Постанова

Іменем України

13 березня 2019 року

м. Київ

справа № 205/965/16-ц

провадження № 61-17286св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя - доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровськ від 03 жовтня 2016 року у складі судді Остапенко Н. Г. та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2017 року у складі колегії суддів: Куценко Т. Р., Демченко Е. Л., Максюти Ж. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 та просила визнати дійсним укладений 14 квітня 2014 року з додатком від 16 червня 2014 року договір доручення та стягнути на свою користь з відповідача 101 793, 50 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 14 квітня 2014 року між нею та ОСОБА_4 укладено договір доручення, відповідно до умов якого остання як повірена зобов'язалася підготувати документи для оформлення права власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1, а позивач передала ОСОБА_4 плату за виконання договірних зобов'язань у розмірі 4 000 доларів США, про що ОСОБА_4 складено розписку.

16 червня 2014 року між позивачем та відповідачем укладено додатковий договір, за умовами якого ОСОБА_4 також зобов'язалася підготувати документи щодо оформлення права власності на квартиру АДРЕСА_1, на виконання якого ОСОБА_3 передала ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 1 800 доларів США, про що складено розписку.

Зазначає, що ОСОБА_4 умов договору не виконала. 30 січня 2016 року на її адресу направлено письмову відмову від послуг та вимогу про повернення сплачених коштів. Відповідач повернула 1 800 доларів США, кошти в сумі 4 000 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ на день звернення до суду з позовом 101 793, 50 грн, не повернуті, які ОСОБА_3 просила стягнути на свою користь.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанції

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровськ від 03 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами виникли певні правовідносини, що підтверджуються письмовими документами, але вони не випливають з договору доручення, тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що письмового договору між сторонами не укладалося і ОСОБА_3 не видавалася довіреність на ім'я ОСОБА_4, тому позивачем невірно обраний спосіб захисту своїх прав у спірному правовідношенні.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У лютому 2017 року ОСОБА_3 подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішень першої та апеляційної інстанції, неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що на підтвердження укладення договору доручення позивачем надано дві розписки, згідно яких відповідач отримала від неї загалом 5 800 доларів США для підготовки документів на квартиру, та зобов'язалась передати документи або повернути гроші. Характер доручення не вимагав видачі довіреності ОСОБА_3 та ім'я ОСОБА_4, що не врахували суди при ухваленні рішень.

Судами не надано правової оцінки двом розпискам ОСОБА_4 про отримання нею від позивача грошових коштів у сумі 5 800 доларів США за виконання певних дій та визнання представником відповідача в судовому засіданні факту отримання ОСОБА_4 грошових коштів від ОСОБА_3 з підтвердженням готовності відповідача повернути грошові кошти в еквіваленті 4 000 доларів США.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України 26 березня 2018 року справу № 205/965/16-ц передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позиція Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані рішення суду першої та апеляційної інстанцій не відповідають.

Суди встановили, що відповідно до розписки від 14 квітня 2014 року ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 4 000 доларів США для підготовки документів на квартиру АДРЕСА_1та зобов'язалася віддати підготовлені документи або повернути гроші.

16 червня 2014 року ОСОБА_4 додатково отримала від ОСОБА_3 1 800 доларів США для підготовки документів на вищевказану квартиру.

Отже, суди встановили, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 виникли зобов'язальні правовідносини.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов'язане з позбавленням його суб'єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов'язку в натурі.

Згідно частини другої статті 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У зв'язку з тривалим невиконанням відповідачем своїх зобов'язань щодо оформлення документів на квартиру АДРЕСА_1,30 січня 2016 року ОСОБА_3 направила ОСОБА_4 повідомлення про припинення дії договору доручення та вимогу щодо повернення коштів за вказаним договором у розмірі 5 800 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 147 000 грн.

Вимога у семиденний термін у повному обсязі не була виконала, позивачу повернуто лише 1 800 доларів США.

Відповідно до частини першій статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Свобода договору закріплена у статті 627 ЦК України, виходячи зі змісту якої відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину, відповідно до якої вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

Так, зміст розписки від 14 квітня 2014 року свідчить про наявність між сторонами договірних правовідносин, а саме, виникнення непоіменованого договору, на виконання якого позивачем було передано відповідачу грошові кошти у розмірі 4 000 доларів США для підготовки документів на квартиру АДРЕСА_1, що не заборонено статтею 628 ЦК України.

Висновок суду про те, що між сторонами не було укладено договір доручення, не свідчить про те, що у ОСОБА_4 не виникло обов'язку повернення грошових коштів у розмірі 4 000 доларів США, які вона отримала від ОСОБА_3 на виконання послуг з підготовки документів.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Як укладення, так і виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц.

Оскільки між сторонами виникли договірні правовідносини, ОСОБА_4 не виконані зобов'язання перед ОСОБА_3, грошові кошти у розмірі 4 000 доларів США, отримані відповідачем від позивача, не повернуті, з врахуванням встановленої статтею 204 ЦК України презумпції правомірності правочину, наявні правові підстави для стягнення з ОСОБА_4 на користь позивача заборгованості в іноземній валюті, визначеній у розписці.

Пунктом 3 частини першої статті 409 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

За таких обставин, враховуючи положення пункту 3 частини третьої статті 409 ЦПК України, частини першої статті 412 ЦПК України, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги ОСОБА_3, скасування рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2016 року, ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2017 року в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошових коштів за невиконаним зобов'язанням та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог. Судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови у позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша, друга статті 141 ЦПК України).

Таким чином, враховуючи часткове задоволення касаційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції, ухвали суду апеляційної інстанції та часткове задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 119, 73 грн та касаційної скарги у розмірі 1221, 52 грн.

Керуючись статтями 141, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2017 року в частині відмови у стягненні з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошових коштів скасувати.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 4 000 доларів США (чотири тисячі доларів США).

В іншій частині рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2017 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 119, 73 грн (однієї тисячі ста дев'ятнадцяти гривень сімдесяти трьох копійок) та касаційної скарги у розмірі 1221, 52 грн (однієї тисячі двохсот двадцяти однієї гривні п'ятдесяти двох копійок).

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська

СуддіН. О. Антоненко В. І. Журавель

В. М. Коротун

В. П. Курило