Головуючий суду 1 інстанції - Фастовець В.М.
Доповідач -Карташов О.Ю.
Провадження № 22-ц/810/28/19
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 року місто Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Карташов О.Ю.

судді Гаврилюк В.К., Яресько А.В.

за участю секретарясудового засідання Вовчанської С.В.

учасники справи:

заявник - старший державний виконавець Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Швалік О.М.

боржник -ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного судув м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу

ОСОБА_4

на ухвалу

Лисичанського міського суду Луганської області від 13 грудня 2018 року, постановленуу складі судді Фастовця В.М. в залі судових засідань Лисичанського міського суду Луганської області ум. Лисичанську

у справі за поданням

старшого державного виконавця Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_4

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року старший державний виконавець Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській областіШвалік О.М. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_4, посилаючись нате, що на примусовому виконанні в Лисичанському МВ ДВС ГТУЮ у Луганській області знаходиться виконавчий документ № 54743859 з виконання вимоги про сплату боргу № Ф-270-17У виданого 02.06.2017 р. Головним управлінням ДФС у Луганській області про стягнення з ОСОБА_4 на користь ГУ ДФС України у Луганській області заборгованості зі сплати єдиного внеску в сумі 136131,01 грн.

Оскільки вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України відповідно до законодавства можливе лише на підставі рішення суду, державний виконавець просив суд вирішити питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_4

Ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 13 грудня 2018 року подання старшого державного виконавця Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_4 задоволено.

Тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, до виконання нею зобов'язань, покладених на підставі виконавчого документу документ № 54743859 з виконання вимоги про сплату боргу № Ф-270-17У виданого 02.06.2017 р. Головним управлінням ДФС у Луганській області про стягнення з ОСОБА_4 на користь ГУ ДФС України у Луганській області заборгованості зі сплати єдиного внеску в сумі 136131,01 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4., посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та відмовити у задоволенні подання державного виконавця.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала суду винесена з істотним порушенням норм матеріального права, а саме приписів ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», пунктів 9-4 Розділу VIII «Прикінцеві та перехідніположення», ЗУ«Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» , і норм процесуального права, а саме ст. 441 ЦПК України.

У судове засідання сторони не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином і в установленому законом порядку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Постановляючи ухвалу від 13 березня 2018 року про задоволення подання старшого державного виконавця Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції із посиланням на ч. 2 ст. 6, п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну, ст. 441 ЦПК України виходив з того, щона примусовому виконанні у Лисичанському МВ ДВС ГТУЮ у Луганській області знаходиться виконавчий документ № 54743859 з виконання вимоги про сплату боргу № Ф-270-17У виданого 02.06.2017р. Головним управлінням ДФС у Луганській області про стягнення з ОСОБА_4 на користь ГУ ДФС України у Луганській області заборгованості зі сплати єдиного внеску в сумі 136131,01 грн. Боржниця зобов'язання не виконує.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки до них суд дійшов передчасно без з'ясування обставин, що мають значення для справи та без належного обґрунтування.

Відповідно достатті 33 Конституції Україникожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі статтею 2 Протоколу № 4 доКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власну. На здійснення цих прав не встановлюються жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для охорони здоров'я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно статті 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюєтьсяЗаконом України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України».

Положеннями пункту 5статті 6 цього Закону, встановлено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених нанього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадовихосіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленомузаконом,- до виконання зобов'язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Відповідно до п. 19 ч. 3ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»,виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасовогообмеженняу праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Згідно зі ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до

Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Із системного аналізу зазначених норм права вбачається, що задоволення подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Тобто, предметом доказування є саме факт (факти) умисних винних дій, спрямованих на ухилення боржника від виконання зобов'язань, за умови об'єктивної спроможності боржника виконувати зобов'язання, відсутності перешкод для цього.

Оскільки, відповідно до частини 4 статті 441 ЦПК України суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця, то на останнього покладається тягар доказування.

Отже, на момент звернення до суду з поданням, факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та підтверджуватисяматеріалами виконавчого провадження.

Проте, судом першої інстанції не з'ясовані обставини щодо того, чи ухиляється ОСОБА_4 від виконання зобов'язання, покладеного виконавчим написом, а надані заявником докази цього відсутні.

За таких підстав, задовольняючи вищевказане подання, суд першої інстанції обмежився відтворенням змісту статей Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзд в Україну громадян України», не зазначив при цьому достатньої аргументації про необхідність застосування вказаного обмеження та оцінку доказів, поданих державним виконавцем.

Викладені судом обставини тотожні змісту подання державного виконавця без посилання на конкретні докази, відсутній мотивований висновок про те, що боржник дійсно ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому розгляду у справі і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, під час чого суду слід з'ясувати належне надіслання виконавцем боржнику копії постанови про відкриття виконавчого провадження та пропозиція у добровільному порядку виконати рішення суду, наявність доказів дій державного виконавця на виконання виконавчого напису і свідомого невиконання зобов'язання боржником в повному обсязі або частково, перевірка того, чи на момент звернення державного виконавця з таким поданням відбувся і є об'єктивно наявним факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, та якими доказами з матеріалів виконавчого провадження це підтверджується.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

УхвалуЛисичанського міського суду Луганської області від 13 грудня 2018 рокускасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 01 березня 2019 року.

Головуючий

Судді: