РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2019 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі головуючого судді Єршової Л.С.,

за участю секретаря судового засідання Радзімовської Р.О.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості зі сплати аліментів та пені,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, який мешкає за адресою: м.Одеса, Пироговська 7/9, кв. 137, про стягнення заборгованості по аліментах на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, яка відповідно до заяви про збільшення позовних вимог становить 41157,84 грн. та пені у розмірі 41157,84 грн..

Позовна заява обґрунтована тим, що рішенням суду стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти щомісячно у розмірі ј від усіх видів заробітку починаючи з дня проголошення рішення, тобто з 1 травня 2007 року, крім того п`ять відсотків з усіх видів заробітку на розвиток ОСОБА_3 з дня подачі заяви, тобто з 12 березня 2007 року і до досягнення ОСОБА_3 повноліття, тобто до 09.09.2020 року, проте відповідач своєчасно аліменти не сплачує, у зв`язку з чим існує заборгованість, яку відповідач відмовляється погасити у добровільному порядку, що і стало приводом для звернення до суду.

Позов подано з підстав порушення батьком обов'язку по утриманню дитини.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16 жовтня 2018 року розгляд даної справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В подальшому до суду не надходило заяви відповідача із запереченнями про розгляд справи в порядку спрощеного провадження.

Позивач після надання оголошення перерви у судовому засіданні надав до суду заяву про збільшення позовних вимог та заяву, в якій просив суд розглянути справу за його відсутності.

Відповідач після оголошення перерви у судовому засіданні, подав до суду заяву, в якій просив суд слухати справу за його відсутності. Також відповідач просив суд задовольнити вимоги позивача частково, оскільки він є хворою людиною та його захворювання (діабет) позбавляє його мати гідну заробітну плату, заборгованість виникла у той час, коли він був безробітним і знаходився на утриманні жінки, з якою одружений у теперішній час, станом на теперішній час він працює, але отримує невелику заробітну плату, та сплачує кошти за оренду житла.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, народженої в м. Одесі, що підтверджується свідоцтвом про народження (повторне) серії 1-ЖД №171181, актовий запис про народження №195 від 20.09.2002 року.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №42 від 2005 року березня місяця 25 числа, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (повторним), виданим Відділом РАЦС Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області.

11 березня 2009 року ОСОБА_4 видано свідоцтво про зміну імені серії 1-ЖД №003142, відповідно до якого вона змінила ім'я на ОСОБА_1, актовий запис №08 від 11.03.2009 року.

ОСОБА_3 проживає з матірю ОСОБА_1, батько дитини проживає окремо.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 травня 2007року по справі № 2-860/07 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти щомісячно у розмірі ј від усіх видів заробітку починаючи з дня проголошення рішення, тобто з 1 травня 2007 року, крім того п`ять відсотків з усіх видів заробітку на розвиток ОСОБА_3 з дня подачі заяви, тобто з 12 березня 2007 року і до досягнення ОСОБА_3 повноліття, тобто до 09.09.2020 року.

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам від 01.09.2018 року, складеним головним державним виконавцем Приморського ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_5, заборгованість боржника ОСОБА_2 по аліментах на утримання ОСОБА_3 станом на 01.09.2018 року складає 41157,84 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, з червня 2016 року по березень 2018 року відповідач взагалі не сплачував аліменти.

Таким чином судом встановлено, що відповідач вчасно і в повному обсязі аліменти на утримання дочки не сплачує, жодних належних та допустимих доказів того, що заборгованість по сплаті аліментів виникла не з його вини суду не надав, як і не надав докази того, що розрахунок позивача не відповідає дійсній сумі заборгованості.

При цьому, суд критично відноситься до тверджень відповідача про те, що він не може у зв'язку з хворобою знайти роботу з гідною заробітною платою, деякий період не працював взагалі, оскільки він не надав доказів, що має інвалідність, не є працездатним тощо, а необхідність орендувати житло, є його власним вибором, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, він має у власності квартиру АДРЕСА_2.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду.

Згідно із частиною третьою статті 71 цього Закону визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

У частині восьмій цієї статті зазначено, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Отже, порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений статтею 71 згаданого Закону, відповідно до частини восьмої якої суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір.

Судом не встановлено спору щодо розміру заборгованості по аліментам, оскільки відповідач не оспорює суму заборгованості, а у заяві, поданій до суду, просить її відстрочити.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості по аліментам задоволенню не підлягають та це питання має бути вирішено державним виконавцем в рамках виконавчого провадження про стягнення аліментів з ОСОБА_2

Щодо стягнення з відповідача пені суд зазначає наступне

Відповідно до частини першої статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

При цьому за змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов'язання боржником. Після порушення боржником свого обов'язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов'язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:

?p=(A1?1%?Q1)+(A2?1%?Q2)+……….(An?1%?Qn), де:

?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2 - кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An - нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18).

Враховуючи викладене, суд погоджується з розрахунком позивача щодо боргу по пені від суми несплачених аліментів, оскільки вона розрахована за вірною формулою.

Законом України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» внесено зміни до статті 196 СК України. Зокрема, частину першу викладенов такій редакції: «1. У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості».

Встановлення граничного розміру пені, яка може бути стягнута в разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти, у розмірі, що не може перевищувати 100 відсотків заборгованості, є обставиною, що пом'якшує відповідальність, а тому стаття 196 СК України, змінена Законом України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII, на підставі частини першої статті 58 Конституції має зворотню дію в часі.

Враховуючи викладене, позивачем вірно зменшено розмір пені (181740,71 грн.) до суми заборгованості по аліментам (41157,84 грн.), і в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

Зазначена правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25.04.2018 року по справі №572/1762/15-ц, Верховним Судом у постанові від 05.09.2018 року по справі 753/12684/16.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.

Керуючись ч. 13 ст. 7, ст.ст. 10-14, 258, 265, 268, 272, 273, 354 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості зі сплати аліментів та пені, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2) пеню за прострочення сплати аліментів на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за період з 25.06.2016 року по 01.09.2018 року у розмірі 41157,84 грн. (сорок одна тисяча сто п`ятдесят сім гривень 84 коп.).

В частині позовних вимог про стягнення заборгованості по аліментам відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається шляхом подання апеляційної скарги через Приморський районний суд м. Одеси до апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Л.С. Єршова