ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2019 року м. Чернівці

Справа № 714/862/18

Провадження № 22-ц/822/314/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Литвинюк І. М.

суддів: Перепелюк І.Б., Яремка В.В.,

секретар: Скрипка С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Герцаївського районного суду Чернівецької області від 28 грудня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, головуючий у І-й інстанції - Єфтемій С.М.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у жовтні 2018 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що рішенням Герцаївського районного суду Чернівецької області від 02 лютого 2018 року було збільшено розмір аліментів, визначених рішенням Герцаївського районного суду Чернівецької області від 25 серпня 2010 року, та стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 930 грн.

Зазначала, що син є студентом професійно-технічного училища № 8 в м. Чернівці, добирається на навчання після вихідних, а у будні проживає у гуртожитку даного навчального закладу, через що несе грошові витрати, а тому потрібно більше коштів на його утримання. Крім того, дитина перенесла операцію, а відтак на його реабілітацію також необхідні додаткові грошові кошти.

Враховуючи працездатний вік відповідача та можливість працевлаштуватися, отримання доходу від належної йому на праві власності земельної ділянки, з урахуванням збільшення законодавством прожиткового мінімуму на дитину, просила збільшити розмір аліментів до 3000 грн.

Рішенням Герцаївського районного суду Чернівецької області від 02 лютого 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

На зазначене рішення ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Посилається не те, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що її син навчається в м. Чернівці у ПТУ № 8; у зв'язку з витратами на ліки, одяг, їжу, комунальні послуги, на його утримання необхідно не менш як 3 000 грн. Син часто хворіє та перебуває на диспансерному обліку. Відповідач добровільної допомоги на утримання сина не надає. Судом не взято до уваги наявність у відповідача земельної ділянки, а також те, що відповідач виготовляє вікна та двері, однак працює неофіційно.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

За змістом частин 4, 6 статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ (справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб); справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (ч. 4 ст. 274 ЦПК), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд даної справи з ознаками малозначності згідно із частинами 4, 6 статті 19, частини 1 статті 369 ЦПК України, здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, відзиву на апеляційну скаргу, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що з часу ухвалення попереднього рішення - 02 лютого 2018 року по час ухвалення теперішнього судового рішення покращення матеріального становища відповідача не відбулося, також не відбулися зміни сімейного стану чи погіршення матеріального стану позивачки, а також інші істотні обставини, що можуть вплинуть на зміну розміру аліментів, не відбулися.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Неповнолітній син ОСОБА_2 проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні.

Рішенням Герцаївського районного суду Чернівецької області від 02 лютого 2018 року збільшено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на користь позивачки на утримання їх сина ОСОБА_2 до 930 грн. щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України, статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини 3 статті 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений за рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно з частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 2037-VІІІ від 17 травня 2017 року, який набрав чинності 08 липня 2017 року, збільшений мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і відповідно внесені зміни до частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України.

Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у статтю 182 СК України - 30%).

Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено у 2018 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року 1860,00 грн., з 1 липня - 1944,00 грн., з 1 грудня - 2027,00 грн., тобто, розмір аліментів на одну дитину, визначений у частці від доходу платника аліментів не може бути меншим з 1 січня 2018 року - 930,00 грн., з 1 липня - 972,00 грн., з 1 грудня -1013,50 грн.

Відповідно до частини 1 статті 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У статті 192 СК України закріплено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів.

Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий визначено законом. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначено законом (частина друга статті 182 СК України).

Як зазначено в пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині 2 статті 182 Сімейного кодексу України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень щодо їх стягнення.

Таким чином, збільшення мінімального розміру аліментів на одну дитину, який визначено законом, не є підставою для пред'явлення позову про зміну розміру аліментів.

Такий правовий висновок викладено у Постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №536/1557/17, провадження №61-7584св18.

Належних та допустимих доказів того, що відповідач має дохід, матеріали справи не містять. Посилання позивача в апеляційній скарзі на неофіційне працевлаштування відповідача, матеріалами справи не доведено. Доводи апеляційної скарги про наявність додаткових витрат на утримання дитини можуть бути підставою для звернення ОСОБА_1 із самостійним позовом у порядку статті 185 СК України, однак з цих підстав позов не пред'являвся.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло б призвести до неправильного вирішення справи, фактично апелянт наводить ті ж аргументи, яким дана оцінка судом в мотивувальній частині рішення.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції одночасно визначив, що з позивача на користь держави підлягають стягненню судові витрати.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Отже, дійшовши висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, суд першої інстанції помилково зазначив у судовому рішенні про стягнення з позивача на користь держави судових витрат, оскільки ОСОБА_1 звільнена від їх сплати у даній категорії справ відповідно до Закону України «Про судовий збір», а відмова у позові не може слугувати підставою для покладання не неї обов'язку зі сплати судових витрат, оскільки такі компенсуються за рахунок держави.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь держави судового збору у розмірі 704, 80 грн слід скасувати, компенсуючи ці витрати за рахунок держави.

На підставі наведеного, керуючись статтями 367, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Герцаївського районного суду Чернівецької області від 28 грудня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь держави судового збору у розмірі 704, 80 гривень скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким компенсувати судові витрати за рахунок держави.

В іншій частині рішення Герцаївського районного суду Чернівецької області від 28 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: І.Б. Перепелюк

В.В. Яремко