Номер провадження: 22-ц/813/361/19
Номер справи місцевого суду: 522/2761/17
Головуючий у першій інстанції Шенцева О.П
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2019 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 522/2761/17

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Калараш А.А., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря - Драганової Ю.С.,

учасники справи:

- позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна»,

- відповідач - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, зустрічним позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» про визнання недійсним договору фінансового лізингу, заапеляційною скаргою адвоката Поліщука Сергія Сергійовича - представника ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Шенцевої О.П. 11 квітня 2018 року,

встановив:

У лютому 2017 р. товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» (далі - ТОВ «Порше Лізинг Україна») звернулося до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна» плату за фактичний час користування об'єктом лізингу у розмірі - 52 515, 46 грн., збитки у розмірі - 195 989,03 грн., загалом стягнути - 248 504,19 грн..

ТОВ «Порше Лізинг Україна» обґрунтовує свої вимоги тим, що 13.01.2014 р. між сторонами укладено договір про фінансовий лізинг № 00009351 (далі - Договір фінансового лізингу), який разом із Загальними комерційними умовами внутрішнього фінансового лізингу та Графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів становить Контракт, предметом якого є транспортний засіб. На виконання умов договору позивачем було придбано транспортний засіб WV Tiguan FL 2.0 I TDI, 2013 року виписку, № шасі НОМЕР_3, двигун № НОМЕР_1. Позивач за Договором свої зобов'язання виконав в повному обсязі. Відповідач взяті на себе зобов'язання належним чином не виконав, з листопада 2015 р. перестав сплачувати щомісячні лізингові платежі. У зв'язку з чим виникла заборгованість по сплаті лізингових платежів. Направлена 21.12.205 р. вимога про сплату заборгованості повернулася у зв'язку із закінченням встановленого терміну зберігання. Відповідно до умов договору направлена вимога вважається отриманою відповідачем 31.12.2015 р., останнім днем погашення заборгованості є - 03.01.2015 р., датою припинення договору є - 04.01.21016 р., днем повернення об'єкту лізингу є - 18.01.2016 р.. Відповідач заборгованість за договором погасив, однак об'єкт лізингу повернув лише - 18.07.2016 р.. Отже відповідач повинен компенсувати плату за фактичний час користування об'єктом лізингу в сумі - 52 515,46 грн..

ТОВ «Порше Лізинг Україна» також понесло збитки у вигляді витрат з вчинення виконавчого напису, оплати послуг спеціалізованих організацій з повернення боргу та об'єкту лізингу, упущеної вигоди на загальну суму - 195 989,01 грн. (Т. 1, а. с. 1 - 10).

У серпні 2017 р., не визнавши первісний позов ТОВ «Порше Лізинг Україна», Поліщук С.С. - представник ОСОБА_4 звернувся до суду із вищезазначеним зустрічним позовом, в якому просить визнати недійсним укладений між сторонами договір про фінансовий лізинг № 00009351 від 13.01.2014 р..

Вимоги зустрічного позову обґрунтовані тим, що договір разом із умовами фінансового лізингу суперечить ст. ст. 509, 627 ЦК України, ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 р. № 1023 - XII. Умови договору є несправедливими у цілому, порушують права лізингоотримувача як споживача фінансових послуг та завдає ОСОБА_4 значної фінансової шкоди. Договір разом із умовами фінансового лізингу повинні бути визнані недійсними, оскільки створюють дисбаланс прав та обов'язків сторін, встановлюють виключну відповідальність лізингоотримувача, що завдає останньому значної шкоди. Крім того, враховуючи, що Договір разом із умовами фінансового лізингу та графіком погашення лізингових платежів, з приводу якого між сторонами виник спір, не було нотаріально посвідчено, він є нікчемним з моменту його укладання та не породжує будь яких правовідносин (Т. 1, а. с. 188 - 196).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 29.08.2017р., занесеною до журналу судового засідання (Т. 1, а. с. 205), зустрічний позов прийнято до розгляду і об'єднано з первісним позовом.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11.04.2018 р. позовну заяву ТОВ «Порше Лізинг» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ «Порше Лізинг» плату за фактичний час користування об'єктом лізингу у розмірі - 52 515, 46 грн., збитки у розмірі - 195 989,03 грн., а загалом стягнуто - 248 504,19 грн.. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ «Порше Лізинг» сплачений судовий збір у розмірі - 3 727,58 грн..

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ТОВ «Порше Лізинг» про визнання недійсним договору фінансового лізингу відмовлено у повному обсязі.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач виконав взяті на себе зобов'язання. Відповідно до акту прийому-передачі до Договору передав, а відповідач прийняв транспортний засіб WV Tiguan FL 2.0 I TDI, 2013 року виписку, № шасі НОМЕР_3, двигун № НОМЕР_1.

Проте відповідач, в порушення норм чинного законодавства та положень укладеного Контракту, належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання за Договором фінансового лізингу.

Відповідач зобов'язаний компенсувати позивачу плату за фактичний час користування об'єктом лізингу у розмірі - 52 515,46 грн..

У зв'язку з невиконанням відповідачем договору, позивач поніс витрати, що виникли у зв'язку з відновленням його порушеного права та упущеної вигоди, що підтверджуються матеріалами справи та складають - 195 989,03 грн..

Суд прийшов до висновку, що при укладенні договору лізингу сторони уклали його добровільно, відповідач за первісним позовом була ознайомлена з умовами договору, його змістом, строками сплати платежів, а тому підстави для визнання його недійсним відсутні (Т. 1, а. с. 240 - 245).

Поліщук С.С. - представник ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні первісного позову ТОВ «Порше Лізинг» та задоволення зустрічного позову ОСОБА_4.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права,

Апелянт вказує, що за змістом договір фінансового лізингу є змішаним договором, який містить елементи договору найму транспортного засобу з фізичною особою, а тому повинен бути посвідчений нотаріально. У ТОВ «Порше Лізинг» відсутня ліцензія на здійснення фінансових операцій. Договір фінансового лізингу порушує права споживача, передбачені Законом України «Про захист прав споживачів». Відсутні докази щодо завдання ТОВ «Порше Лізинг» збитків.

Поліщук С.С. - представник ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги.

ТОВ «Порше Лізинг» у відзиві на апеляційну скаргу вважає необхідним скаргу залишити без задоволення. Рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Вказує, що апелянт порушив умови договору щодо своєчасного повернення об'єкту лізингу, сплати платежів за користування об'єктом лізингу. До договору фінансового лізингу не можуть бути застосовані положення щодо правового регулювання різновидів договору купівлі-продажу, поставки, зокрема ст. 799 ЦК України, так як правовідносини фінансового лізингу регулюються спеціальним законом - Законом України «Про фінансовий лізинг». Договір фінансового лізингу укладено у письмовій формі, що відповідає вимогам вказаного Закону. Договір найму (оренди) транспортного засобу з фізичною особою, який передбачає його нотаріальне посвідчення, між сторонами не укладався, а тому підстави для визнання договору нікчемним відсутні. Посилання апелянта на правові позиції Верховного Суду України є безпідставними, оскільки в цих справах інший суб'єктний склад, інші фактичні обставини. Товариство не здійснює залучення фінансових активів від фізичних осіб, а тому не має обов'язку з отримання ліцензії на здійснення такої діяльності. Умови договору не порушують принцип добросовісності, не призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, не завдають шкоди споживачеві.

ТОВ «Порше Лізинг» представника у судове засідання не направило. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщене належним чином. Причини неявки представника не повідомило. Заяв та клопотань не надало.

Частиною 2 ст. 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у як найшвидшому вирішенні спору, освідомленість ТОВ «Порше Лізинг»про розгляд справи, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її інших учасників.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції вищезазначеним вимогам законодавства не відповідає.

Суд першої інстанції на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів дійшов правильних вищевказаних висновків про існування між сторонами правовідносин з договору фінансового лізингу. Висновки суду в цій частині відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 11, 509, 525, 526, 546, 553, 806 ЦК України) та процесуального (ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України) права. Обставини щодо укладення договору лізингу визнаються сторонами (ст. 82 ЦПК України), а тому не підлягають доказуванню. Апеляційний суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин, добровільного їх визнання.

Між сторонами виникли правовідносини з договору фінансового лізингу.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори.

За правилами, передбаченими ст. ст. 509, 525, 526, 806 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

За договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоотримувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоотримувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника), відповідно до встановлених лізингодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за певну плату (лізингові платежі).

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

Разом з тим, такими, що не відповідають обставинам справи, вищевказаним вимогам норм матеріального та процесуального права є висновки суду про задоволення первісного позову та обґрунтування відмови у задоволенні зустрічного позову.

За своєю сутністю укладений між сторонами договір фінансового лізингу є змішаним договором, оскільки містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що не суперечить ч. 2 ст. 628 ЦК України.

Статтею 799 ЦК України передбачено, що договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі.

Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Частиною 2 ст. 215 ЦК України передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Встановлено, що 13.01.2014 р. між сторонами укладено договір про фінансовий лізинг № 00009351 у простій письмовій формі, він нотаріально посвідчений не був. За встановлених обставин вказаний договір фінансового лізингу є нікчемним.

Відповідна правова позиція щодо нікчемності договору фінансового лізингу викладена у постанові Верховного Суду України від 16.12.205 р. по справі № 6-2766цс15.

Оскільки укладений між сторонами по даній справі договір фінансового лізингу є нікчемним, він не породжує прав та обов'язків сторін. Тому, відсутні правові підстави для задоволення вимог ТОВ «Порше Україна». В задоволенні первісного позову ТОВ «Порше Лізинг» необхідно відмовити у зв'язку з нікчемністю договору фінансового лізингу.

Оскільки укладений 13.01.2014 р. між сторонами договір про фінансовий лізинг № 00009351 є нікчемним, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 про визнання його недійсним необхідно відмовити.

Суд першої інстанції на вищевказане уваги не звернув, прийшов до хибного висновку про задоволення первісного позову ТОВ «Порше Україна» у зв'язку з порушенням договірних обов'язків, відмову в задоволенні зустрічного позову у зв'язку з добросовісними діями сторін, ознайомленням з його умовами при укладенні договору.

Доводи апелянта про те, що договір фінансового лізингу повинен був посвідчений нотаріально є обґрунтованими. Оскільки договір фінансового лізингу є нікчемним, колегія суддів на надає оцінку доводам апелянта щодо відсутності у ТОВ «Порше Лізинг» ліцензії на здійснення фінансових операцій, порушення прав споживача, відсутність доказів щодо завдання збитків.

Таким чином, апеляційна скарга є обґрунтованою частковою, а тому підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову як у задоволенні первісного позову ТОВ «Порше Україна», так і зустрічного позову ОСОБА_4 за вищевказаного обґрунтування.

Відповідно до ст. ст. 133, 141 ЦПК України, у зв'язку з відмовою у задоволенні позовних вимог ТОВ «Порше Україна», необхідно стягнути з останнього на користь ОСОБА_4 судовий збір, сплачений останньою за подання апеляційної скарги, у сумі - 5 591,57 грн. (Т. 2, а. с. 8).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Поліщука Сергія Сергійовича - представника ОСОБА_4- задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2018 року- скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості - відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» про визнання недійсним договору фінансового лізингу - відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» (м. Київ, вул. Павла Тичини, 1В, офіс В, код ЄДРПОУ - 35571472) на користь ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2) судовий збір у сумі - 5 591 (п'ять тисяч п'ятсот дев'яносто одна) грн. 57 коп..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 25 лютого 2019 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

О. М. Таварткіладзе