Справа № 454/3428/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Струс Г.В.
Провадження № 22-ц/811/2033/18 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Куцика І.Б.

з участю: ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 ,

представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 06 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_5 , Жвирківська селищна рада, приватний нотаріус Сокальського районного нотаріального округу Сироїд Галина Іванівна, Сокальська державна нотаріальна контора, відділ Держгеокадастру у Сокальському районі, про визнання заповіту недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_3 треті особи: ОСОБА_5 , Жвирківська селищна рада, приватний нотаріус Сокальського районного нотаріального округу Сироїд Галина Іванівна, Сокальська державна нотаріальна контора, відділ Держгеокадастру у Сокальському районі, який неодноразово уточнювала, про визнання недійсним заповіту складного ОСОБА_6 23.11.2007 року, посвідченого секретарем Жвирківської селищної ради Сокальського району Кошлай І.С. та зареєстрованого у реєстрі за №254 на користь ОСОБА_3 ; визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Сокальською державною нотаріальною конторою, Львівської області 08.02.2006 року за реєстром №1-303; скасувати розпорядження голови Сокальської райдержадміністрації №116 від 23.03.2006 року в частині видачі ОСОБА_7 державних актів на право власності на земельні ділянки площею 1,4673га. та 0,5403га., що розташовані на території Телязької сільської ради Сокальського району Львівської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; скасувати Державні акти на право власності на земельні ділянки серії НОМЕР_1 та НОМЕР_2 від 19.10.2009 року, що видані на ім`я ОСОБА_6 ; усунути ОСОБА_3 від права на спадкування після смерті ОСОБА_7 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на земельні ділянки площею 1,4673га та 0,5403га, що розташовані на території Телязької сільської ради Сокальського району Львівської області, що передані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на ј частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6 , який померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивачка в обгрунтування позовних вимог покликається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько, ОСОБА_8 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її мати, ОСОБА_6 . Після смерті матері, ОСОБА_6 , відкрилася спадщина та позивачка у визначений законом строк подала заяву про прийняття спадщини. Крім позивачки, спадкоємцями першої черги є її рідні брати, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 . В процесі збирання документів для оформлення спадщини після смерті матері виявився заповіт від її імені на користь брата, ОСОБА_3 , що посвідчений секретарем Жвирківської селищної ради Кошлай І.С. від 23.11.2007р. та зареєстрований у реєстрі за №254, згідно з яким ОСОБА_6 все належне їй майно заповіла своєму синові, ОСОБА_3 . При цьому у заповіті зазначила, що інших спадкоємців вона просить до уваги не брати. З покликанням на ст.ст. 225, 1247, 1251, 1257 ЦК України зазначала, що заповіт підписаний не її матір`ю та рукописний текст у ньому не належить матері, також складений заповіт не відповідає її волі, так як вона в період складання заповіту хворіла, зловживала спиртним. Покликається також на те, що у випадку, коли буде встановлено, що заповіт підписаний її матір`ю, то такий є недійсним, оскільки під час його складання вона не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними. Крім цього, зазначала, що секретар селищної ради, який посвідчив даний заповіт, не мав на це повноважень. Просила визнати спірний заповіт від 23.11.2007р. складений від імені її матері ОСОБА_6 недійсним.

В заяві про збільшення позовних вимог від 28.12.2016р. позивач зазначила, що при складанні заповіту волевиявлення її матері не було вільним і не відповідало її волі, так як при складанні заповіту був присутній її брат, на користь якого складено заповіт, що він підтвердив в ході розгляду справи. Покликається також на те, що в 2007 році викрадено всі документи матері, що також підтвердили в засіданні її брати, які повернуто при складанні заповіту. Крім цього зазначає, що заповіт матір не підписувала, в зв`язку з чим була призначена судово-почеркознавча експертиза, яка була нею відкликана, в зв`язку з тим, що було викрадено один з екземплярів заповіту, а також не брались до уваги зразки почерку її матері. Зазначає, що згідно з ч.2 ст. 1222 ЦК України, не мають права на спадкування ті особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи інших осіб, або сприяли збільшенню їхньої частки, а тому просить усунути відповідача ОСОБА_3 від спадкування за перешкоджання у складанні заповіту та стягнути з відповідача судові витрати.

В заяві про збільшення позовних вимог від 19.04.2017р. позивач зазначила, що звернувшись в суд із даним позовом, вона просила визнати недійсним спірний заповіт на тій підставі, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. При написанні і посвідченні заповіту був присутнім її брат, на якого складений заповіт. Заповіт посвідчений особою, яка не має на це права. Крім цього, зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько, на момент смерті якого, він, мама та позивачка постійно проживали та були зареєстрованими в квартирі АДРЕСА_2 , пізніше номер якої змінено АДРЕСА_3 АДРЕСА_2 . Після смерті батька позивачки відкрилася спадщина за законом на належне йому майно, так як заповіту ним не складалося. Як особи, які постійно проживали з ним на час смерті, позивач та її мама прийняли спадщину, оскільки ніхто із них не заявив про відмову від неї. Інші спадкоємці, а саме брати позивачки спадщини не прийняли. До спадкування ними підлягала за законом 1/2 частина належної на праві власності батькові вказаної квартири, а також майновий та земельний пай. Зазначає, що нумерація квартири була змінена з №3 на № АДРЕСА_2 а лише після смерті батька рішенням виконкому Жвирківської селищної ради №217 від 29.10.2007р. на підставі поданої, на її думку, підробленої заяви її матері. 08.02.2006р. Сокальською державною нотаріальною конторою матері видано свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно з яким матір в повному обсязі успадкувала батькові паї, хоча мала право тільки на 1/2 їх частку, оскільки інша частина успадковувалася позивачкою. Із врахуванням вказаного свідоцтва, розпорядженням голови Сокальської РДА від 20.03.2008р. їй 19.10.2009р. видано державні акти на землю площею 1,4673га. та 0,5403га. Свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частини квартири не видавалося. 02.12.2014р. позивачка звернулася до Сокальської державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частки, яка належала її батькові. Листом від 02.12.2014р. їй відмовлено в цьому в зв`язку з відсутністю всіх правовстановлюючих документів на квартиру. Також зазначала, що відповідач під час тяжкої хвороби матері, яка була у безпорадному стані, мав можливість і знав, що на нього складено заповіт, але свідомо ухилявся від надання матері будь-якої матеріальної чи моральної підтримки. Вважала, що відповідач не має права на спадкування після смерті матері взагалі і підлягає усуненню від цього права, оскільки він перешкоджав волевиявленню матері.

ОСОБА_1 просила суд ухвалити судове рішення, яким визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 08.02.2006р., яке зареєстроване в реєстрі за №1-303, видане її матері ОСОБА_6 на земельні та майнові паї в порядку спадкування після смерті ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та в зв`язку з цим визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Сокальської РДА від 21.03.2006р. за №116 про витрачу матері державних актів на право приватної власності на земельні ділянки площею 1,4673га. та 0,5403га. на території Телязької сільської ради та видані на підставі цього розпорядження державні акти на право власності на землю. Усунути відповідача ОСОБА_3 від права на спадкування після смерті матері. Визнати за позивачкою право власності в порядку спадкування після смерті батьків на майно, а саме: квартиру по АДРЕСА_4 ) та земельні паї. Стягнути з відповідача судові витрати по справі.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 06.06.2017 року позовні вимоги задоволено частково.

У визнанні недійсним заповіту ОСОБА_6 від 23.11.2007 року, посвідченого секретарем Жвирківської селищної ради Сокальського району Кошлай І.С. та зареєстрованого у реєстрі за №254 на користь ОСОБА_3 відмовлено.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, виданого Сокальською державною нотаріальною конторою, Львівської області 08.02.2006 року за реєстром №1-303.

Скасовано розпорядження голови Сокальської райдержадміністрації №116 від 23.03.2006 року в частині видачі ОСОБА_6 . державних актів на право власності на земельні ділянки площею 1,4673га. та 0,5403га., що розташовані на території Телязької сільської ради Сокальського району Львівської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Скасовано Державні акти на право власності на земельні ділянки серії НОМЕР_1 та НОМЕР_2 від 19.10.2009 року, що видані на ім`я

ОСОБА_6 усуненні ОСОБА_3 від права на спадкування після смерті ОСОБА_7 відмовлено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини земельних ділянок площею 1,4673га. та 0,5403га., що розташовані на території Телязької сільської ради Сокальського району Львівської області, що передані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 1280 грн. сплаченого судового збору.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_1 , просить його скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Апелянт вважає, що рішення в частині відмови у визнанні недійсним заповіту ОСОБА_6 , усунення ОСОБА_3 від спадкування та визнання за нею права власності на ј частину квартири АДРЕСА_1 , стягнення витрат на правову допомогу з відповідача, постановлене з неповним з`ясуванням обставин справи. Вважає, що підпис у заповіті, складеного ОСОБА_6 , виконаний не нею, а сторонньою особою і у зв`язку з цим за її клопотанням двічі призначалась судово-почеркознавчі експертизи, однак районний суд не вжив всіх необхідних заходів для проведення експертиз і такі повернулись без виконання. Крім того, посилається на те, що оспорюваний заповіт посвідчений секретарем Жвирківської селищної ради Кошлай І.С., проте відповідно до ст. 37 Закону України «Про нотаріат» право вчиняти нотаріальні дії мають лише уповноважені особи органу місцевого самоврядування до яких відносяться виконавчі комітети органів місцевого самоврядування. Вказує, що Жвирківська сільська рада в судовому засіданні визнала, що виконавчий комітет ради не приймав рішення про надання секретарю селищної ради ОСОБА_9 повноважень вчиняти нотаріальні дії. Апелянт вважає, що відповідач за життя спадкодавця чинив на неї тиск, і тому оспорюваний заповіт не складений в результаті вільного волевиявлення, а під тиском. Покликається на те, що судом встановлено, що свідоцтво про право на спадщину на Ѕ частину вказаної квартири після смерті батька позивачки ОСОБА_8 не видавалося, заповіту її батько не складав і на час його смерті разом з ним проживали вона та ОСОБА_6 , інші спадкоємці спадщини не приймали, а тому вважає, що є всі підстави для визнання за нею права власності на Ѕ частину спірної квартири в порядку спадкування після смерті ОСОБА_8 . Крім того, вважає, що суд безпідставно відмовив у стягненні витрат на правову допомогу з відповідача, оскільки в матеріалах справи містяться документи на підтвердження понесення витрат на правову допомогу. Апелянт просить скасувати рішення Сокальського районного суду Львівської області в частині відмови в задоволенні її позовних вимог про визнання недійсним заповіту від 23.11.2007р., складеного матір`ю ОСОБА_6 , усунення ОСОБА_10 В від права на спадкування, визнання за нею права власності на ј частину квартири АДРЕСА_1 .

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника ОСОБА_11 ОСОБА_4 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно ч.1-4 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом першої інстанції на підставі копії свідоцтва про народження позивачки серії НОМЕР_3 , встановлено, що її батьками є ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , зміна позивачкою прізвища з ОСОБА_12 на ОСОБА_1 підтверджуються наданими копіями свідоцтва про шлюб та свідоцтв про переміну прізвища, імені, по батькові.

Копіями свідоцтв про смерть серії НОМЕР_4 та серії НОМЕР_5 підтверджується, що батько позивачки, ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , матір позивачки, ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Із заповіту, складеного ОСОБА_6 , посвідченого 23.11.2007р. секретарем Жвирківської селищної ради Кошлай І.С., зареєстрованого в реєстрі за №254, вбачається, що все своє майно, де б воно не було із чого б не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на, що за законом буде мати право, в тому числі грошові вклади, вона заповіла ОСОБА_3 . Інших спадкоємців просила до уваги не брати.

Заявляючи вимогу про визнання зазначеного заповіту недійсним, як на підстави для визнання його недійсним, позивачка вказує на те, що в період складання заповіту її матір хворіла, зловживала спиртним і її психічний стан був неадекватним, що в силу положень ч.2 ст. 1257 ЦК України вказує на те, що волевиявлення матері не було вільним і не відповідало її волі, в цей період вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними; що заповіт, в порушення вимог ч.2 ст. 1247 ЦК України, підписаний не її матір`ю та рукописний текст у ньому не належить матері, ОСОБА_6 , окрім цього, всупереч вимог ч.3 ст. 1247 ЦК України та ст. 1251 ЦК України спірний заповіт посвідчений особою секретарем Жвирківської селищної ради Кошлай І.С. який не мав на це належних повноважень.

Твердження позивачки про те, що волевиявлення матері не було вільним і не відповідало її волі, що під час складання заповіту матір вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними спростовуються висновком проведеної у справі судово-психіатричною експертизою №545 від 17.07.2015р., згідно якого ОСОБА_6 на момент посвідчення заповіту стійким хронічним розладом психічної діяльності не страждала, могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, у зв`язку з чим вважав відсутніми підстави визнавати заповіт недійсним з підстав, передбачених ст. 225 ЦК України.

З матеріалів справи також вбачається, що суд першої інстанції, враховуючи положення ч.4 ст. 10 ЦПК України, під час розгляду справи роз`яснював сторонам про доцільність проведення судово-почеркознавчої експертизи для встановлення належності підпису та рукописного тексту в спірному заповіті матері позивачки, судом першої інстанції для встановлення належності підпису та рукописного тексту в спірному заповіті матері позивачки судово почеркознавча експертиза призначалася, однак така не була проведена.

За відсутності висновків судово почеркознавчої експертизи підписів та почерку ОСОБА_6 , суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні позову про визнання недійсним заповіту з тих підстав, що матір позивачки його не писала і не підписувала.

За клопотанням позивачки з метою встановлення належності підпису та рукописного тексту в спірному заповіті матері позивачки, судом апеляційної інстанції також призначалася судово почеркознавча експертиза, однак така не була проведена у зв`язку з відсутністю взірців підпису ОСОБА_6 , необхідних для проведення експертизи.

В подальшому в суді апеляційної інстанції позивачка та її представник ОСОБА_2 не наполягали на призначенні судової - почеркознавчої експертизи, оскільки вважали, що оспорюваний заповіт є недійсним з тих підстав, що всупереч вимог ч.3 ст. 1247 та ст. 1251 ЦК України посвідчений не уповноваженою на це особою.

З оспорюваного Калинівською Н.С. заповіту, складеного ОСОБА_6 23.11.2007 року, вбачається , що такий посвідчено секретарем Жвирківської селищної ради Сокальського району Львівської області Кошлай І.С., заповіт містить підпис секретаря Жвирківської селищної ради та печатку Жвирківської селищної ради.

Повноваження ОСОБА_9 на вчинення нотаріальних дій визначені рішенням І сесії V скликання Жвирківської селищної ради №3 від 12.04.2006 року, яким вирішено обрати секретарем Жвирківської селищної ради Кошлай І.С., дозволено секретарю селищної ради ОСОБА_9 одночасно здійснювати повноваження секретаря виконкому Жвирківської селищної ради з правом підпису та вчинення нотаріальних дій.

З рішення І сесії V скликання Жвирківської селищної ради №3 від 12.04.2006р. «Про обрання секретаря селищної ради», вбачається, що сесія селищної ради вирішила обрати секретарем Жвирківської селищної ради ОСОБА_9 , та дозволила секретарю селищної ради ОСОБА_9 одночасно здійснювати повноваження секретаря виконкому селищної ради з правом підпису та вчинення нотаріальних дій.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання оспорюваного заповіту недійсним з тих підстав, що заповіт посвідчено не уповноваженою на це особою, суд першої інстанції посилався на вищезгадане рішення сесії Жвирківської селищної ради Сокальського району Львівської області.

Однак колегія суддів частково не погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Пунктом 2 частини другої розділу 1 «Загальні положення» Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 року № 22/5 (у редакції від 08 січня 2007 року), нотаріальні дії у виконавчих комітетах сільських, селищних, міських Рад народних депутатів вчиняють посадові особи, на яких за рішенням виконавчого комітету відповідної Ради народних депутатів покладено вчинення цих дій.

Визначення терміну «виконавчий комітет» викладено у статті 1 Закону України «Про місцеве самоврядування» (далі Закон), у редакції від 01 січня 2006 року, відповідно до якої виконавчі органи рад органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами

Згідно зі статтею 38 Закону до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: вчинення нотаріальних дій з питань, віднесених законом до їх відання, реєстрація актів громадянського стану (за винятком виконавчих органів міських (крім міст обласного значення) рад).

Відповідно до частини четвертої статті 50 Закону секретар сільської ради може за рішенням ради одночасно здійснювати повноваження секретаря виконавчого комітету відповідної ради.

Статтею 51 Закону визначено, що виконавчим органом сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради є виконавчий комітет ради, який утворюється відповідною радою на строк її повноважень. Після закінчення повноважень ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної у місті ради її виконавчий комітет здійснює свої повноваження до сформування нового складу виконавчого комітету.

Колегія суддів не може погодитися із висновками суду першої інстанції про те, що оспорюваний заповіт складений із дотриманням вимог щодо його посвідчення, оскільки з наданого суду рішення вбачається, що воно прийняте на сесії селищної ради, тобто не виконавчим комітетом селищної ради, а самою селищною радою, яка має право своїм рішенням призначити секретаря виконавчого комітету відповідної ради, але не має права делегувати такому секретарю здійснення нотаріальних дій, оскільки на здійснення цих дій має бути рішення виконавчого комітету селищної ради.

Відповідно до пункту 2 частини другої розділу 1 «Загальні положення» Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, тільки виконавчий комітет міг покласти такі обов`язки на секретаря виконавчого комітету.

В матеріалах справи відсутнє рішення виконавчого комітету Жвирківської селищної ради Сокальського району Львівської області про надання дозволу секретарю Жвирківської селищної ради дозволу на вчинення нотаріальних дій, а відтак колегія суддів вважає, що ОСОБА_9 уповноважений на вчинення нотаріальних дій органом, який відповідно до закону не вправі вирішувати таке питання..

Враховуючи вищенаведене, аналізуючи зміст рішення І сесії V скликання Жвирківської селищної ради №3 від 12.04.2006р., враховуючи відсутність рішення виконавчого комітету Жвирківської селищної ради Сокальського району Львівської області про надання дозволу секретарю Жвирківської селищної ради ОСОБА_9 дозволу на вчинення нотаріальних дій, колегія суддів приходить до висновку про нікчемність заповіту, складеного ОСОБА_6 23.11.2007 року, оскільки такий посвідчено неуповноваженою особою.

Відповідно до роз`яснень п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі, якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи на нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Дійшовши висновку про нікчемність оспорюваного заповіту, складеного ОСОБА_6 , посвідченого 23.11.2007 року секретарем Жвирківської селищної ради Кошлай І.С., оскільки такий посвідчено не уповноваженою особою, колегія суддів вважає, що в задоволенні позовної вимоги про визнання оспорюваного заповіту недійсним відмовити, у зв`язку з його нікчемністю.

З оскаржуваного рішення суду вбачається, що судом задоволено позовну вимогу ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим 08.02.2006 р. матері позивачки, ОСОБА_6 на спадкове майно після смерті її чоловіка, ОСОБА_8

Рішення Сокальського районного суду Львівської області в цій частині ніким не оскаржується, а відтак його законність та обґрунтованість в цій частині судом апеляційної інстанції не перевіряється.

З копії заяви ОСОБА_6 про прийняття спадщини від 12.01.2006 р., яка міститься в матеріалах спадкової справи №12 за 2006, заведеної Сокальською державною нотаріальною конторою після смерті спадкодавця ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що вона звернулася із заявою про прийняття з метою спадкування майна після смерті чоловіка ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: земельної частки (паю)площею 2,4300 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі в с. Теляж Сокальського району та майнового паю члена колективного сільськогосподарського підприємства ТзОВ «Бужани» в с. Трудолюбівка Сокальського району та грошові вклади.

В заяві про прийняття спадщини спадкоємцем ОСОБА_6 нічого не зазначено щодо належності до спадкового майна квартири АДРЕСА_1 , і що вона, як дружина та спадкоємець першої черги, хоче в порядку спадкування за законом успадкувати Ѕ частину цієї квартири, належної спадкодавцю ОСОБА_8 на день його смерті.

Оскільки матір позивачки, ОСОБА_6 , за життя не претендувала на спадкування Ѕ частини спірної квартири після смерті чоловіка, ОСОБА_8 , і така не була включена нею до переліку спадкового майна, то їй, 08.02.2006 року, було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті її чоловіка, ОСОБА_8 , на земельну частку пай розміром 2.43 в умовних кадастрових гектарах та майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства ТзОВ «Бужани» в с. Трудолюбівка Сокальського району Львівської області.

В заяві зазначено, що спадщину заявник прийняла та крім неї спадкоємцями померлого є його сини ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та дочка ОСОБА_13 ( ОСОБА_1 )

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Сокальською державною нотаріальною конторою, Львівської області 08.02.2006 року за реєстром №1-303, встановлено, що спадкоємцями до цієї частки майна ОСОБА_8 є його дружина ОСОБА_6 .. Спадкове майно, на яке видане це свідоцтво, складається з: земельної частки (паю)площею 2,4300 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, яка перебуває у колективній власності селянської спілки «Бужани» в с. Теляж Сокальського району та майнового паю члена колективного сільськогосподарського підприємства ТзОВ «Бужани» в с. Трудолюбівка Сокальського району.

Судом встановлено, що у спадковій справі знаходяться дві довідки видані КП ЖКВ Жвирківської селищної ради та виконкому Жвирківської селищної ради, згідно яких ОСОБА_8 до дня смерті проживав разом з дружиною ОСОБА_6 в АДРЕСА_5 .

Разом з тим, вказані довідки підтверджують лише факт проживання ОСОБА_6 із її чоловіком ОСОБА_8 до дня його смерті, однак не відображають відомостей про склад його сім`ї на час смерті та осіб, що з ним проживали до часу смерті відкриття спадщини.

Судом першої інстанції на підставі довідки про реєстрацію місця проживання або місця перебування фізичної особи №38/1377 від 07.11.2014р., виданої Сокальським РВ ГУМВСУ та копії паспорта, встановлено, що позивачка зареєстрована з 01.12.1980 р. по АДРЕСА_5 , а відтак встановлено та учасниками розгляду справи не заперечувався той факт, що позивач ОСОБА_1 на час смерті її батька, ОСОБА_8 була зареєстрованою та проживала з ним за однією ж адресою та відповідно до приписів ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину після смерті батька, що не було враховано при видачі оспорюваного позивачкою свідоцтва про право на спадщину.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовної вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Сокальською державною нотаріальною конторою, Львівської області 08.02.2006 року за реєстром №1-303 на ім`я ОСОБА_6

Висновки суду першої інстанції про те, що донька померлого ОСОБА_8 , позивачка ОСОБА_1 , відповідно до положень ст. 1268 ЦК України є такою, що прийняла спадщину після смерті батька, ніким не заперечуються, а відтак, колегія суддів вважає, що позивачка має право на спадкування належного йому на день смерті майна.

Довідкою виконкому Жвирківської селищної ради №770 від 22.10.2014р. підтверджено, що ОСОБА_3 на час смерті матері був зареєстрованим з нею за адресою по АДРЕСА_5 .

Згідно копії свідоцтва на право власності на квартиру, виданого 08.02.2001р. Червоноградським МБТІ, встановлено, що квартира в АДРЕСА_5 в рівних частках належить ОСОБА_6 та ОСОБА_8 .

Із копії рішення виконкому Жвирківської селищної ради №217 від 29.10.2007р., встановлено, що таким квартирі АДРЕСА_1 присвоєно № АДРЕСА_2 а.

Дослідженою копією заяви про прийняття спадщини від 03.11.2014р., встановлено, що позивач ОСОБА_1 звернулася з такою до приватного нотаріуса Сокальського районного нотаріального округу Сироїд Г.І. з метою спадкування майна після смерті матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазначивши, що на час смерті залишилося майно у виді житлового будинку з надвірними будівлями, що в АДРЕСА_5 .

Судом першої інстанції на підставі досліджених доказів встановлено, що свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку вищевказаної квартири, що належала батькові позивачки ОСОБА_8 не видавалася.

Суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції про те, що оскільки ОСОБА_8 заповіту не складав, то спадкоємство після його смерті здійснюється за законом, і спадкоємцями першої черги за законом згідно з ч.1 ст. 1261 ЦК України після його смерті на час відкриття спадщини були дружина ОСОБА_6 , син ОСОБА_3 , син ОСОБА_5 та дочка ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що на час відкриття спадщини із спадкодавцем проживали і цим в силу ч.3 ст. 1268 ЦК України прийняли спадщину його дружина ОСОБА_6 та дочка ОСОБА_1 , а сини спадкодавця ОСОБА_3 та ОСОБА_5 із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталися, на момент смерті спадкодавця з ним не проживали, а відтак спадщину після його смерті не прийняли.

Задовольняючи частково позовну вимогу ОСОБА_1 та визнаючи за позивачкою право власності 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд виходив з того, що матері позивачки, ОСОБА_6 , яка склала заповіт в користь брата позивачки, ОСОБА_3 , який судом першої інстанції не було визнано недійсним, належить 1/2 частка вказаної квартири, окрім цього нею успадковано після смерті ОСОБА_8 Ѕ частку належної йому на праві власності Ѕ частини квартири, тобто, їй належала ѕ частини спірної квартири.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, такі висновки суду колегія суддів вважає необґрунтованими, такими що спростовуються матеріалами справи.

З копії заяви ОСОБА_6 про прийняття спадщини від 12.01.2006 р., яка міститься в матеріалах спадкової справи №12 за 2006, заведеної Сокальською державною нотаріальною конторою після смерті спадкодавця ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що вона звернулася із заявою про прийняття спадщини з метою оформлення спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: земельної частки (паю)площею 2,4300 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі в с. Теляж Сокальського району та майнового паю члена колективного сільськогосподарського підприємства ТзОВ «Бужани» в с. Трудолюбівка Сокальського району та грошові вклади.

В заяві про прийняття спадщини спадкоємцем ОСОБА_6 нічого не зазначено щодо належності до спадкового майна квартири АДРЕСА_1 , і що вона, як дружина та спадкоємець першої черги, хоче в порядку спадкування за законом успадкувати Ѕ частину цієї квартири, належної спадкодавцю ОСОБА_8 на день його смерті.

У заяві про прийняття спадщини ОСОБА_6 зазначила, що від видачі свідоцтва про право власності на майно, набуте під час шлюбу відмовляється.

Оскільки матір позивачки, ОСОБА_6 , за життя не претендувала на спадкування Ѕ частини спірної квартири після смерті чоловіка, ОСОБА_8 , і така не була включена нею до переліку спадкового майна, то їй, 08.02.2006 року, було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті її чоловіка, ОСОБА_8 , на земельну частку пай розміром 2.43 в умовних кадастрових гектарах та майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства ТзОВ «Бужани» в с. Трудолюбівка Сокальського району Львівської області.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_6 свідоцтво про право на спадщину на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , належної на день смерті спадкодавцю, державним нотаріусом не видавалося.

А відтак, донька спадкодавця, ОСОБА_1 , успадкувала належну спадкодавцю ОСОБА_8 , належну йому на день смерті не ј частину квартири, а Ѕ частину цієї квартири, що є підставою для визнання за ОСОБА_1 права власност і на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8 .

Зважаючи на те, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про нікчемність заповіту, складеного ОСОБА_6 на користь сина, ОСОБА_3 , посвідченого секретарем Жвирківської селищної ради 23.11.2007 року, то спадкування після смерті матері позивачки, ОСОБА_6 , здійснюється за законом, спадкоємцями майна є ОСОБА_1 та ОСОБА_8 , які звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті, матері, ОСОБА_6 , що свідчить про прийняття ними спадщини, а відтак ними успадковано в рівних частках належну ОСОБА_6 Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом, частка ОСОБА_1 , яку вона успадкувала після смерті матері, ОСОБА_6 , і набула на неї права власності становить ј.

А відтак, ОСОБА_1 на праві власності належить ѕ частки у квартирі АДРЕСА_1 .

Що стосується рішення суду першої інстанції про визнання за ОСОБА_1 права власності на Ѕ частини земельних ділянок площею 1,4673га. та 0,5403га., що розташовані на території Телязької сільської ради Сокальського району Львівської області, що передані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , то рішення суду в цій частині апелянтом не оскаржується, а відтак з врахуванням положень ч.1 ст. 367 ЦПК України, відповідно до якої суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів, враховуючи зміст апеляційної скарги, зазначені у ній доводи та вимоги, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в цій частині вимог ОСОБА_1 , не перевіряє.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який з врахуванням положень ст. 60 ЦПК України 2004 року, чинного на час вирішення справи судом першої інстанції, відмовив у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про усунення ОСОБА_3 від права на спадкування з врахуванням положень ч.2 ст. 1224 ЦК України, з підстав того, що відповідач ОСОБА_3 умисно перешкоджав матері скласти заповіт, який вона хотіла скласти на її користь, чим сприяв виникненню права на спадкування у нього, крім цього, відповідач, знаючи, що мама склала на нього заповіт, свідомо ухилявся від надання їй будь-якої допомоги. Всупереч вимогам зазначеної норми, позивачкою не було надано суду першої інстанції жодного доказу на підтвердження наявності передбачених законом підстав для усунення відповідача від права на спадкування після смерті матері.

Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат, суд першої інстанції вірно виходив з положень ст. 88 ЦПК 2004 року, і з врахуванням того, що незважаючи на те, що до справи позивачем долучено копії квитанцій від 15.11.2014р. про сплату 5000 грн. «Юридичному центру захисту прав власників» витрат на правову допомогу, однак позивачкою не надано розрахунку таких витрат, акту виконаних робіт, дійшов до вірного висновку, що відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Такий висновок суду відповідає роз`ясненням, наданим у п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», згідно з яким зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин,що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 376, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 06 червня 2017 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на ј частину квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 скасувати та ухвалити в цій частині вимог нову постанову, якою в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним заповіту, складеного ОСОБА_6 23 листопада 2007 року, посвідченого секретарем Жвирківської селищної ради Сокальського району Кошлай І.С., що зареєстрований у реєстрі за №254 на користь ОСОБА_3 відмовити у зв`язку з його нікчемністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ј частини квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 12.06.2019 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Крайник Н.П.

Цяцяк Р.П.