РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 285/2439/19

провадження у справі №2/0285/938/19

10 жовтня 2019 року м. Новоград-Волинський

Новоград - Волинський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Сташківа Т.Б. за участі секретаря судового засідання Медяної І.В. та осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 ,

відповідача: представник ОСОБА_3 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом, у якому просила стягувати з ОСОБА_4 на її користь аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання в розмірі 7 000 грн. щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову 10 липня 2019 року і до закінчення навчання - ІНФОРМАЦІЯ_7.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що їх спільна з відповідачем повнолітня дочка ОСОБА_5 навчається на І курсі університету «Львівська політехніка» на платній основі денної форми навчання, яке закінчується у червні 2022 року. Відповідно до договору про надання освітніх послуг, укладеного між Національним університетом «Львівська політехніка» та позивачкою, остання повинна сплачувати кошти за навчання дочки ОСОБА_5 у 2018-19р.р. - 18 500 грн.; у 2019-20 р.р. - 20 350 грн.; 2020-21р.р. - 22 390 грн.; 2021-22р.р. - 24 630 грн. Розмір доходів позивачки не дає їй змоги у повному обсязі забезпечити повноцінне навчання дочки та її утримання. Крім того, позивач перебуває у декретній відпустці по догляду за іншою дитиною ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , термін якої продовжено до 6-ти років. Відповідач понад 10 років проживає та працює за кордоном у Канаді та має змогу сплачувати аліменти на навчання дочки. На виконанні у ВДВС відсутні будь-які виконавчі провадження, у яких би відповідач виступав боржником.

У жовтні 2019 року представник відповідача подала відзив на позов, у якому просила відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Зазначила, що посилання позивачки, що відповідач проживає і отримує доходи у Канаді, не відповідає дійсності. ОСОБА_4 періодично проживає у Російської Федерації, оскільки там проживає його нова сім`я та дитина від нового шлюбу. ОСОБА_4 офіційно не працює, має нестабільні, мінливі доходи. Крім того, позивач отримала від ОСОБА_4 компенсацію половини вартості навчання дочки та оплати вартості гуртожитку, у якому проживає дочка в розмірі 12 000 грн., що підтверджується складеною розпискою. Також відповідач зазнає, що дочка ОСОБА_5 навчається на денній формі навчання у м. Львові, де і проживає у гуртожитку, а позивач ОСОБА_1 проживає у м. Новограді-Волинському, тому остання згідно вимог ч. 3 ст. 199 СК України не вправі звертатись до суду із зазначеним позовом, оскільки вона не проживає з дитиною. У 2011 році відповідач уклав інший шлюб, та в 2013 році від цього шлюбу народилась дитина, дружина не працює, на праві власності нерухомого майна у подружжя відповідача не має, вони змушені орендувати житло, тому відповідач не має можливості утримувати свою повнолітню дочку, яка продовжує навчання (а.с. 49).

У жовтні 2019 року позивач подала відповідь на відзив, у якому зазначила, що попри зазначені у позовній заяві витрати на навчання повнолітньої дочки, позивач несе витрати по оплаті гуртожитку, у якому проживає дочка, на придбання одягу, харчування, проїзд до навчального закладу, придбання необхідних для навчання канцелярських товарів, товарів особистої гігієни. Дочка ОСОБА_5 офіційно зареєстрована по АДРЕСА_1 , тобто за місцем проживання позивачки, а відтак позивач згідно вимог ч. 3 ст. 199 СК України вправі звернутись до суду із вказаним позовом.

Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали позов та просили його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Крім того, ОСОБА_1 пояснила, що дочка ОСОБА_5 дійсно у навчальні дні проживає у гуртожитку в м. Львові, однак на вихідні дні приїздить до позивачки додому у будинок АДРЕСА_1 , де дочка ОСОБА_5 офіційно зареєстрована, а тому ОСОБА_1 , відповідно до вимог ч. 3 ст. 199 СК України, вправі звертатись до суду із вказаним позовом.

Представник відповідача заперечила щодо задоволення позову, з підстав викладених у відзиві на позов. Вказала, що позивач проживає з іншою сім`єю у м. Москві, РФ, має на утриманні неповнолітню дитину від цього шлюбу та періодично приїздить у м. Новоград-Волинський, офіційно не працює, має мінливі доходи. Доказів його проживання та роботи у Канаді, позивачем не надано.

Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи та подані докази, заслухавши пояснення учасників судового процесу, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 30 вересня 2000 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб, у період якого, 9 лютого 2001 року, у подружжя народилась дочка ОСОБА_5 . На момент звернення до суду із вказаним позовом дочка ОСОБА_5 є повнолітньою (а.с. 7, 8).

20 березня 2002 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с. 9).

Відповідно до довідки від 13 вересня 2018 року, дочка ОСОБА_5 є студентом І курсу денної форми навчання Інституту права та психології Національного університету «Львівська політехніка», закінчує навчання у червні 2022 року (а.с. 10).

Згідно договору про надання освітніх послуг, укладеного 2 серпня 2018 року між Національним університетом «Львівська політехніка» та позивачкою ОСОБА_1 , остання зобов`язана сплачувати кошти на навчання дочки ОСОБА_5 у 2018-19р.р. (І курс) - 18 500 грн.; у 2019-20 р.р. (ІІ курс) - 20 350 грн.; 2020-21р.р. (ІІІ курс) - 22 390 грн.; 2021-22р.р.(ІV курс) - 24 630 грн. (а.с. 11).

Згідно із довідкою про реєстрацію місця проживання від 9 жовтня 2019 року дочка ОСОБА_5 зареєстрована по АДРЕСА_1 з 13 грудня 2018 року по теперішній час (а.с. 65).

Відповідно до розписки, складеної ОСОБА_1 1 червня 2019 року, остання отримала від відповідача ОСОБА_4 компенсацію вартості навчання дочки ОСОБА_5 та її проживання в гуртожитку в сумі 12 000 грн. (а.с. 51). В судовому засіданні позивач підтвердила факт отримання нею вказаних коштів та пояснила, що зазначені кошти вона отримала від відповідача як компенсацію вартості навчання дочки лише за І курс навчання в університеті.

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу, 1 жовтня 2011 року відповідач ОСОБА_4 зареєстрував шлюб з ОСОБА_8 , який зареєстровано Зеленоградським відділом ЗАГС м. Москви, РФ (а.с. 53).

ІНФОРМАЦІЯ_3 у подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_8 народилась дочка ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Зеленоградським відділом ЗАГС м. Москви, РФ (а.с. 54).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, у ОСОБА_4 відсутнє на праві власності нерухоме майно (а.с. 55).

Відповідно до довідок Центру первинної медико-санітарної допомоги м. Новограда-Волинського, син позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , часто хворіє гострими респіраторними захворюваннями, потребує домашнього догляду матері (а.с. 62-64).

Щодо дотримання позивач вимог частини третьої статті 199 СК України, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із частиною першою статті 47 ЦПК України здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Частиною третьою статті 199 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» (далі - Закон № 1382-IV) місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Довідка про реєстрацію місця проживання - документ, який видається органом реєстрації особі за її вимогою та підтверджує реєстрацію місця проживання або місця перебування особи.

За змістом зазначеної статті Закону офіційним місцем проживання особи є зареєстроване у встановленому Законом порядку місце її проживання.

Як встановлено в судовому засіданні дочка ОСОБА_5 зареєстрована за адресою проживання її матері ОСОБА_1 - по АДРЕСА_1 з 13 грудня 2018 року по теперішній час.

Крім того, відповідно пункту 7 розділу «Загальні положення» Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 207 від 2 березня 2016 року (далі - Правила № 207), реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором.

В судовому засіданні позивачка пояснила, що її дочка ОСОБА_5 протягом 5-ти денного навчального тижня проживає у гуртожитку в м. Львові, однак майже кожні вихідні, а також на період канікул і захворювань приїздить проживати до позивачки в буд. АДРЕСА_1 . На спростування зазначених обставин відповідачем доказів не надано.

Ураховуючи, що дочка ОСОБА_5 офіційно зареєстрована та періодично проживає разом з матір`ю, керуючись ч. 3 ст. 199 СК України, у поєднанні зі ст. 3 Закону № 1382-IV та п. 7 Правила № 207, суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1 вправі на звернення до суду із зазначеним позовом.

Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину ( стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Саме таких висновків щодо застосування положень статті 199 СК України дійшов Верховний Суд у постанові від 23 січня 2019 року (справа № 346/103/17).

Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_5 , яка продовжує навчання, суд враховує, що дочка ОСОБА_5 не працює, власних доходів не має, відповідач офіційно не працює, отримує нерегулярні доходи, має на утриманні малолітню дитину від іншого шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_3 , відсутність в матеріалах справи доказів, що за станом свого здоров`я відповідач не спроможний сплачувати аліментів, відсутність у відповідача на праві власності нерухомого майна, а також відсутність в матеріалах справи доказів витрат відповідача на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи. Крім того, суд враховує, що відповідач сплатив позивачці кошти за І курс навчання дочки та оплати проживання в гуртожитку в розмір 12 000 грн., про що позивач в судовому засіданні не заперечувала.

На підставі встановлених в судовому засіданні обставин справи та досліджених доказів, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача коштів на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_5 , яка продовжує навчання, в розмірі 2007 грн. щомісячно, що станом на день розгляду справи відповідає прожитковому мінімуму для працездатних осіб.

Позивачем, в силу вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не доведено та не підтверджено належними доказами можливість відповідача сплачувати аліменти на навчання дочки в розмірі 7 000 грн. щомісячно. Також позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження понесення останньою витрат по оплаті гуртожитку, у якому проживає дочка, на придбання одягу, харчування, проїзду до навчального закладу, придбання необхідних для навчання канцелярських товарів.

Крім того, за загальним правилом обов`язок батьків згідно ст. 199 СК України утримувати повнолітню дочку, сина, які продовжують навчання покладається на обох батьків в рівних частках.

При цьому суд зазначає, що визначений розмір аліментів в сумі 2007 грн. щомісячно (2007 грн. х 12 місяців = 24 084 грн.) буде в повному обсязі покривати витрати на оплату навчання дочки ОСОБА_5 за навчальні роки з І по ІІІ курси та покриватиме більшу половину витрат на оплату навчання за ІV навчальний курс.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України).

Враховуючи вищевикладене, а також обставини, передбачені ст. 182 СК України, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача коштів на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_5 , яка продовжує навчання, в розмірі 2007 грн. щомісячно від дня пред`явлення позову 10 липня 2019 року і до закінчення навчання - ІНФОРМАЦІЯ_7.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 12, 13, 76-83, 141, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Позов задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (проживаючого АДРЕСА_2 , іпн. НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (проживаюча АДРЕСА_1 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання в розмірі 2007 (дві тисячі сім) гривень щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову 10 липня 2019 року і до закінчення навчання - ІНФОРМАЦІЯ_7.

Стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвалу суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через відповідні суди, а саме Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області.

Рішення складено в повному обсязі та підписано 15 жовтня 2019 року.

Суддя Т.Б. Сташків