Провадження № 22-ц/810/51/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2019 року, лютого місяця, 27-го дня, Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:головуючого - Яреська А.В. (судді - доповідача), суддів Дронської І.О., Карташова О.Ю., за участю секретаря: Вовчанської С.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Сватівського районного суду Луганської області від 11 грудня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання, -

в с т а н о в и в:

У червні 2018 року ОСОБА_4 звернулася до Сватівського районного суду Луганської області із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання. Просила суд стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 на навчання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 1500, 00 грн. щомісячно, починаючи з 27.07.2018 року і до закінчення навчання в учбовому закладі, тобто по 30.06.2020 року, але не більше як до досягнення ним 23 років.

Позов було прийнято до розгляду і рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 11 грудня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання - задоволено частково. Суд вирішив стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 на навчання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти в твердій грошовій сумі 500,00 грн., щомісячно, починаючи з 04.06.2018 року і до закінчення навчання і/або досягнення сином 23-річного віку залежно від того, яка подія наступить раніше. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено за необґрунтованістю. Вирішено питання по судовим витратам. Не погодившись з вказаним рішенням представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення Сватівського районного суду Луганської області від 11 грудня 2018 року та ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 в повному обсязі.

Представник скаржника у судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав, просив задовольнити їх повному обсязі. Позивач та її представник, у судовому засіданні заперечували проти доводів апеляційної скарги, надали пояснення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника скаржника, позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції встановив, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2, виданого 08.08.2000 року Маньківською мільською радою Сватівського району Луганської області, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_5 (а.с.7). ОСОБА_4 перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, але 24.07.2001 року шлюб був розірвано, про що свідчить відповідний актовий запис №148 у свідоцтві про розірвання шлюбу серія НОМЕР_1, виданого 28.01.2005 року ВРАЦС Кремінського районного управління юстиції Луганської області (а.с.8). Рішенням Кремінського районого суду Луганської області від 16.01.2012 року з відповідача було стягнуто на користь позивача на утримання сина аліменти в розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 27 січня 2012 року до повноліття дитини (а.с.9). Згідно договору від 29.08.2017 року ОСОБА_5 навчається на денній формі навчання за спеціальністю «Комп'ютерна інженерія», і є студентом 2-го курсу Рубіжанського політехнічного коледжу імені О.Є Порай-Кошиці Луганського національного університету імені Тараса Шевченка, що підтверджується довідкою № 245 від 07.05.2018 року, виданою навчальним закладом (а.с.14). Плата за надання освітню послугу за весь період навчання складає 30145,00 грн., в тому числі: за перший рік - 8830,00 грн., за другий рік - 10150 грн., за третій рік - 11165,00 грн., про що зазначено в договорі (а.с.15). Згідно довідки № 26 від 21.05.2018 року ОСОБА_4 працює медичною сестрою в КУ «ЦПМСД Сватівського району» та отримую заробітну плату в розмірі 4876,80 грн. (а.с.17). Син ОСОБА_5 проживає разом з матір'ю ОСОБА_4 за адресою її реєстрації, що підтверджується довідкою Сватівської міської ради № 2221 від 14.05.2018 року (а.с.16). Відповідно до копії трудової книжки відповідач ОСОБА_2 на даний час офіційно не працює (а.с.34-35), на підставі вироку Кремінського районного суду Луганської області від 30 березня 2018 року, ухвали апеляційного суду Луганської області від 25 липня 2018 року визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України (а.с.36-38, 44-46). Відповідач ОСОБА_2 з 18.08.2018 року по теперішній час утримується в Державній установі «Хролівський виправний центр (№ 140)», кінець строку 18.10.2019 року, що підтверджено довідкою даної державної установи від 13.11.2018 (а.с.82).

Суд дійшов до висновків, що відповідач, відбуваючи покарання, об'єктивно не позбавлений можливості працювати та отримувати заробіток, що не позбавляє його можливості допомагати своїм дітям. І за таких обставин суд першої інстанції стягнув з відповідача на користь позивача на навчання сина аліменти в твердій грошовій сумі 500,00, щомісячно, починаючи з 04.06.2018 року і до закінчення навчання і /або/ досягнення сином 23-річного віку залежно від того, яка подія наступить раніше. При визначенні розміру аліментів на утримання повнолітньої сина, що продовжує навчання, у сумі 500 грн. щомісячно, суд вказав що враховує як наявність на утриманні відповідача інших неповнолітніх дітей, так і відбування відповідачем покарання і обов'язок та можливість надання відповідачем такої допомоги повнолітньому сину, що продовжує навчання, у визначеному розмірі, що не є непомірним для відповідача, який є особою працездатного віку.

Колегія суддів не погоджується із такими висновками суду, адже до них він дійшов поспішно, з певними порушеннями норм процесуального та матеріального права, без належного врахування усіх обставин справи що підлягали вивченню та оцінці. Так, за правилами ч.1 ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, та спосіб сплати аліментів (ст.199, 200, 201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). За статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Аналіз наведених правил дає підстави для висновку, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Таким чином, однією з обов'язкових обставин, що підлягають доказуванню у цій справі, є наявність у відповідача можливості надавати таку матеріальну допомогу.

Між тим, з матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 на момент ухвалення рішення від 11 грудня 2018 року та на момент його оскарження в апеляційній інстанції офіційно не працевлаштований, що підтверджується трудовою книжкою (а.с.34-35). На підставі вироку Кремінського районного суду Луганської області від 30 березня 2018 року, ухвали апеляційного суду Луганської області від 25 липня 2018 року визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України. З 18.08.2018 року по теперішній час він утримується в Державній установі «Хролівський виправний центр (№ 140)», кінець строку - 18.10.2019 року, що підтверджується довідкою даної державної установи від 13.11.2018 року (а.с.82). З довідки про доходи № 14/154 від 14.11.2018 року вбачається, що дохід ОСОБА_2 за період серпень 2018 рік по жовтень 2018 рік складає лише 2080,84 грн. (а.с.106). При цьому у відповідача є і інші діти, що є неповнолітніми та яких за законом він зобов'язаний утримувати навіть за відсутності достатнього для цього заробітку, він має заборгованість по сплаті аліментів, наявні у справі докази щодо розміру доходу з огляду на наявність утриманців не дає підстав для висновків про «наявність у батька можливості надавати таку допомогу», про можливість щомісячної сплати ним на цей час грошових коштів. Тобто висновки суду першої інстанції є скоріш припущенням щодо можливості отримання ним заробітку, достатнього для надання подібної допомоги - ніж встановленими фактами на підставі наявних у справі доказів. Отже, колегія суддів за таких обставин приходить до висновків про те, що суд першої інстанції не встановив обставини дійсного матеріального стану ОСОБА_2 та безпідставно дійшов висновку, що останній має на цей час можливість надавати матеріальну допомогу. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 було зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що «обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв'язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)». Отже, позивач фактично довів потребу повнолітнього сина сторін у отриманні допомоги у зв'язку із продовженням навчання - проте під час судового розгляду суд не отримав та не здобув належних та обґрунтованих доказів на підтвердження того, що батько на цей час є спроможний надавати зазначену матеріальну допомогу. Отже, у задоволенні позовних вимог слід відмовити, у випадку зміни матеріального стану відповідача у подальшому позивачка чи її син не позбавлені права на звернення до суду із подібним позовом.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, згідно із п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України -невідповідність висновків суду обставинам справи, а відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України - порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. З огляду на наведені обставини, а також з урахуванням положень п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне рішення Сватівського районного суду Луганської області від 11.12.2018 року скасувати, а у задоволенні вимог за позовом відмовити.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Сватівського районного суду Луганської області від 11 грудня 2018 року скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 04 березня 2019 року.

Головуючий

Судді