Постанова

Іменем України

02 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 0814/1589/2012

провадження № 61-5242св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

заявник - публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Родовід Банк»,

суб`єкт оскарження -начальник Томаківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Хохлов Анатолій Анатолійович,

заінтересована особа - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя, у складі судді Турбіної Т. Ф., від 08 серпня 2018 року та постанову Запорізького апеляційного суду, у складі колегії суддів: Онищенка Е. А., Бєлки В. Ю., Воробйової І. А., від 30 січня 2019 року.

Короткий зміст вимог скарги

У червні 2018 року публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк») в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Родовід Банк» звернулося до суду із скаргою на дії начальника Томаківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Хохлова А. А., заінтересована особа - ОСОБА_1 .

Свої вимоги заявник обґрунтовував тим, що 02 квітня 2012 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя було ухвалено рішення по справі № 0814/2246/2012 за позовом ПАТ «Родовід Банк»до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та 23 вересня 2015 року, на підставі вищезазначеного рішення представник банка отримав виконавчий лист і звернувся до Томаківського районного ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області із заявою про відкриття виконавчого провадження.

12 червня 2018 року ПАТ «Родовід Банк» отримав постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 31 березня 2018 року у виконавчому провадженні № 52293219, яка винесена начальником відділу Томаківського районного ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Хохловим А. А. Підставою для повернення виконавчого документа стягувачу стало те, що у боржника ОСОБА_1 відсутнє майно, на яке можна звернути стягнення.

Скаржник вказав, що начальником відділу Томаківського районного ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Хохловим А. А. не було здійснено всіх необхідних дій для виконання рішення суду, як то: не було подано подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, а також не було вчинено інших дій, передбачених законом, не здійснено перевірку майнового стану у строки та з періодичністю, які встановлені Законом України «Про виконавче провадження», а також не було вчинено дій, які б сприяли ефективному та своєчасному здійсненню заходів примусового виконання рішення в повному об`ємі, та як наслідок, державним виконавцем всупереч вимогам Закону України «Про виконавче провадження» формально повернуто виконавчий документ без виконання.

Із урахуванням зазначеного, ПАТ «Родовід Банк» просило визнати незаконними дії начальника відділу Томаківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Хохлова А. А. по виконавчому провадженню № 52293219 при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 31 березня 2018 року та скасувати вказану постанову.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08 серпня 2018 року у задоволенні скарги ПАТ «Родовід Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Родовід Банк» відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що на момент винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу у боржника було відсуне майно, на яке можна було б звернути стягнення. Державним виконавцем проведені всі необхідні дії з примусового виконання виконавчого листа. Постанова державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу від 31 березня 2018 року, винесена начальником відділу Томаківського районного відділу ДВС ГТУЮ в Дніпропетровській області, визнана мотивованою та законною.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Запорізького апеляційного суду від 30 січня 2019 року апеляційну скаргу ПАТ «Родовід Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Родовід Банк» залишено без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08 серпня 2018 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що відмовляючи у задоволенні скарги, районний суд обґрунтовано виходив із того, що державний виконавець мав право винести оскаржену постанову від 31 березня 2018 року про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» через відсутність саме на час винесення оскарженої постанови у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, врахувавши те, що здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі ПАТ «Родовід Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Родовід Банк» просить ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08 серпня 2018 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 30 січня 2019 року скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення скарги, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що державним виконавцем при примусовому виконанні виконавчого листа були вжиті не всі заходи, передбачені статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження». Державним виконавцем було порушено вимоги частини восьмої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» щодо перевірки майнового стану боржника. Результативних дій, які б сприяли повному, ефективному та своєчасному здійсненню заходів примусового виконання рішення у повному об`ємі державним виконавцем здійснено не було.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 13 травня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 25 вересня 2019 року справу за скаргою ПАТ «Родовід Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Родовід Банк» на дії начальника Томаківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Хохлова А. А., заінтересована особа - ОСОБА_1 призначено до судового розгляду.

Відзив на касаційну скаргу не надходив

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 липня 2012 року було частково задоволено позов ПАТ «Родовід Банк», стягнуто солідарно з ОСОБА_2 і ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» поточну заборгованість за кредитним договором № 34.3/АА-00009.08.2 від 18 червня 2008 року у сумі 16 115, 76 доларів США, що еквівалентно 128 761, 70 грн.

20 вересня 2012 року представником банку було отримано копію рішення та відповідні виконавчі листи, після виправлення описки на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 листопада 2012 року вказані листи були повторно отримані 29 листопада 2012 року.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 серпня 2015 року було задоволено заяву ПАТ «Родовід Банк»та видано дублікат виконавчого листа щодо стягнення з ОСОБА_1 кредитної заборгованості, поновлено строк пред`явлення вказаного виконавчого листа до виконання.

23 вересня 2015 року на підставі вищезазначеного судового рішення ПАТ «Родовід Банк» отримав виконавчі листи про стягнення заборгованості та звернувся із заявою про відкриття виконавчого провадження до Томаківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, оскільки ОСОБА_1 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

16 листопада 2015 року ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя у виконавчому листі, виданому 23 вересня 2015 року, було виправлено описку.

16 вересня 2016 року на виконання до Томаківського районного ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області разом з заявою про відкриття виконавчого провадження від ПАТ «Родовід Банк»надійшов виконавчий лист № 0814/2246/2012, виданий 23 вересня 2015 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Родовід Банк»заборгованості за кредитним договором на загальну суму 128 761, 70 грн.

16 грудня 2016 року державним виконавцем зроблено запит до Державної інспекції сільського господарства щодо наявності у боржника ОСОБА_1 індивідуального майна чи частки у сумісній власності з іншими особами.

Згідно відповіді відділу Держгеокадастру у Томаківському районі від 29 липня 2016 року ОСОБА_1 на території Зеленогайської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області має у власності земельну ділянку для ведення товарно-сільськогосподарського виробництва площею 8,100 га, кадастровий номер :01:002:0173.

Державним виконавцем 16 грудня 2016 року зроблено запит до відділу адресно-довідкової роботи ГРФО ГУ ДМС України в Дніпропетровській області про реєстрацію місця проживання та персональні дані, що містяться в картотеці реєстраційного обліку відносно боржника ОСОБА_1 , відповідь на який не надійшла.

16 грудня 2016 року державним виконавцем зроблено запит голові Зеленегайської сільської ради стосовно наявності у ОСОБА_1 земельної ділянки, на що 04 січня 2017 року до ВДВС надійшла відповідь про те, що боржник ОСОБА_1 за адресою, вказаною у виконавчому документі, зареєстрована, але не проживає, місце її перебування невідоме. Земельної ділянки боржник на території Зеленогайської сільської ради не має. Також у відповіді повідомлялося, що на території Зеленогайської сільської ради у померлої ОСОБА_4 , яка є матір`ю ОСОБА_1 , був земельний пай розміром 8,10 га, але про оформлення спадщини на цей пай ОСОБА_1 у сільській раді відомості відсутні.

З відповіді Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку слідує, що станом на 31 грудня 2016 року ОСОБА_1 серед власників, які володіють значними пакетами акцій емітентів (10 відсотків і більше статутного капіталу), відсутня.

27 лютого 2017 року державним виконавцем зроблені запити до Державної фіскальної служби України про номери рахунків, відкритих фізичними особами-підприємцями, та про джерела отримання доходів відносно боржників-фізичних осіб, до Пенсійного фонду України щодо осіб-боржників, які отримують пенсію та осіб боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи.

Згідно відповіді органів Державної фіскальної служби України інформація відносно ОСОБА_1 відсутня. Згідно відповідей органів Пенсійного фонду України інформації відносно ОСОБА_1 не знайдено.

14 березня 2017 року ОСОБА_1 було надіслано виклик державного виконавця з вимогою з`явитися 21 березня 2017 року з наданням підтверджуючих документів про сплату боргу, однак на вказаний виклик боржник не з`явилася. Цього ж дня було зроблено запит до Центрального апарату Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Міністерства інфраструктури та Державної служби інтелектуальної власності. Згідно відповіді Державної служби інтелектуальної власності за даними державних реєстрів охоронних документів на об`єкти промислової власності, Державного реєстру свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір та Державного реєстру договорів, які стосуються права автора на твір, відсутні відомості про ОСОБА_1 як власника зареєстрованих об`єктів права інтелектуальної власності.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек від 22 серпня 2017 року відомості стосовно боржника відсутні.

Згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , державним виконавцем відділу ДВС Томаківського районного управління юстиції 06 грудня 2012 року винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_1 .

На запити державного виконавця від 21 грудня 2017 року та від 28 березня 2018 року до Державної податкової служби України про джерела отримання доходів боржників-фізичних осіб відомості щодо сум доходу, нарахованого (сплаченого) податковим агентом ОСОБА_1 , та про номери рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах на її ім`я боржника, відповіді не надійшло.

21 грудня 2017 року державним виконавцем відділу ДВС направлено запит до Томаківського районного сектору ДМС України в Дніпропетровській області щодо наявності у боржника документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами. Згідно відповіді від 28 грудня 2017 року відомості про документування паспортом громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутні.

Судами також встановлено, що боржнику ОСОБА_1 державним виконавцем неодноразово направлялися виклики з вимогою з`явитися до відділу ДВС. Вказані документи виконавчого провадження у відповідності до вимог статті 31 Закону України «Про виконавче провадження» було направлено боржнику за адресою, зазначеною у виконавчому документі: АДРЕСА_1 , однак ОСОБА_1 за викликом державного виконавця не з`являлася, про поважність причин неявки державного виконавця не повідомляла.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до частини другої статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У частині другій статті 451 ЦПК України, зазначено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина має право на справедливий судовий розгляд.

Європейський суд з прав людини неодноразово зауважував у своїх рішеннях, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін (наприклад, справа «Жовнер проти України» від 29 червня 2004 року, заява № 56848/00, § 33). Право на звернення до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби правова система країн-учасниць Конвенції допускала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим для виконання, залишалося би невиконаним по відношенню до однієї зі сторін всупереч її інтересам. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII передбачено, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частиною третьою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком; звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням.

У відповідності до частини четвертої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» та частини десятої статті 440 ЦПК України у разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою (поданням) щодо вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Частиною першою статті 36 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини.

Згідно зі статтею 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Залишаючи без змін ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд не врахував вказані вимоги Закону України «Про виконавче провадження», не встановив та належним чином не перевірив доводів ПАТ «Родовід Банк»щодо недотримання державним виконавцем норм чинного законодавства при проведення виконавчих дій з примусового виконання судового рішення, зокрема, не надав належної оцінки тому, чи було у повному обсязі вжито державним виконавцем заходів, визначених у статтях 18, 36, 50 вказаного Закону.

Відповідно до частини восьмої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Апеляційний суд не надав належної оцінки аргументам заявника про те, чи проводив державний виконавець перевірки майнового стану боржника з періодичністю, встановленою частиною восьмою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження».

Дійшовши висновку про правомірність постанови державного виконавця про повернення виконавчого листа стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», апеляційний суд не звернув уваги на те, що частиною другою статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що про наявність обставин, зазначених у пунктах 2-6 частини першої цієї статті, виконавець складає акт, та не перевірив, чи складався державним виконавцем відповідний акт.

Усунути ці недоліки розгляду справи на стадії касаційного перегляду, з урахуванням повноважень суду касаційної інстанції, неможливо.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, коли суд не дослідив зібрані у справі докази.

Оскільки апеляційний суд не встановив фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, та не перевірив доводи сторін і надані на їх підтвердження докази, ухвалене у справі судове рішення апеляційного суду відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При новому розгляді справи суду необхідно об`єктивно дослідити вказані в цій постанові докази у сукупності з іншими доказами у справі, надати оцінку доводам та поданим сторонами доказам в обґрунтування своїх вимог та заперечень, як в цілому, так і кожному доказу окремо.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Родовід Банк»задовольнити частково.

Постанову Запорізького апеляційного суду від 30 січня 2019 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников
Судді О. М. Осіян
Н. Ю. Сакара
С. Ф. Хопта
В. В. Шипович