Провадження 2/127/5465/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2019 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Борисюк І.Е.,

за участю: секретаря Максимчука Я.В.,

представника позивача Рудич І.Р.,

відповідача ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та є законним представником співвідповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради Бойко М.П.,

розглянувши у судовому засіданні клопотання представника відповідача про надання додаткового висновку органом опіки і піклування Вінницької міської ради, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває цивільна справа за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_6, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - Служби у справах дітей Вінницької міської ради, про виселення.

В судове засідання співвідповідач ОСОБА_6 повторно не з'явився, хоча відповідно до ст. 128 ЦПК України, був повідомлений належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Про причини неявки суду не повідомлено. Таким чином,відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин.

Представник позивача, відповідач ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_3, її представник та представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору не заперечували щодо розгляду справи у відсутність співвідповідача ОСОБА_6

Враховуючи вищенаведене, думку учасників справи та положення ст. 223 ЦПК України, суд ухвалив провести розгляд справи у відсутність співвідповідача ОСОБА_6 (ухвала суду постановлена не виходячи до нарадчої кімнати та занесена до протоколу судового засідання).

09.01.2019 представником відповідача суду подано клопотання про зобов'язання органу опіки і піклування Вінницької міської ради надати додатковий висновок щодо можливості, доцільності та наслідків розлучення малолітньої дитини з матір'ю.

В судовому засіданні представник відповідача зазначив, що органом опіки і піклування Вінницької міської ради суду надано висновок по даній справі про недоцільність виселення малолітньої дитини з квартири. Однак, орган опіки і піклування Вінницької міської ради не згадав у своєму висновку норму ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» щодо розлучення дитини з сім'єю. Задоволення позову в частині виселення матері дитини буде автоматично розлученням малолітньої дитини і матері.

Відповідач ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_3, та її представник вищевказане клопотання підтримали та просили задовольнити.

Представник позивача та представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів заперечували щодо задоволення клопотання. Представник третьої особи зазначила, що орган опіки і піклування не може вийти за межі своїх повноважень і надає висновок лише щодо розв'язання спору в частині, що стосується дитини.

Заслухавши клопотання представника відповідача, думку учасників справи, суд прийшов до висновку, що клопотання про зобов'язання надання додаткового висновку органом опіки і піклування Вінницької міської ради є необґрунтованим.

Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Предметом спору у даній справі є, зокрема, виселення малолітньої дитини з житлового приміщення. На виконання вимог ухвали суду від 31.10.2018 судом отримано висновок органу опіки і піклування Вінницької міської ради щодо розв'язання спору. Крім того, малолітня дитина самостійно не може обирати місце свого проживання. Згідно із ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Враховуючи обґрунтування клопотання представника відповідача, хоча й предметом спору не є визначення місця проживання малолітньої дитини, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що принцип ст. 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити безальтернативно й категорично таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст. 141 СК Украни, так і зі змісту Конвенції про права дитини.

Під забороною розлучення дитини з своєю матір'ю в контексті Декларації прав дитини слід розуміти не обов'язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й батька, прав та інтересів дитини, передбачених Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року.

Поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини не з нею не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права іншим шляхом.

Крім того, суд звертає увагу відповідача та її представника на те, що згідно із ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок органу опіки та піклування ВМР має рекомендаційний характер для суду і не є обов'язковими та повинен оцінюватись судом за правилами, встановленими ст. 89 ЦПК України.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для зобов'язання органу опіки і піклування Вінницької міської ради надати додатковий висновок щодо можливості, доцільності та наслідків розлучення малолітньої дитини з матір'ю.

Керуючись ст. 19 СК України, ст.ст. 258-261 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання представника відповідача про зобов'язання органу опіки і піклування Вінницької міської ради надати додатковий висновок щодо можливості, доцільності та наслідків розлучення малолітньої дитини з матір'ю - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає .

Повний текст ухвали суду складено 12.03.2019.

Суддя: