ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3840/19 Справа № 211/3144/18 Суддя у 1-й інстанції - Сарат Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.,

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання : Чубіна А.В.

сторони справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 10 грудня 2018 року, ухваленого суддею Сарат Н.О.у м. Кривому Розі, повний текст судового рішення складено 18 грудня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом доПублічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (яке під час розгляду справи змінило назву на акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» , надалі -АТ КБ «ПриватБанк») про захист прав споживачів та визнання договору про банківське кредитування розірваним.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 14.09.2017 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» була укладена угоди № SAMDNWFC 8 та отримано картку «Універсальна» за № НОМЕР_1 , на яку банком був нарахований кредитний ліміт в розмірі 8092,78 грн. 08.11.2017 року на зупинці громадського транспорту невідома дівчина попросила в нього мобільний телефон та зникла із ним. Згодом, 09.11.2017 року невідомі особи з банківського рахунку зняли увесь кредитний ліміт в розмірі 8000 грн. Кредитна картка перебувала в нього, про зняття коштів, йому стало відомо лише 11.11.2017 року, про що він одразу повідом банк з метою блокування кредитної картки.

Він звернувся із заявою до Саксаганського відділення поліції КВП ГУНЦ в Дніпропетровській області 15.11.2017 року про незаконне заволодіння шляхом обману невідомими особами належних йому кредитних коштів з карткового рахунку в ПАТ КБ «Приватбанк». Слідчим відділенням Саксаганського ВП КВП 17 листопада 2017 року відомості про правопорушення були внесення до єдиного реєстру розслідувань за № 0002746 від 28.11.2017 року, за кваліфікацією злочину за ч. 1 ст. 190 КК України

Письмово 22.01.2018 року звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» із заявою про викрадення з його кредитної картки невідомими особами грошових коштів та їх повернення, проте отримав відповідь відмову. Посилаючись, що з його рахунку було незаконно списано в рахунок погашення кредитної заборгованості кошти на суму 3073,73 грн., просить суд : розірвати кредитний договір № SAMDNWFC 8 від 14 вересня 2017 року, укладений між ним та АТ КБ «Приватбанк» та зобов`язати відповідача повернути йому грошові кошти в розмірі 3037,73 грн, а також стягнути моральну шкоду в розмірі 20000,00 грн.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 10 грудня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Розірвано кредитний договір № SAMDNWFC 8 від 14 вересня 2017 року, укладений між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 з 09 листопада 2017 року. Зобов`язано АТ КБ «ПриватБанк» повернути грошові кошти ОСОБА_1 з 10.11.2017 року до 10.07.2018 року за № SAMDNWFC 8 від 14 вересня 2017 року в розмірі 3037,73 грн. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 1000 грн. Стягнуто АТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність рішення суду обставинам справи, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позову.

В мотивування доводів апеляційної скарги представник відповідача зауважує, що суд не взяв до уваги, що умовами та правилами надання банківських послуг, банк не несе відповідальність у випадку, якщо персональна інформація стане відома іншій особі, через дії чи бездіяльність клієнта. Позивач в порушення умов та прави негайно після втрати фінансового номера мобільного телефону не повідомив колцентр про блокування карти. Рішення суду в частині наявності правових підстав для розірвання кредитного договору не вмотивоване. Судом не взято до уваги, що укладеним між сторонами договором не передбачено стягнення моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді доповідача, сторони та їх представників, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено, щоміж ПАТ КБ «Приватбанк» та 14.09.2017 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» була укладена угоди № SAMDNWFC 8 та отримано картку «Універсальна» за № НОМЕР_1 , на яку банком був нарахований кредитний ліміт в розмірі 8092,78 грн.

Згідно угоди № SAMDNWFC 8 позивачем отримано картку «Універсальна» за № НОМЕР_1 , на яку банком був нарахований кредитний ліміт в розмірі 8092,78 грн. Угода була укладена сторонами кредитних зобов`язань з урахуванням відсотків і комісії за користування кредитними коштами позивачем з визначенням щомісячних платежів 450 грн. Згідно банківської виписки по картці/рахунку № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_1 , з 10.11.2017 року до 10.07.2018 року за № SAMDNWFC 8 від 14 вересня 2017 року було знято грошові кошти в сумі 3037,73 грн. ( а.с. 49-57).

Згідно витягу з кримінального провадження № 0002746, внесеного до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України 17.11.2017 р. за зверненням ОСОБА_1 про те, що 08.11.2017 року приблизно о 17.30 год., невстановлена особа перебуваючи поблизу магазину «Кулінарія», що розташований в будинку № 4 по вул. Галенко в Саксаганському районі м. Кривого Рогу, шляхом обману заволоділа телефоном «Lenovo А319 № 1 ІМЕІ НОМЕР_2 , № 2 ІМЕІ НОМЕР_3 з сім НОМЕР_4 вартістю 1899 грн. та в подальшому з карткового рахунку банку «Приватбанку» біли зняті грошові кошти в розмірі 7000 грн. ( а.с. 24,25).

22 січня 2018 року ОСОБА_1 письмово звернувся до голови правління ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою (а.с. 9-10), у якій повідомив про шахрайські дії, що відбувалися з використанням карткового рахунку, відкритого на його ім`я та просив припинити стягнення кредитних коштів, якими він не користувався, у зв`язку з досудовим розслідуванням кримінального провадження.

Відповідно до п.1.1.2.1.13. Умов та правил надання банківських послуг (далі - Умови) Клієнт зобов`язаний інформувати банк, а також правоохоронні органи про факти втрати карти, стікеру, ПІНу, сім-карти мобільного телефону, отримання повідомлення про їх незаконне використання. У разі настання вищевказаних випадків необхідно звернутися до відділення Банку за телефонами (безкоштовно) по Україні.

Згідно п.1.1.2.1.21. Умов та правил, клієнт зобов`язаний негайно повідомляти Банк шляхом дзвінка до Колцентру (протягом 15 хвилин) інформацію, що стала відома Клієнту про втрату/викрадення КАрти, Стікеру PayPass, сім-карти мобільного телефону, несанкціоновані транзакції по його рахунках (а також по рахунках 3-іх осіб).

ОСОБА_2 1.1.3.1.7. Умов та правил передбачено, що Банк зобов`язаний в разі виникнення Овердрафта або одержання усного або письмового повідомлення Власника або Довіреної особи, переданого у порядку, передбаченому Правилами, про втрату/крадіжку Картки або про можливість несанкціонованого використання Картки третіми особами забезпечити призупинення розрахунків з використанням Картки.

Задовольняючи позов суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 здійснив всі заходи, передбачені при втраті фінансового номеру, тому не може нести відповідальність за здійснення фінансової операції, без його ідентифікації.

Однак, колегія суддів не може у повному обсязі погодитися із висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте суд першої інстанції не з`ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі неможна визнати законним і обґрунтованим.

Між сторонами виник спір стосовно кредитних правовідносин, які виникли в результаті використання кредитної картки відкритої на ім`я ОСОБА_1 через викрадений мобільний телефон позивача.

Зі змісту статей 626, 638 ЦК України слідує, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що Позичальник зобов`язаний повернути Кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики, якщо інше не встановлено і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК України).

Відповідно до частини другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ч. 1 ст. 64 ЦПК України - письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Як видно з матеріалів справи між сторонами укладено кредитний договір та виникли правовідносини стосовно його виконання.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Колегія суддів не може погодитися із висновками суду першої інстанції, про наявність правових підстав для визнання недійсним кредитного договору укладеного у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок та наданою послугою «розстрочка частинами».

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Матеріалами справи доведено наявність між сторонами договірних зобов`язань, стосовно надання відповідачу ОСОБА_1 кредитних коштів, що кореспондує його обов`язок з їх повернення.

До обов`язків позивача ОСОБА_1 , як клієнта та користувача карти входить не передавати Карти, ОСОБА_3 , ПІНи третім особам; не використовувати Карти, стікер РауРаss або нанесені на них дані у цілях, не передбачених даним Договором або, що суперечить чинному законодавству (п.п. 1.1.2.1.2. Умов і правил надання банківських послуг); вживати заходів щодо запобіганню втрати (викрадення) Карт, ОСОБА_3 , ПіНу (персонального ідентифікаційного номеру) або інформації, нанесеної на Карту і магнітну смугу, або їхнього незаконного використання (п. 1.1.2.1.12. Умов і правил); інформувати Банк, а також правоохоронні органи про факти втрати Карти, Стікеру PayРаss, ПіНу, сім-карти мобільного телефону або отримання повідомлення про їх незаконне використання. У разі настання вищевказаних випадків необхідно звернутися до відділення Банку, або за телефонами 3700 (безкоштовно) по Україні, НОМЕР_5 (для дзвінків із-за кордону) (п.п. 1.1.2.1.13 Умов та правил).

Згідно п.п. 1.1.5.28. Умов і Правил, банк не несе відповідальності за операції, що супроводжуються правильним введенням пін-кода.

Саме держатель картки несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту звернення Власника Карти в Банк та блокування Карти, і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки Картки в СТОП-ЛИСТ Платіжною системою, а в разі підключення до послуги "Екстрені гроші "також протягом часу блокування платіжної карти (п. 1.1.5.29 Умов і Правил).

Відповідно до п. 6 розділу VI Положення № 705 "Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням" користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Позивач ОСОБА_1 при втраті контролю над мобільним телефоном із фінансовим номером не здійснив негайного блокування його картки, у відповідності до вимогУмов та правил надання банківських послуг.

Колегія суддів приходить до переконання, що зняття кредитних коштів з карткового рахунку ОСОБА_1 відбулась у зв`язку з порушенням ним Умов та правил надання банківських послуг, а саме щодо обов`язку негайного повідомлення та блокування кредитної картки, не повідомлення, що ним особисто підтверджено в судовому засіданні колегії суддів, а тому саме позичальник несе відповідальність за вказані операції.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку, що саме через бездіяльність позивача ОСОБА_1 які виразилися у неповідомленні негайно Банк про викрадення фінансового номеру телефону та блокування кредитної картки , через що, невстановлені особи мали доступ до персональних даних позивача, за допомогою якого проведено зняття коштів з кредитної картки із використанням фінансового телефону, тому відсутні підсатв для розірвання кредитного договору та підстави для стягнення АТ КБ «ПриватБанк» погашених кредитних коштів. Відповідальність за списані з кредитного рахунку кошти несе власник рахунка ОСОБА_1 .

Позовні вимоги ОСОБА_1 , в частині стягнення моральної шкоди, також не підлягають задоволенню, оскільки умова укладеного кредитного договору не передбачено стягнення моральної шкоди. А також, відсутні законодавчо закріплені підстави для стягнення з моральної шкоди.

Згідно положення ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача.

Якщо суд апеляційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює або ухвалює нове рішення, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.13 ст.141 ЦПК України).

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із апеляційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк» сплачений судовий збір у сумі 1057,20 грн., який підлягає стягненню з ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 367, 369, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 10 грудня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та визнання договору про банківське кредитування розірваним.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» витрати зі сплати судового збору в сумі 1057,20 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 10 жовтня 2019 року.

Головуючий:

Судді: