою оплати страхових платежів згідно з договорами страхування нерухомого майна, укладення яких здійснюється на підставі та з урахуванням вимог п.6.1.14 Договору.

Згідно із п. 1.2. Договору кредит надано Позичальникові терміном з 28 серпня 2007 року до 28 серпня 2032 року зі сплатою 12,49 відсотків річних.

Відповідно до п. 4.1. Договору позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом шляхом внесення коштів рівними частинами в сумі 157 дол. США щомісяця до 10 числа наступного місяця.

Для забезпечення зобов`язань щодо погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування грошовими коштами, пені за несвоєчасну сплату відсотків, а також відшкодування збитків у зв`язку з порушенням умов даного Договору, Позичальник передає в іпотеку Банку належне йому на праві власності нерухоме майно. (п. 3.1 Договору)

Згідно із п. 4.4 Договору у випадку виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості за кредитом та/або за сплатою відсотків за користування кредитом, строк користування кредитом припиняється достроково, на 10-й день місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення. Про припинення строку користування кредитом банк письмово повідомляє позичальника.

06 серпня 2007 року між Банком та ОСОБА_2 був укладений Договір поруки за № 6096-052/07Р. Відповідно до п.1.1 зазначеного Договору поруки поручитель зобов`язалася нести солідарну майнову відповідальність перед Кредитором за виконання в повному обсязі зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним Договором № 6096-052/07Р від 28 серпня 2007 року та можливих змін та доповнень до нього щодо сплати процентів, неустойки (штрафу, пені), вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом у строк до 28 серпня 2032 року у розмірі 47 000 доларів США та будь-якого збільшення цієї суми, яке прямо передбачене умовами кредитного Договору, відшкодування збитків та іншої заборгованості.

У п.4.1 Договору поруки зазначено, що він набирає чинності з моменту їхнього підписання Сторонами і діє до 28 серпня 2035 року.

Зазначені обставини повністю відповідають матеріалам справи та сторонами не оспорюються.

Також судом першої інстанції встановлено, що погашення кредиту повинно проводитися кожен місяць, відповідно до графіку повернення кредиту, але у порушення умов договору відповідач ОСОБА_1 порушив взяті на себе зобов`язання та перестав належним чином (в обсягах та в терміни, які передбачені кредитним договором) сплачувати борг, внаслідок чого станом на 03 липня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 71 784, 47 доларів, яка підтверджується розрахунком заборгованості.

Згідно наданого позивачем розрахунку останній платіж відповідачем здійснено 15 серпня 2012 року, проте, як зазначав представник відповідача, останній платіж ОСОБА_1 зробив 10.06.2011 року, при цьому судом першої інстанції встановлено, що доказів того, що відповідач сплачував кредит 03.11.2011 року та 15.08.2012 року Банком суду не надано, а тому посилання позивача на здійснення відповідачем платежів (03.11.2011 та 15.08.2012) є безпідставними.

На підставі зазначеного, приймаючи до уваги те, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_1 умов договору змінився строк виконання основного зобов`язання (пункт 4.4. кредитного договору) з 28 серпня 2032 року на 10 липня 2011 року, при цьому банк мав право з 10 липня 2011 року протягом трьох років від цієї дати звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права, однак позовну заяву подав лише 17 вересня 2015 року, пропустивши без поважної причини строк позовної давності, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність в задоволенні позову відмовити.

Проаналізував наявні дані, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив і оцінив обставини по справі та надані сторонами, в їх сукупності, всі докази та правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин, закон, який їх регулює, а також відповідні висновки Верховного Суду України щодо застосування норм права до спірних правовідносин.

Згідно з п.п.1-5 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити…

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вірно встановлено судом першої інстанції одним з видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Саме на таке порушення посилався позивач у позовній заяві, зазначаючи, що відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором №6096-052/07Р від 28.08.2007 року належним чином не виконує і станом на 03.07.2015 року утворилась заборгованість в розмірі 71 784,47 дол. США, що еквівалентно сумі у розмірі 1 521 112,92 грн, у тому числі: заборгованість за кредитом 39671 дол. США, заборгованість за процентами 19308,47 дол. США, неустойка (пеня) за кредитом 3677,64 дол. США, неустойка (пеня) за процентами 9127,36 дол. США та просив суд зазначену заборгованість стягнути солідарно з відповідача ОСОБА_1 , як позичальника, та ОСОБА_2 , як поручителя.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Правекс-Банк» суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог з тих підстав, що порука припинилася та позивачем пропущено строк позовної давності.

Аналізуючи доводи суду першої інстанції колегією суддів встановлено, що дійсно, відповідно до п.п.1.2., 4.1. кредитного договору №6096-052/07Р від 28.08.2007 року сторони встановили строк дії договору та строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням платежів, які визначені щомісячними черговими платежами.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Відповідно до п.4.4. зазначеного договору сторони встановили зміну строку користування кредитом у випадку виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості за кредитом та/або за сплатою відсотків за користування кредитом, а саме у випадку виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості за кредитом та/або за сплатою відсотків за користування кредитом, строк користування кредитом припиняється достроково на 10-й день місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення. Про припинення строку користування кредитом банк письмово повідомляє позичальника.

Таким чином, сторони врегулювали у договорі питання дострокового повернення кредиту, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення, а саме дострокове припинення користування кредитом на 10-й день місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення.

Згідно з ч.3 ст.254 ЦК України строк виконання кожного щомісячного зобов`язання спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно з ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну ( ст.ст.257,258 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст.261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

За змістом ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Відповідно до ч.ч. 3, 4ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (ст. ст. 530, 631 ЦК України).

За доводами апеляційної скарги скаржник ПАТ КБ «Правекс-Банк» вважає, що суд першої інстанції не прийняв до уваги, що строк позовної давності переривався, оскільки 03.11.2011 року та 15.08.2012 року відбулося переривання перебігу позовної давності у зв`язку з частковим погашенням відповідачем заборгованості.

Колегія суддів вважає зазначений довід безпідставним з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах, заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.ст. 12, 81 ЦПК України).

Крім того, відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`яаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч.3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як вбачається з матеріалів справи по суті позовних вимог до позовної заяви позивачем були додані копії кредитного договору та договору поруки, копії додатків до кредитного договору № 1, 2, а також розрахунок заборгованості, з якого вбачається, що відповідачем ОСОБА_1 останні платежі за кредитним договором були зроблені 03.11.2011 року та 15.08.2012 року по відсотках та 10.06.2011 року по кредиту, а.а.с. 30-32 т.1.

Заперечуючи проти позовних вимог ПАТ КБ «Правекс-Банк» відповідачем ОСОБА_1 зазначено, що останній платіж за кредитним договором він здійснив 10.06.2011 року, та, відповідно 03.11.2011 року та 15.08.2012 року будь-яких платежів у погашення заборгованості за кредитним договором він не здійснював та просив суд витребувати у позивача належні та допустимі докази такої сплати, а також до вимог позивача застосувати строк позовної давності.

08.04.2019 року на адресу Старобільського районного суду Луганської області надійшла заява АТ «Правекс-Банк» щодо направлення документів, в якій позивач просив суд долучити до матеріалів справи виписки за особовими рахунками,, а.с.8.

Перевіряючи відповідність розрахунку заборгованості за кредитним договором, проведений позивачем станом на 03.07.2015 року, а.а.с. 30-31, т.1, та виписку банку за особовим рахунком № НОМЕР_2 USD за період з 28.08.2007 року по 21.05.2012 року за кредитним договором №6096-052/07Р від 28.08.2007 року, колегією суддів встановлено, що особовий рахунок відповідача ОСОБА_1 банком закрито 23.05.2012 року, а.а.с.10-39 т.2.

Отже дата здійснення відповідачем ОСОБА_1 сплати заборгованості, яка за доводами позивача-скаржника мала місце 15.08.2012 року, відбулася поза межами дії рахунку, відкритого позивачем ОСОБА_1

Іншого особового рахунку ОСОБА_1 за кредитним договором позивачем не надано.

Також, з наданої позивачем виписки банку за особовим рахунком № НОМЕР_2 USD за період з 28.08.2007 року по 21.05.2012 року за кредитним договором №6096-052/07Р від 28.08.2007 року не вбачається наявність банківської проводки документу сплати ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором 03.11.2011 року, а остання проводка банківського документу погашення заборгованості за позикою згідно договору №6096-052/07Р від 28.08.2007 року зазначена 10.06.2011 року.

На підставі зазначеного колегія суддів вважає, що ПАТ КБ «Правекс-Банк» не надано доказів щодо сплати ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором 03.11.2011 року та 15.08.2012 року.

Щодо іншої виписки банку за період з 21.05.2012 року по 21.03.2019 року, то колегія суддів вважає за потрібне зауважити, що зазначений витяг стосується іншого особового рахунку із зазначенням «назва рахунку: заборгованість списана за рахунок страхового резерву» та не містить будь-якого зазначення внесення платежів, а.а.с.40-80.

На підставі зазначеного колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що належних та допустимих доказів внесення відповідачем ОСОБА_5 відповідних платежів в рахунок сплати заборгованості за кредитним договором 03.11.2011 року та 15.08.2012 року позивачем суду першої інстанції не надано, а тому доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції повинен був оцінити виписку з особового рахунку ОСОБА_1 як доказ сплати останнім спірних платежів за 03.11.2011 року та 15.08.2012 року не заслуговують на увагу, оскільки зазначена виписка не містить фіксування проведення банківської операції щодо зарахування сплачених ОСОБА_5 грошових коштів 03.11.2011 року та не могла містити таке зарахування 15.08.2012 року, оскільки особовий рахунок ОСОБА_5 був закритий 23.05.2012 року, а виписка відображає рух грошових коштів та відповідні нарахування у період до 21.05.2012 року.

Щодо виписки банку за особовим рахунком відповідача ОСОБА_5 за період з 28.08.2007 року по 22.05.2012 року, доданих скаржником до апеляційної скарги, а.а.с.129-130, т.2, колегія суддів вважає, що зазначена виписка не може бути взята до уваги колегією суддів, оскільки надана ПАТ КБ «Правекс-Банк» та отримана апеляційним судом вже після ухвалення оскаржуваного рішення. Докази об`єктивної неможливості подання вказаної виписки до суду першої інстанції, з огляду на вимоги ч.3 ст.367 ЦПК України, позивачем-скаржником ПАТ КБ «Правекс-Банк»» не надано, а тому відсутні підстави вважати наведене винятковим випадком, для якого законодавець робить виключення щодо стадії надання та прийняття доказів.

Також колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги щодо неможливості визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості лише із останньої несплати чергового платежу, про що, як вважає скаржник, зазначено у рішенні суду першої інстанції.

Зазначений довід колегія суддів вважає суб`єктивною думкою скаржника, яка не відповідає висновкам суду першої інстанції щодо пропуску строку позовної давності, зазначеним у мотивувальній частині рішення суду першої інстанції, який пов`язує початок перебігу строку позовної давності не з дати останньої несплати чергового платежу, а з дати зміни строку виконання основного зобов`язання (п.4.4.кредитного договору) з 28 серпня 2032 року на 10 липня 2011 року, при цьому судом першої інстанції зазначено, що банк мав право з 10 липня 2011 року протягом трьох років від цієї дати звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права, однак ПАТ КБ «Правекс-Банк» звернулося до суду лише 17 вересня 2015 року, при цьому судом першої інстанції у мотивувальній частині рішення також правильно зазначено, що до поручителя банк повинен був звернутися з позовом протягом шести місяців ( ч.4 ст.559 ЦК України) від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту, чого своєчасно банком зроблено не було.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржником ПАТ КБ «Правекс-Банк» за доводами апеляційної скарги не доведено порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права щодо оскаржуваного рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для скасування рішення за доводами, викладеними у апеляційній скарзі, відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Луганський апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Правекс Банк» залишити без задоволення.

Рішення Старобільського районного суду Луганської області від 14 травня 2019 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Правекс Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 07.10.2019 року.

Головуючий І.О. Дронська

Судді Ю.В. Єрмаков

О.Ю. Карташов