ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 644/13197/14-ц

Провадження № 22-ц/818/1318/19

27 лютого 2019 року

м.Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Овсяннікової А.І.

суддів - Коваленко І.П., Сащенко І.С.

за участю секретаря Дашковської Н.К.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

представник ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3

представник ОСОБА_4

третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 07 липня 2016 року у складі судді Зябрової О.Г. по справі № 644/13197/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання недійсним заповіту та визнання права власності на квартиру в порядку спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Харківської міської ради про визнання права власності на квартиру.

У січні 2015 року ОСОБА_1 уточнено позовні вимоги та предявлено позов до ОСОБА_3, третьої особи приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання недійсним заповіту та визнання права власності на квартиру в порядку спадкування.

В обґрунтування уточненого позову зазначила, що квартира № 23 в житловому будинку №8 по вул. Миру в м. Харкові належала її батькові ОСОБА_6 та бабці ОСОБА_7

04 вересня 2010 року ОСОБА_6 помер.

Вона та ОСОБА_7 отримали у спадок після смерті ОСОБА_6 по 1/4 частини спірної квартири.

Після смерті батька вона та ОСОБА_7 звернулись до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, проте, оскільки не були визначені долі співвласників квартири та відсутні оригінали правовстановлюючих документів на квартиру, їм було рекомендовано звернутись до суду.

13 липня 2014 року ОСОБА_7 померла. Після її смерті вона звернулась із заявою про прийняття спадщини, але їй стало відомо, що її бабка 19 листопада 2012 року склала заповіт на імя ОСОБА_3

Вважає, що заповіт є недійсним.

В 2010 році ОСОБА_8 перенесла ішемічний ісульт, в звязку з чим перебувала на стаціонарному лікуванні в 25 міській лікарні м.Харкова. Після перенесенного інсульту стан її здоровя погіршився. Вона стала забуватися, неадекватно себе поводити, погано орієнтувалася, не могла самостійно себе обслуговувати, у звязку з чим потребувала сторонньої допомоги.

В листопаді 2012 року ОСОБА_9, який є племінником ОСОБА_7, запропонував останній поїхати до нього в гості у село, де вона перебувала кілька днів. Відповідач обманним шляхом завіз бабусю до свого знайомого нотаріуса ОСОБА_10, де бабуся підписала довіреність на імя відповідача на право оформлення спадкової справи після ОСОБА_6 та підготовки документів на відчуження спірної квартири, а також заповіт на імя відповідача. Про складання заповіту ОСОБА_7 не памятала.

ОСОБА_7 звернулася до Орджонікідзевського РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області з заявою про те, що у неї були обманним шляхом вилучений паспорт та документи на квартиру.

Просить визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_7 19 листопада 2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим № 3967; визнати за нею право власності на квартиру № 23 у житловому будинку №8 по вул. Миру в м. Харкові (на 1/4 частину в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6; на 3/4 частини в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7О.).

Відповідач ОСОБА_3 та третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 в судове засідання не зявилися.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07 липня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним заповіт від 19 листопада 2012 року, складений від імені ОСОБА_7 на імя ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим № 3967.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування після батька - ОСОБА_6, померлого 04 вересня 2010 року.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 3/4 частини квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування після бабусі ОСОБА_7, померлої 13 липня 2014 року.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 3654 гривні 35 коп.

Рішення мотивовано тим, що волевиявлення заповідача ОСОБА_7 під час складання заповіту не відповідало її волі, а тому заповіт підлягає визнанню недійсним.

Позивач є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_7 як її рідна онука, а тому у звязку з визнанням заповіту недійсним за нею підлягає визнанню право власності на спадщину після померлої ОСОБА_7

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Волевиявлення ОСОБА_7 під час складання заповіту було вільним.

Експертизою не зроблено висновку про абсолютну неспроможність померлої в момент складення заповіту розуміти значення її дій та керувати ними, а лише стверджено, що існуючі в той час порушення органів зору обмежили її читати звичайний текст.

Позивачкою не надано доказів того, що психічна діяльність спадкодавця впливали на здатність усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 21 червня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 14 листопада 2018 року ухвалу скасовано та справу передано до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Колегія суддів, вислухав суддю доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідив матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга підлягає задоволенню.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи квартира АДРЕСА_2 належала ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 18 червня 2010 року відділом приватизації житлового фонду управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради без визначення часток.

Тобто, кожному із співвласників цієї квартири належало по 1/2 частині.

04 вересня 2010 року помер ОСОБА_6

Після смерті ОСОБА_6 з заявою про прийняття спадщини звернулись його дочка - ОСОБА_1 та його мати ОСОБА_7 Свідоцтво про право на спадщину після померлого не видавалось.

13 липня 2014 року померла ОСОБА_7 На час смерті її частка у спірному майні складала 3/4 частини(1/2+1/4).

19 листопада 2012 року ОСОБА_7 складено заповіт, відповідно до якого все належне їй майно, де б таке не знаходилось, та з чого б воно не складалось, та взагалі все, що їй буде належати на день смерті, та на те, що за законом вона матиме право заповіла ОСОБА_3

З заявою про прийняття спадщини звернулись онука спадкодавця ОСОБА_1 та ОСОБА_3

Заявляючи позов про визнання заповіту недійсним ОСОБА_1 зазначає, що ОСОБА_7 в звязку зі станом свого здоровя не розуміла значення своїх дій та не могла бачити написаного тексту.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з тих обставин, що позивачкою надано докази на підтвердження своїх вимог.

Погодитись з таким висновком суду не можна.

Згідно із висновком експерта від 25 березня 2016 року в період часу з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2012 року ОСОБА_7 були призначені наступні групи препаратів відповідно до їх фармакологічної дії: що знижують артеріальний тиск, що покращують обмін речовин та кровообіг у головному мозку, знеболюючі, протизапальні, жарознижуючі, снодійні, заспокійливі, що покращують обмін речовин у тканинах, антиангінальні, що підвищують тонус серцевого м'язу .

Зазначені препарати відповідно до даних довідників лікарських засобів України в тому або в іншому ступеню могли викликати у ОСОБА_7 побічні ефекти при їх дії з боку центральної нервової системи, що могло проявлятись у виникненні запаморочення, дратівливості, стомлюваності, занепокоєння, порушення сну, безсоння, сплутаної свідомості та інше.

Однак, як зазначає експертна комісія, обєктивно визначити, які саме з призначених медичних препаратів приймала при житті ОСОБА_7 у зазначений період часу за наявними судово-медичними даними не є можливим. ОСОБА_11 того, у наданій медичній документації відсутні відомості, що ОСОБА_7 при житті скаржилася на виникнення дії тих або інших медичних препаратів, що відобразилось на психологічному та емоційному стані.

Отже, висновок експертів, що ОСОБА_7 в силу стану свого здоровя не розуміла значення своїх дій та не могла ними керувати відсутній.

Що стосується посилань ОСОБА_1 щодо неможливості, на її думку, ОСОБА_7 в силу вад зору прочитати напечатаний текст, то колегія виходить з наступного.

Останні записи лікаря офтальмолога відносно патології органів зору у ОСОБА_7 зроблені 15 грудня 2011 року та 12 липня 2012 року. Згідно висновку експертів патологія зору, яка відображена у останніх записах лікаря окуліста, враховуючи термін зазначених записів, її характер, могла бути наявна у ОСОБА_7 в період часу з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2012 року. Останні дані наявності гостроти зору, які записані лікарем-офтальмологом відповідають вираженому характеру зазначеної патології. При цьому класифікувати її за ступенем тяжкості перебігу, за наявними судово-медичними даними не є можливим. Згідно висновку патологія з боку органів зору, яка зазначена лікарем-офтальмологом у наданій на експертизу медичній карті ОСОБА_7, значно обмежувала можливість особи із такою патологією читати звичайний текст, у тому числі і текст заповіту від 19 листопада 2012 року.

Висновки лікаря-офтальмолога про значне обмеження можливості читати звичайний текст не свідчить про неспроможність спадкодавця на момент вчинення заповіту читати текст.

ОСОБА_11 того, як зазначено у заповіті особисто ОСОБА_7 її рукописним текстом, що заповіт прочитаний нею вголос, відповідає її волі, з її слів записано вірно.

Дані обставини позивачем не спростовано.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_1 не надано доказів абсолютної неспроможності в момент підписання заповіту ОСОБА_7 через її психічний стан вчиняти таку дію.

Згідно з частиною першою та другою статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

У статті 1233 ЦК України зазначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині 3 статті 203 ЦК України.

Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

За таких обставин вважати, що заповіт, складений ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 не відповідав її волевиявленню не можна.

Отже, підстав для визнання заповіту недійним не вбачається.

Позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Щодо визнання права власності на квартиру, то суд виходить з наступного.

Згідно ст. 1216, 1218, 1226, 1267, 1268,1269 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Станом на 31 грудня 2012 року квартира була зареєстрована за ОСОБА_7 та ОСОБА_6 згідно розпорядження про приватизацію.

Отже, кожному з них належить по 1/2 частині.

ОСОБА_6 помер 04 вересня 2010 року. Спадщину після його смерті прийняли його донька ОСОБА_1 та мати ОСОБА_7

Таким чином, позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково з визнанням за нею права власності на 1/4 частину квартири після смерті ОСОБА_6М.(1/2 :2).

Судові витрати підлягають перерозподілу згідно ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2,376, 381-384 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 07 липня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання недійсним заповіту та визнання права власності в порядку спадкування на квартиру задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_3 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6, померлого 04 вересня 2010 року.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1( м.Харків, вул ОСОБА_11, 27, кв. 63) на користь ОСОБА_3( ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_1, виданий Фрунзенським РВХМУУМВС України в Харківській області 12 квітня 2001 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_2, Харківська обл.) судовий збір у сумі 1654( одна тисяча шістсот пятдесят чотири ) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 01 березня 2019 року.

Головуючий А.І. Овсяннікова

Судді: І.П. Коваленко

ОСОБА_12