Постанова

Іменем України

30 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 596/63/17

провадження № 61-16860св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Дрогобицький відділ поліції Головного управління Національної поліції України в Львівській області, Дрогобицька місцева прокуратура, прокуратура Львівської області, Державна казначейська служба України,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 30 червня 2017 року у складі судді Цвинтарної Т. М. та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 26 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Щавурської Н. Б., Загорського О. О., Шевчук Г. М., у справі за позовом ОСОБА_1 до Дрогобицького відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Львівській області, Дрогобицької місцевої прокуратури, прокуратури Львівської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Дрогобицького відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Львівській області, Дрогобицької місцевої прокуратури, прокуратури Львівської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 20 липня 2015 року ОСОБА_1 став жертвою злочинної організації шахраїв, яка діє по всій території України. Того ж дня він звернувся до Гусятинського районного відділу управління Міністерства внутрішніх справ України із заявою про злочин, вказавши прізвища злочинців, номера їх телефонів, банк і банківські карткові рахунки, які використовують злочинці. Вважає, що в міліції були всі можливості затримати злочинців, проте вони цього не виконали. Лише 14 серпня 2015 року були внесені відомості в Єдиний реєстр досудових розслідувань і розпочато досудове розслідування. У листопаді 2016 року ОСОБА_1 додатково надав слідству адреси місцезнаходження злочинців.

ОСОБА_1 вважає, що надані ним факти і докази були перевірені та підтверджені, досудове розслідування було завершено і залишилося скласти обвинувальний акт і направити матеріали провадження в суд. Проте, всупереч частини першої статті 218 КПК України 2012 року прокурор прокуратури Гусятинського району змінив підслідність і направив матеріали досудового розслідування до слідчого відділення Дрогобицького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області. Після отримання матеріалів провадження начальник відділу Дрогобицького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області чи його заступник по слідству мав би визначити слідчого в провадженні і повідомити ОСОБА_1 прізвище, посаду, звання слідчого і контактний зв`язок з ним. Однак, цього не зроблено, кримінальне провадження не передано в суд, злочинцям не повідомлено про підозру.

ОСОБА_1 безпідставно відмовили у наданні заходів безпеки, правоохоронні органи і прокуратура створили йому і його близьким умови, внаслідок яких вони перебувають у небезпеці від можливих насильницьких дій з боку злочинців. ОСОБА_1 стверджує, що знаходиться у постійному стресі, втратив сон і спокій, внаслідок чого загострилися його хронічні хвороби, які потребують значних витрат на лікування.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив на підставі статей 55, 56 Конституції України стягнути з Державного бюджету України на його користь моральну шкоду, завдану йому бездіяльністю відповідачів, а саме Дрогобицьким відділом поліції Національної поліції України в Львівській області у розмірі 200 000 грн, Дрогобицькою місцевою прокуратурою Львівської області у розмірі 200 000 грн, прокуратурою Львівської області у розмірі 400 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 30 червня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 не було доведено наявності передбачених законодавством України (статями 55, 56 Конституції України, статями 1167, 1176 ЦК України) підстав для відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 26 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 30 червня 2017 року залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не доведено належними й допустимими доказами факт заподіяння йому моральної шкоди, факт незаконної бездіяльності відповідачів та причинно-наслідковий зв`язок між заподіянням моральних страждань і оціненою ОСОБА_1 шкодою.

Крім того, вимоги ОСОБА_1 , пред`явлені до Дрогобицької місцевої прокуратури, Дрогобицького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області, є такими, що не підлягають задоволенню, з огляду й на те, що ці особи є структурними підрозділами прокуратури Львівської області та Головного управління Національної поліції у Львівській області, а тому не є належними відповідачами у цій справі.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, просив скасувати рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 30 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 26 вересня 2017 року і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають критеріям законності та обґрунтованості. Суди необґрунтовано відмовивши у позові, оскільки ОСОБА_1 було надано належні та допустимі докази на підтвердження своїх вимог щодо відшкодування завданої йому відповідачами моральної шкоди.

Суди попередніх інстанцій у порушення вимог статті 59 ЦПК України 2004 року взяли до уваги докази, отримані з порушенням порядку, встановленого законодавством України.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

Відзиви на касаційну скаргу від Дрогобицького відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Львівській області, Дрогобицької місцевої прокуратури, прокуратури Львівської області, Державної казначейської служби України не надходили.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 30 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 26 вересня 2017 року і витребувано із Гусятинського районного суду Тернопільської області цивільну справу № 596/63/17.

У травні 2018 року цивільну справу № 596/63/17 передано до Верховного Суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві Черняк Ю. В.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно із статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують.

Фактичні обставини справи

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 14 серпня 2015 року в Гусятинський районний відділ управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області надійшли матеріали перевірки за заявою ОСОБА_1 з приводу вчинення відносно нього невідомою особою шахрайських дій.

Вказані відомості внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000234 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 190 КК України.

05 січня 2016 року досудовим слідством Гусятинського відділу поліції Підволочиського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області ознаки цього кримінального правопорушення перекваліфіковано на частину другу статті 190 КК України.

ОСОБА_1 у цьому кримінальному провадженні визнано потерпілим.

Постановою Чортківської місцевої прокуратури Тернопільської області від 30 серпня 2016 року змінено підслідність вказаного кримінального провадження, 19 серпня 2016 року матеріали цього кримінального провадження Дрогобицька місцева прокуратура направила в слідчий відділ Дрогобицького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області для організації проведення досудового розслідування.

Досудове розслідування на даний час не завершено, підозру нікому не оголошено.

Будучи у вказаному кримінальному провадженні потерпілим, ОСОБА_1 звертався до першого заступника Чортківської місцевої прокуратури із заявою про забезпечення безпеки йому та його сину. Ця заява була переадресована керівнику Дрогобицької місцевої прокуратури, а останнім - начальнику Дрогобицького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області у зв`язку зі зміною підслідності.

02 грудня 2016 року заступник начальника Дрогобицького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області повідомив листом-відповіддю Данильчукові І. Д. про відмову в задоволенні заяви від 31 жовтня 2016 року, оскільки в ході досудового розслідування кримінального провадження не встановлено факту наявності щодо нього та членів його сім`ї будь-якої загрози життю, здоров`ю і їх майну.

30 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернувся до прокуратури Львівської області зі скаргою на неналежне розслідування кримінального провадження № 0000234 від 14 серпня 2015 року, яку 02 грудня 2016 року переадресовано для розгляду до Дрогобицької місцевої прокуратури.

20 грудня 2016 року ОСОБА_1 . повторно звертався як учасник кримінального процесу до прокуратури Львівської області зі скаргою на неналежне розслідування кримінального провадження № 0000234 від 14 серпня 2015 року.

Прокуратура Львівської області та Дрогобицька місцева прокуратура повідомляла ОСОБА_1 про хід розслідування й неодноразово роз`яснювалося йому право оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого, прокурора до слідчого судді місцевого суду в порядку, передбаченому статтями 303-307 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28 лютого 2017 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії слідчого про відмову в застосуванні заходів безпеки.

На запит суду першої інстанції Дрогобицька місцева прокуратура листом від 22 березня 2017 року повідомила суд про відсутність в кримінальному провадженні документів, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 завдано моральну шкоду незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадових осіб Дрогобицької місцевої прокуратури.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і норми застосованого права

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Склад спеціального делікту «відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудового розслідування, прокуратури або суду» передбачено статтею 1176 ЦК України. За змістом частини першої вказаної статті шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто, виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Відповідно до статті 1174 ЦК України обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову або службову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Наведене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року ( провадження № 6-440-цс16).

Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У пункті 3 постанови Пленум Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до статей 57, 58 ЦПК України 2004 року суд встановлює наявність або відсутність обставин, якими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Одним з основних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності, суть якого відповідно до частини третьої статті 10 ЦПК України 2004 року полягає у тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про те, що ОСОБА_1 не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральної шкоди та факту незаконної бездіяльності відповідачів.

Суди першої та апеляційної інстанцій дослідили всі наявні у справі докази у їх сукупності та співставленні, надали їм належну оцінку, визначили характер спірних правовідносин і норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи позивача, викладені в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами попередніх інстанцій, їм дана належна оцінка, тому колегія суддів їх відхиляє як необґрунтовані.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Крім цього, у червні 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду з підстав, передбачених частиною п`ятою статті 403 ЦПК України.

Клопотання мотивовано тим, що Велика Палата Верховного Суду має висловити правову позицію щодо певних прав потерпілих від злочинів, скоєних органами досудового слідства і прокуратури при проведені досудового провадження, включаючи і відшкодування моральної шкоди.

Приписами частини п`ятої статті 403 ЦПК України визначено, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи (частина перша статті 404 ЦПК України).

Наведені заявником аргументи для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, в розумінні приписів частини п`ятої статті 403 ЦПК України, не є тими обставинами, що містять виключну правову проблему та сприятимуть формуванню єдиної правозастосовчої практики, а тому у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду слід відмовити.

Керуючись статтями 400, 401, 403, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду відмовити.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 30 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 26 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Ю. В. Черняк

І. А. Воробйова

Р. А. Лідовець