ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7025/19 Справа № 213/2212/18 Суддя у 1-й інстанції - Попов В. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.,

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Виконавчий комітет Інгулецької районної у місті ради

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 квітня 2019 року, яке ухвалене суддею Поповим В.В. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 12 квітня 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

В липні 2018 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік - ОСОБА_3 , який за життя, на підставі свідоцтва про право власності, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Інгулецької районної Ради народних депутатів Дніпропетровської області, №169 від 07.05.1982 року та акту прийняття в експлуатацію, затвердженого рішенням виконавчого комітету Інгулецької районної Ради народних депутатів Дніпропетровської області від 07.05.1982 року, був власником житлового будинку з надвірними побудовами за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак, оригінали вказаних правовстановлюючих документів були втрачені за часів його життя.

За життя ОСОБА_3 13.02.2017 року склав заповіт, яким заповів все своє майно, рухоме та нерухоме, позивачу ОСОБА_1 (а.с.31).

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 на належне йому майно, у вигляді вищевказаної нерухомості, відкрилась спадщина, яку позивач належним чином прийняла.

З метою оформлення спадщини, 04.05.2018 року, вона звернулась до державного нотаріуса П`ятої криворізької державної нотаріальної контори, однак отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказаний вище житловий будинок, у зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на це нерухоме майно.

Крім того, нотаріус повідомила їй, що П`ятою КДНК направлявся запит до Управління благоустрою та житлової політики виконкому Криворізької міської ради щодо видачі дубліката правовстановлюючого документу на вказану нерухомість. Згідно довідки №8/27-983, наданої виконкомом Інгулецької районної у місті ради від 16.04.2018 року, виконкомом був зроблений запит до КП ДОР «Криворізьке БТІ» щодо видачі дубліката правовстановлюючого документу. Згідно отриманої відповіді, в матеріалах архівної справи КП ДОР «Криворізьке БТІ» відсутнє свідоцтво про право власності на зазначений житловий будинок.

Ухвалою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 листопада 2018 року до участі у справі залучено третю особу без самостійних вимог на стороні відповідача - ОСОБА_2 .

З наведених вище підстав, уточнивши позов, в останній його редакції, позивач просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними побудовами, розташованими за адресою: АДРЕСА_1 , що в цілому складається з: житлового будинку «А-1», загальною площею: 56,60 кв.м., житловою площею: 16,40 кв.м., сараю «Г», водоколонки «І», замощення «ІІ», вбиральні «Д»; в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 квітня 2019 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з надвірними побудовами розташованими за адресою: АДРЕСА_1 , що вцілому складається з: житлового будинку «А-1», загальною площею: 56,60 кв.м., житловою площею: 16,40 кв.м., сараю «Г», водоколонки «І», замощення «ІІ», вбиральні «Д»; в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 посилаючись на те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення належним чином не враховано та не надано належної оцінки рішенню Народного суду Інгулецького району міста Кривого Рогу від 01.07.1985 року, відповідно до якого було здійснено поділ житлового будинку з надвірними побудовами, що належало ОСОБА_3 , та розташовується за адресою: АДРЕСА_1 , із її матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відповідно до змісту вищезазначеного рішення суду, ОСОБА_4 була виділена 1/3 частка житлового будинку з надвірними побудовами, а ОСОБА_3 - 2/3 його частки, отже останній був власником саме цієї частки будинку, яку й міг заповісти, проте таких позовних вимог позивачем заявлено не було.

Крім того, судом не враховано, що позивачем по справі було подано заяву про прийняття спадщини на підставі закону, а не за заповітом, тому у позивача було відсутні підстави здійснення спадкування за заповітом.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 (а.с.6).

За життя, 13.02.2017 року, ОСОБА_3 склав заповіт, яким заповів все своє майно, рухоме та нерухоме, позивачу ОСОБА_1 (а.с.31). Спадкоємців, передбачених ст.1241 ЦК України, після його смерті немає.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними прибудовами, розташованого по АДРЕСА_1 та грошових вкладів в АТ «Ощадбанк» (а.с.48,53).

19.04.2017 року позивач ОСОБА_1 звернулась до П`ятої Криворізької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але 04.05.2018 року отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії через ненадання спадкоємицею оригіналу правовстановлюючого документа на належний спадкодавцю житловий будинок (а.с.61).

Оригінал свідоцтва про право власності на житловий будинок померлим втрачено.

Згідно відповіді КП ДОР «Криворізьке БТІ» в матеріалах архівної справи відсутнє свідоцтво про право власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , а обов`язковою умовою видачі дублікату свідоцтва про право власності є надання копій правовстановлюючих документів на об`єкт нерухомого майна, засвідчених КП ДОР «Криворізьке БТІ» (а.с.51).

Оскільки у позивача в наявності відповідних копій документів не має, у КП ДОР «Криворізьке БТІ» відсутні правові підстави для видачі дубліката відповідного свідоцтва.

23.05.2018 року позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом - грошових вкладів з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що знаходяться в АТ «Ощадбанк» (а.с.58).

Крім того судом першої інстанції встановлено, що рішенням Народного суду Інгулецького району міста Кривого Рогу від 01.07.1985 року по цивільній справі № 2-400, було здійснено поділ житлового будинку з надвірними побудовами, що належало ОСОБА_3 , та розташовувалось за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до змісту вищезазначеного рішення суду, ОСОБА_3 було виділено 2/3 частки спірного будинку з надвірними побудовами, а ОСОБА_4 була виділена 1/3 частка спірного житлового будинку з надвірними побудовами.

Звертаючись до суду з позовом позивач посилалась на те, що ОСОБА_3 за життя, на підставі свідоцтва про право власності, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Інгулецької районної Ради народних депутатів Дніпропетровської області, №169 від 07.05.1982 року та акту прийняття в експлуатацію, затвердженого рішенням виконавчого комітету Інгулецької районної Ради народних депутатів Дніпропетровської області від 07.05.1982 року, був власником житлового будинку з надвірними побудовами за адресою: АДРЕСА_1 , однак, оригінали вказаних правовстановлюючих документів були втрачені за часів його життя, тому позивач не може належним чином оформити свої спадкові права на нерухоме майно після смерті ОСОБА_3 .

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 був єдиним власником будинку АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим наявні правові підстави для задоволення позовних вимог та визнання за позивачем права власності на спірне домоволодіння.

Колегія суддів не може повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних справ, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.1 ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності до ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

З аналізу ст.ст. 1223, 1233 ЦК України вбачається, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, тобто заповіт є одностороннім правочином.

Частиною 1 статтею 1258 ЦК України зазначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України після прийняття спадщини спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Протокол № 1, стаття 1 «Захист власності» Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод говорить, що «Кожна фізична або юридична особа має право на повагу своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». Тим самим у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод чітко встановлено: право власності кожної фізичної і юридичної особи, неурядової організації й групи приватних осіб, повинне поважатися.

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

З матеріалів справи вбачається, що на ім`я позивача ОСОБА_1 було складено нотаріально посвідчений заповіт, відповідно до якого ОСОБА_3 заповів останній все своє майно, рухоме та нерухоме. (а.с.31).

19.04.2017 року позивач ОСОБА_1 звернулась до П`ятої Криворізької державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право власності за заповітом після смерті ОСОБА_3 на житловий будинок АДРЕСА_1 , але 04.05.2018 року отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії через ненадання спадкоємицею оригіналу правовстановлюючого документа на належний спадкодавцю житловий будинок (а.с.61).

23.05.2018 року позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом - грошових вкладів з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що знаходяться в АТ «Ощадбанк» (а.с.58).

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, відповідно до рішення Народного суду Інгулецького району міста Кривого Рогу від 01.07.1985 року по цивільній справі № 2-400, було здійснено поділ житлового будинку АДРЕСА_1 та вирішено виділити ОСОБА_3 2/3 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , виділити ОСОБА_4 1/3 частину домоволодіння АДРЕСА_1 з АДРЕСА_2 .

На підставі наведеного вище, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що наявні правові підстави для визнання за позивачем по справі права власності в порядку спадкування за заповітом на весь будинок АДРЕСА_1 , оскільки, відповідно до рішення Народного суду Інгулецького району міста Кривого Рогу від 01.07.1985 року, ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 належало 2/3 частини спірного домоволодіння.

При цьому колегія суддів вважає помилковими всиновки суду першої інстанції про те, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 був єдиним власником будинку АДРЕСА_1 , оскільки відсутні дудь-які відомості щодо виконання рішення Народного суду Інгулецького району міста Кривого Рогу від 01.07.1985 року по цивільній справі № 2-400, відповідно до якого було здійснено поділ житлового будинку з надвірними побудовами, з огляду на наступне.

Колегія суддів вважає, що рішенням Народного суду Інгулецького району міста Кривого Рогу від 01.07.1985 року було встановлено обставини, які набули статус встановленого юридичного факту з моменту набрання рішенням законної сили, а не з моменту надання доказів його виконання, а саме встанволено факт перебування спірного домоволодіння у спільній сумісній ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Отже, встановлений судовим рішенням юридичний факт не потребує будь-якого примусового виконання, окільки сам по coбі є підставою для виникнення, зміни або припинення правовідносин.

Слід зауважити, що станом на 1982 рік питания набуття права власності на житлові будинки регулювалися Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю i будівництво індивідуальних житлових будинків» та Постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року № 3211 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю i будівництво індивідуальних житлових будинків».

Віповідно до ст. 1 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю i будівництво індивідуальних житлових будинків», кожен громадянин i кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так i поза містом.

У відповідності до п. 2 Постанови Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року № 3211 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю i будівництво індивідуальних житлових будинків», особиста власність на будинок виникала з моменту його зведення на відведеній для цього земельній ділянці.

Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України 1969 року, у редакції, станом на дату ухвалення рішення Народного суду Інгулецького району міста Кривого Рогу від 01.07.1985 року, майно, нажите подружжям під час шлюбу є їх спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя мае рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно i в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

У відповідності до ст. 28 Кодексу про шлюб та сім`ю України 1969 року, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Згідно ст. 29 Кодексу про шлюб та сім`ю України 1969 року, якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити ршення про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення.

Відповідно до ст. 112 Цивільного кодексу України 1963 року у редакції, станом на дату ухвалення рішення Народного суду Інгулецького району міста Кривого Рогу від 01.07.1985 року, майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняеться спільна власність з визначенням часток - часткова власнють, або без визначення часток - сумісна власність.

У відповідності до ст. 115 Цивільного кодексу України 1963 року у редакції, станом на дату ухвалення рішення Народного суду Інгулецького району міста Кривого Рогу від 01.07.1985 року, кожний з учасників спільної часткової власності має право вимагати виділу свлоєї частки з спільного майна. Якщо угоди про cnociб виділу не досягнуто, то за позовом будь-кого з учасників майно ділиться в натура коли це можливо без шкоди для його господарського призначення. В противному разі власник, що виділяється, одержує грошову компенсацію.

В пункті 8 Постанови Пленуму Верховного Суду СРСР від 31.07.1981 року № 4 «Про судову практику виршення cnopiв, пов`язаних з правом власності на жилий будинок» у редакції, станом на дату ухвалення рішення Народного суду Інгулецького району міста Кривого Рогу від 01.07.1985 року, зазначено, що Зведений або придбаний подружжям niд час шлюбу будинок є ix спільним сумісним майном незалежно від того, кому iз них надана у безстрокове користування земельна длянка для будівництва будинку, хто із них зазначений у договорі про придбання будинку та на чиє ім`я зареєстровано будинок.

Пунктом 11 Пленуму Постанови Пленуму Верховного Суду СРСР від 31.07.1981 року № 4 «Про судову практику виршення cnopiв, пов`язаних з правом власності на жилий будинок» у редакції, станом на дату ухвалення рішення Народного суду Інгулецького району міста Кривого Рогу від 01.07.1985 року встановлено, що виділ частки, поділ будинку, тягне за собою припинення спільної власності на виділену частку будинку та втрату іншими учасниками спільної часткової власності права переважної купілві при продажу виділеної частки.

На підставі наведеного вище коелгія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що спадкодавець є єдиним власником спірного домоволодіння на підставі даних технічного паспорту 1977-1982 років та Акту про прийняття в експлуатацію індивідуального домоволодіння 1982 року, оскільки поділ спірного домоволодіння на частки та виділ часток відбувся після видання акту про прийняття в експлуатацію у 1985 році, та нормативно-правові акти, чинні на момент поділу майна подружжя, не пов`язували виникнення права власності на спірне домоволодіння із реєстрацію прав на нього.

На підставі наведеного вище колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення належним чином не враховано та не надано належної оцінки рішенню Народного суду Інгулецького району міста Кривого Рогу від 01.07.1985 року, відповідно до якого було здійснено поділ житлового будинку з надвірними побудовами, що належало ОСОБА_3 , та розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , із її матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та відповідно до якого ОСОБА_4 була виділена 1/3 частка житлового будинку з надвірними побудовами, а ОСОБА_3 - 2/3 його частки, отже останній був власником саме цієї частки будинку, яку й міг заповісти, заслуговують на увагу.

При цьому колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що за позивачем по справі не може бути визнано право власності в порядку спадкування за заповітом на 2/3 частки спірного домоволодіння, через те, що таких позовних вимог заявлено не було, оскільки ОСОБА_3 за життя був власником 2/3 домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , тому, саме на цю частку спірного домоволодіння за позивачем має бути визнано право власності за заповітом, а не на весь будинок, як просила позивач по справі.

Не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог доводи апеляційної скарги про те, що позивачем по справі було подано заяву про прийняття спадщини на підставі закону, а не за заповітом, тому у позивача було відсутні підстави здійснення спадкування за заповітом, оскільки вказані обставини не мають правового значення при вирішенні даного спору зважаючи на те, що позивач, в становлений законом строк, подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, у зв`язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, з ухваленням нового рішення у справі про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Виконавчий комітет Інгулецької районної у місті ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом про визнання за ОСОБА_1 права власності на 2/3 частки житлового будинку з надвірними побудовами розташованими за адресою: АДРЕСА_1 , що вцілому складається з: житлового будинку «А-1», загальною площею: 56,60 кв.м., житловою площею: 16,40 кв.м., сараю «Г», водоколонки «І», замощення «ІІ», вбиральні «Д»; в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 квітня 2019 року скасувати та постановити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Виконавчий комітет Інгулецької районної у місті ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на 2/3 частки житлового будинку з надвірними побудовами, розташованими за адресою: АДРЕСА_1 , що в цілому складається з: житлового будинку «А-1», загальною площею: 56,60 кв.м., житловою площею: 16,40 кв.м., сараю «Г», водоколонки «І», замощення «ІІ», вбиральні «Д»; в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 07 жовтня 2019 року.

Головуючий:

Судді: