Справа № 352/52/19
Провадження № 22-ц/4808/423/19
Головуючий у 1 інстанції Гургула В. Б.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Головуючої Пнівчук О.В.

суддів : Ясеновенко Л.В., Томин О.О.

секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу т.в.о. начальника Івано-Франківської квартирно-експлуатаційної частини району ОСОБА_1 на ухвалу Тисменицького районного суду від 16 січня 2019 року у складі судді Гургули В.Б., у справі за заявою Міністерства оборони України в особі Івано-Франківської КЕЧ району про видачу судового наказу про стягнення заборгованості по житлово-комунальних платежах з ОСОБА_2,

в с т а н о в и в :

У січні 2019 року Міністерство оборони України в особі Івано-Франківської КЕЧ району звернулося в суд із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості по житлово-комунальних платежах з ОСОБА_2

Заяву обгрунтували тим, що на балансі Івано-Франківської КЕЧ району у військовому містечку №9, перебуває будинок офіцерського складу №2, що знаходиться за адресою вул. Б.Хмельницького, у с. Майдан Тисменицького району. Заявник є надавачем послуг з централізованого опалення, постачання холодної води та водовідведення, договору №28 про надання послуг з постачання електроенергії та договору №35 про надання послуг із збирання, перевезення та утилізації побутових відходів, а ОСОБА_2 споживачем вказаних послуг.

Згідно проведеного Івано-Франківським КЕЧ району розрахунку заборгованість ОСОБА_2 за користування житлово-комунальними послугами станом на 01.12.2018 рік становить 9033 грн. 22 коп., з них водопостачання та водовідведення - 2093 грн. 28 коп., електропостачання 6617 грн., 51 коп., вивіз сміття 322 грн. 43 коп.

Заявник просив видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь Івано-Франківської КЕЧ району заборгованість за житлово-комунальні послуги у сумі 9033 грн. 22 коп.

Ухвалою Тисменицького районного суду від 16 січня 2019 року у видачі судового наказу відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що заява про видачу судового наказу не відповідає вимогам ст. 163 ЦПК України.

Не погодившись з ухвалою суду т.в.о. начальника Івано-Франківської КЕЧ району ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Апелянт вказав, що в заяві про видачу судового наказу відсутні лише відомості щодо боржника номер облікової картки платника податків, номер і серія паспорта, однак такі вказуються за їх наявності.

Суд дійшов помилкового висновку про те, що судом раніше видано наказ за тими самими вимогами, оскільки попередній судовий наказ видано щодо боргу за період з травня 2016 року по вересень 2017 року, а заяву про видачу наказу подано щодо боргу за період з жовтня 2017 року по листопад 2018 року.

Апелянт просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою видати судовий наказ про стягнення заборгованості по житлово-комунальних платежах з ОСОБА_2 на користь Івано-Франківської КЕЧ в сумі 9033,22 грн. Судові витрати за розгляд справи покласти на боржника.

Представник апелянта у судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений, що відповідно до положень ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Ухвала суду першої інстанції зазначеним вище вимогам закону не відповідає з огляду на наступне.

Постановляючи ухвалу про відмову у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив із того, що подана заява про видачу судового наказу за формою і змістом не відповідає вимогам ст. 163 ЦПК України, а також щодо вимог заяви про стягнення заборгованості за надані послуги уже постановлено судовий наказ.

Такий висновок суду не відповідає матеріалам справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Положеннями ч.ч.1,2 ст. 163 ЦПК України передбачено, що заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником або його представником. У заяві повинно бути зазначено: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника; 3) ім'я (прізвище, ім'я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання або місцезнаходження; 4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; 5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Із змісту поданої заяви вбачається, що заявником зазначено повне найменування заявника, його місцезнаходження, ідентифікаційний код юридичної особи міститься на бланку заяви, а також відомі дані щодо боржника ім»я (прізвище, ім'я та по батькові), та його адреса.

Крім того, із акту звірки взаємрозрахунків між Івано-Франківською КЕЧ району та ОСОБА_2 вбачається, що 03.11.2017 року видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості станом на жовтень 2017 року у сумі 6998,43 грн.

Заявником повторно подано заяву про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 на його користь заборгованості за надані послуги станом за період з жовтня 2017 року по листопад 2018 року на суму 9033,22 грн.

Висновок про те, що судом раніше видано судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ є необгрунтованим, оскільки матеріали справи не містять доказів щодо видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за надані послуги у сумі 9033,22 грн. за вказаний заявником період.

З огляду на зазначене суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність передбачених ст. 165 ЦПК України підстав відмову у видачі судового наказу з огляду на те, що заява подана з порушенням вимог ст. 163 ЦПК України та що судом раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала про відмову у видачі судового наказу не відповідає вимогам чинного законодавства тому підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Оскільки при відкритті провадження в справі за апеляційною скаргою за клопотанням апелянта відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення, то з останнього слід стягнути судовий збір у сумі 1921 грн в дохід держави.

Керуючись ст. ст. 374, 379, 381-384, 389 ЦПК України, суд ,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу т.в.о. начальника Івано-Франківської квартирно-експлуатаційної частини району ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Тисменицького районного суду від 16 січня 2019 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Стягнути з Міністерства оборони України в особі Івано-Франківської КЕЧ району, м. Івано-Франківськ вул. Національної Гвардії, 14-Г 1921 (одну тисячу дев»ятсот двадцять одну) грн. відстроченого судового збору при подачі апеляційної скарги в дохід держави (Отримувач - УК у м. Івано-Франківську; Код ЄДРПОУ отримувача-37952250; Банк отримувача Казначейство України; Код банку (МФО) - 899998; Номер рахунку - 0009; Код класифікації доходів бюджету 22030101).

Постанова касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: Л.В. Ясеновенко

ОСОБА_3