22-ц/804/448/19
266/4906/18

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2019 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 266/4906/18

Номер провадження 22-ц/804/448/19

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Кочегарової Л.М., Гаврилової Г.Л., Зайцевої С.А.,

секретар судового засідання Герасимова Г.Є.

сторони :

позивач ОСОБА_1

відповідач ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МЕТІНВЕСТ-МАРІУПОЛЬСЬКИЙ РЕМОНТНО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД»

розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МЕТІНВЕСТ-МАРІУПОЛЬСЬКИЙ РЕМОНТНО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД» на рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 30 листопада 2018 року, у складі судді Д`яченка Д.О., дата складення повного судового рішення 30 листопада 2018 року,

в с т а н о в и в:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МЕТІНВЕСТ-МАРІУПОЛЬСЬКИЙ РЕМОНТНО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД» (далі ТОВ «МЕТІНВЕСТ-МРМЗ») про стягнення середньої заробітної плати, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, відшкодування моральної шкоди.

Вимоги обґрунтовані тим, що він перебуває у трудових відносинах із відповідачем. 11 березня 2015 року його було призвано на військову службу під час мобілізації на особливий період, у зв`язку із чим увільнено від роботи з дати призову на період проходження військової служби. Починаючи з 11 березня 2015 року по теперішній час, він проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Донецько-Луганського регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України. Після мобілізації відповідачем була нарахована йому компенсація середнього заробітку у розмірі 26,95 грн. за робочу годину із розрахунку за два попередні місяці, що передували мобілізації, тобто січень 2015 року - лютий 2015 року. Після мобілізації посадовий оклад неодноразово підвищувався, проте заробітна плата відповідачем не була відкоригована та сума недоплаченої заробітної плати становить 79 682,29 грн. До того ж зазначив, що у зв*язку із порушенням строків виплати заробітної плати він має право на компенсацію втрати частини доходів, яка складає 10 368,56 грн. Також зазначив, що йому була завдана моральна шкода у зв*язку із недоплатою суми збереженого середнього заробітку, яку він оцінює за весь період часу у розмірі 19 500 грн. Просив суд визнати протиправними дії ТОВ «МЕТІНВЕСТ-МРМЗ» щодо здійснення нарахування та

виплати середньої заробітної плати ОСОБА_1 за період квітень 2015 року - липень 2018 року у розмірі 26,95 грн. за робочу годину; стягнути з відповідача на його користь суму невиплаченої середньої заробітної плати з урахуванням коефіцієнту підвищення за період квітень 2015 року - липень 2018 року у розмірі 79 682,29 грн., суму компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати в розмірі 10 368,56 грн. та у відшкодування моральної шкоди 19 500 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30 листопада 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправними дії ТОВ «МЕТІНВЕСТ-МРМЗ» щодо здійснення нарахування та виплати середньої заробітної плати ОСОБА_1 за період квітень 2015 року - липень 2018 року у розмірі 26,95 грн. за робочу годину.

Стягнуто з ТОВ «МЕТІНВЕСТ-МРМЗ» на користь позивача ОСОБА_1 суму невиплаченої середньої заробітної плати з урахуванням коефіцієнту підвищення за період квітень 2015 року - липень 2018 року у розмірі 67 634 гривні 59 копійок, яка визначена без утримання податків й інших обов*язкових платежів, суму компенсації втрати частини доходів у зв*язку з порушенням строків їх виплати за період квітень 2015 року - липень 2018 року в розмірі 10 099 гривень 43 копійки, яка визначена без утримання податків й інших обов*язкових платежів та у відшкодування моральної шкоди 1000 гривень. В задоволенні решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ТОВ«МЕТІНВЕСТ-МРМЗ» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_1 у позові, посилаючись на те, судом при вирішенні спору порушені норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовані обставин, що мають значення для справи.

У відзиві на скаргу позивач зазначає, що рішення суду першої інстанції про задоволення його позовних вимог відповідає нормам матеріального і процесуального права, а доводи скарги є хибними, оскільки діюче законодавство не звільняє підприємство від обов`язку проводити корегування середнього заробітку за час, коли розрахунки проводяться саме з середнього заробітку. Проведене самостійно підприємством корегування заробітної плати у серпні 2018 року підтверджує правильність висновків суду першої інстанції.

Позивач просив розглянути справу у його відсутність.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ТОВ«МЕТІНВЕСТ-МРМЗ» Кирильченка Д.С., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач перебуває у трудових відносинах із відповідачем з 02 жовтня 2013 року по даний час, що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці НОМЕР_2 , виданої на і*мя ОСОБА_1 .

Згідно повідомлення від 10 березня 2015 року № 1055 ОСОБА_1 з 11 березня 2015 року призванона військову службу до в/ч НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу № 41-к від 10 березня 2015 року ТОВ «МЕТІНВЕСТ-МРМЗ», ОСОБА_1 , котельника 6 розряду, увільнено від виконання покладених на нього обов*язків, з дати призову 11 березня 2015 року на період проходження ним військової служби та направлено до Збройних Сил України для проходження військової служби по призову на час мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 . На підставі ч. 3 ст. 119 КЗпП України збережено за ним місце роботи та середній заробіток на час служби у ЗСУ по призову на час мобілізації, та не більше одного року(а.с.28).

Наказом № 55-к від 01 березня 2016 року ТОВ «МЕТІНВЕСТ-МРМЗ» в пункт 2 наказу № 41-к від 10 березня 2015 року "Про направлення на військову службу у зв*язку із призовом на час мобілізації" слова "але не більше одного року" замінено словами "на строк до закінчення особового періоду або до дня фактичної демобілізації" (а.с.29).

Відповідно до контракту про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, укладеному між Начальником Донецького прикордонного загону Східного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України Чорнопіщуком І.М. та військовослужбовцем ОСОБА_1 останній прийняв умови контракту, строком укладення на три роки, з 10 квітня 2017 року по 09 квітня 2020 року (а.с.17-18)

Позивач проходить військову службу і на даний час.

Згідно представлених доказів, на підприємстві неодноразово збільшувалися посадові оклади, а саме: з 01 квітня 2015 року 4015,00 грн., з 01 червня 2016 року 4220,00 грн., з 01 жовтня 2016 року 4435,00 грн., з 01 червня 2017 року 5100,00 грн., з 01 жовтня 2017 року 5355,00 грн., з 01 квітня 2018 року 5890,00 грн.

За змістом ч. 3 ст.94 КЗпП України питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 2 ст. 97 КЗпП України передбачено, що форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом.

Статтею 4 Закону України "Про оплату праці" встановлено, що джерелом коштів на оплату праці працівників госпрозрахункових підприємств є частина доходу та інші кошти, одержані внаслідок їх господарської діяльності.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про оплату праці" організація оплати праці здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів; генеральної угоди на національному рівні; галузевих (міжгалузевих), територіальних угод; колективних договорів; трудових договорів. Суб`єктами організації оплати праці є: органи державної влади та місцевого самоврядування; роботодавці, організації роботодавців, об`єднання організацій роботодавців або їх представницькі органи; професійні спілки, об`єднання професійних спілок або їх представницькі органи; працівники.

Згідно ч.1 ст.14 Закону України "Про оплату праці" договірне регулювання оплати праці працівників підприємств здійснюється на основі системи угод, що укладаються на національному (генеральна угода), галузевому (галузева (міжгалузева) угода), територіальному (територіальна угода) та локальному (колективний договір) рівнях відповідно до законів.

Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. У разі, коли колективний договір на підприємстві не укладено, роботодавець зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво органом (ч.1 ст.15 Закону № 108/95-ВР).

Згідно ч.3 ст.119 КЗпП України за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Матеріалами справи безспірно встановлено, що позивач, який перебуває у трудових відносинах з відповідачем, проходить службу в органах Державної прикордонної служби з 11 березня 2015 року у зв`язку з укладенням контракту на особливий період і за положеннями трудового законодавства він має право на отримання середнього заробітку за основним місцем роботи.

З листа ТОВ «МЕТІНВЕСТ-МРМЗ» від 08 серпня 2018 року вбачається, що на підприємстві мала місце зміна окладу за посадою ОСОБА_1 з січня 2015 року по квітень 2018 року (а.с.30).

Згідно листа Міністерства праці та соціальної політики від 03 серпня 2005 року №18-441-1 коефіцієнт на який необхідно прокоригувати виплати, що включаються при обчисленні середньої заробітної плати, розраховується шляхом ділення тарифної ставки (окладу), встановлено працівнику після підвищення, на тарифну ставку (оклад), яку він мав до підвищення.

Суми середнього заробітку, які зберігаються за вищезазначеними працівниками, розраховуються згідно з положеннями Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.95 р. № 100 (далі Порядок № 100). Суми середнього заробітку не враховуються до заробітної плати для забезпечення її мінімального рівня.

За змістом п.2, п.10 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом провадиться виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

У випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.

Отже, на госпрозрахункових підприємствах коригування заробітної плати провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей. Зазначена норма передбачає можливість госпрозрахункового підприємства у випадку скрутного фінансового стану дещо зменшити коефіцієнт коригування, але не позбавляє ці підприємства від коригування.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, суд першої інстанції з урахуванням вказаних норм права провів перерахунок середнього заробітку позивача, застосувавши відповідні коефіцієнти і цей розрахунок відповідачем не оспорюється. Тому, рішення про стягнення суми невиплаченого середнього заробітку в розмірі 67 634,59 коп. є обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги ТОВ «МЕТІНВЕСТ-МРМЗ» про те, що відповідач не мав фінансових можливостей для перерахунку ОСОБА_1 середнього заробітку у зв`язку з підвищенням окладів, оскільки позивач фактично не виконував трудові обов`язки є безпідставними, оскільки ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не представлено доказів того, що такі обмеження вводилися на підприємстві відповідно позивача. Не передбачено такої підстави для відмови у перерахунку середнього заробітку і за положеннями Порядку № 100.

Не можна не погодитися із рішенням суду про стягнення на користь ОСОБА_1 компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, оскільки факт неповної виплати заробітної плати встановлено.

Так, згідно статті 34 Закону України "Про оплату праці" компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Згідно статті 1 Закону України "Про компенсацію громадян втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати"підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Зі змісту цієї норми випливає, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов*язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.

Статтями 2,3 Закону України "Про компенсацію громадян втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати"встановлено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Пункти 1, 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (даліПорядок № 159) відтворюють положення Закону України "Про компенсацію громадян втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" і лише конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

У пункті 4 Порядку № 159 прописано, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Отже, положення закону про виплату компенсації правильно застосовані судом першої інстанції та зроблено висновок про стягнення на користь ОСОБА_1 компенсації в сумі 10 099,43 грн.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_1 , ним наведені відповідні обґрунтування заподіяної моральної шкоди і, з урахуванням цих обставин, норм права, засад розумності та справедливості, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про зменшення розміру відшкодування моральної шкоди та визначив відшкодування 1000 грн.

Наведені відповідачем в апеляційній скарзі заперечення проти рішення суду в цій частині є непереконливими.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що рішення постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, в ньому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні і підстав для його скасування не вбачається.

Висновки суду про порушення прав та законних інтересів ОСОБА_1 , якому проводилася виплата заробітної плати без врахування корегування цієї зарплати у зв`язку з підвищенням окладів на підприємстві, доведені і тому, рішення суду є законним та обґрунтованим.

Відповідно ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При перегляді справи за апеляційною скаргою представника апеляційний суд враховує постанови Верховного Суду від 28 вересня 2018 року справа № 266/1817/18 провадження № 61- 44442ск18.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МЕТІНВЕСТ-МАРІУПОЛЬСЬКИЙ РЕМОНТНО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД» залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Дата складення повного судового рішення 01 березня 2019 року.

Судді: Л.М. Кочегарова

Г.Л. Гаврилова

С.А. Зайцева