Ухвала

Іменем України

08 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 369/11995/18

провадження № 61-17738ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 21 серпня 2019 року у складі колегії суддів: Оніщука М. І., Шебуєвої В. А., Крижанівської Г. В, у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність головного державного виконавця Тернопільського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Конопади Мар`яни Іванівни, заінтересована особа - ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою, на бездіяльність головного державного виконавця Тернопільського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Конопади Мар`яни Іванівни (далі - головний державний виконавець Тернопільського РВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області Конопада М. І.), заінтересована особа - ОСОБА_2

Скарга обгрунтована тим, що на виконанні у Тернопільському РВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області перебуває виконавче провадження № 44348396, відкрите на підставі виконавчого листа № 2-1925/12, виданого 21 травня

2012 року Києво-Святошинським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки - ОСОБА_3 , у розмірі 800,00 грн щомісячно, починаючи з

29 березня 2012 року та до її повноліття.

30 березня 2018 року вона звернулася до головного державного виконавця Слишик О. М. з проханням надати їй довідку про загальний розмір заборгованості ОСОБА_2 зі сплати аліментів. Отримавши довідку про заборгованість по сплаті аліментів, вона виявила відомості, які не відповідали її власним розрахункам. 19 травня 2018 року ОСОБА_1 направила до Тернопільського РВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області заяву щодо проведення перевірки матеріалів виконавчого провадження на предмет наявності в них доказів, які б підтверджували факт сплати ОСОБА_2 аліментів у 2012 році. Під час проведення перевірки, в матеріалах виконавчого провадження виявлено копію квитанції від 15 жовтня 2013 року про здійснення ОСОБА_2 поштового переказу грошових коштів на ім`я заявника в рахунок сплати аліментів на суму

1 500,00 грн.

Зазначених грошових коштів заявник не отримувала, а тому 07 серпня 2018 року звернулася до Тернопільського районного відділу ДВС ГТУЮ у Тернопільській області із заявою про надіслання на її адресу ксерокопії квитанції від 15 жовтня 2013 року. Незважаючи на встановлений Законом України «Про звернення громадян» тридцяти денний строк для розгляду та вирішення відповідного звернення, державний виконавець надав відповідь на її заяву лише 13 вересня 2018 року, тобто на тридцять четвертий день, а ксерокопія фіскального чеку про здійснення електронного поштового переказу є неналежної якості.

Посилаючись на порушення державним виконавцем вимог Закону України «Про звернення громадян», просила визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Тернопільського РВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області Конопади М. І., що полягає у неналежному розгляді її заяви від 07 серпня

2018 року, в тому числі, порушення строків її розгляду; зобов`язати головного державного виконавця Тернопільського РВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області Конопаду М. І. надіслати їй копію фіскального чеку ПАТ «Укрпошта», належної якості, який підтверджує здійснення ОСОБА_2 15 жовтня 2013 року поштового переказу грошових коштів на її ім`я на суму 1 500,00 грн.

Короткий зміст ухвалених судових рішень

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 лютого 2019 року скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Визнано неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Тернопільського РВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області Конопади М. І., яка полягає у неналежному розгляді заяви ОСОБА_1 від 07 серпня 2018 року, включаючи порушення строків її розгляду.

Зобов`язано головного державного виконавця Тернопільського РВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області Конопаду М. І. направити на адресу ОСОБА_1 належним чином завірену копію фіскального чеку ПАТ «Укрпошта», який підтверджує здійснення ОСОБА_2 15 жовтня 2013 року поштового переказу грошових коштів на ім`я ОСОБА_1 на суму 1 500,00 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 21 серпня 2019 року, апеляційну скаргу Тернопільського РВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області задоволено.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 лютого 2019 року скасовано, ухвалено нове судове рішення.

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність головного державного виконавця Тернопільського РВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області

Конопади М. І., заінтересована особа - ОСОБА_2 , відмовлено.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про задоволення скарги, неправильно застосував норми матеріального права та дійшов помилкового висновку про визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця, щодо належного розгляду заяви стягувача, з огляду на відсутність у державного виконавця обов`язку надсилати стягувачу та/або боржнику копії матеріалів виконавчого провадження.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У жовтні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1 , у якій вона просила скасувати постанову Київського апеляційного суду від 21 серпня 2019 року та залишити в силі ухвалу Києво - Святошинського районного суду Київської області від 21 лютого 2019 року, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

До касаційної скарги додано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, яке мотивоване тим, що повний текст оскаржуваної постанови апеляційного суду, заявник отримала 29 серпня 2019 року.

За змістом частини другої статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Причини пропуску строку на касаційне оскарження, наведені заявником, є поважними, підтверджені належними доказами, а тому клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження підлягає задоволенню, а строк поновленню.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції незаконно відкрив провадження у справі, безпідставно не розглянув клопотання заявника про закриття апеляційного провадження, не надав належної правової оцінки наданим нею доказам та помилково застосував закон, який не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необгрунтованою.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Обставини, встановлені судами попередніх інстанцій

На виконанні у Тернопільському районному відділі ДВС ГТУЮ у Тернопільській області перебуває виконавче провадження № 44348396, відкрите на підставі виконавчого листа № 2-1925/12, виданого 21 травня 2012 року Києво - Святошинським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки - ОСОБА_3 , у розмірі 800,00 грн. щомісячно, починаючи з 29 березня 2012 року та до її повноліття.

30 березня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до головного державного виконавця Слишик О. М. з проханням надати довідку про загальний розмір заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_2

19 травня 2018 року ОСОБА_1 направила на до Тернопільського РВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області заяву щодо проведення перевірки матеріалів виконавчого провадження на предмет наявності в них доказів на підтвердження сплати ОСОБА_2 у 2012 році аліментів.

Проведеною перевіркою, в матеріалах виконавчого провадження, було виявлено копію квитанції від 15 жовтня 2013 року про здійснення ОСОБА_2 поштового переказу грошових коштів на ім`я заявника у рахунок сплати аліментів на суму

1 500,00 грн.

07 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Тернопільського РВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області із заявою про надіслання на її адресу ксерокопії квитанції від 15 жовтня 2013 року.

17 вересня 2018 року ОСОБА_1 отримала лист Тернопільського РВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області від 11 вересня 2018 року № 36941 до якого додано ксерокопію фіскального чеку від 15 жовтня 2013 року.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необгрунтованою.

Відповідно до абзацу 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Із касаційної скарги вбачається, що вона є необгрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваних судових рішень.

Звертаючись до суду із скаргою, заявник, оспорюючи дії державного виконавця, вказувала, на порушення встановленого Законом України «Про звернення громадян» тридцяти денного строку для розгляду та вирішення її звернення про надіслання ксерокопії фіскального чеку, який знаходиться у матеріалах виконавчого провадження, з огляду на те, що державний виконавець надав відповідь на її заяву лише на тридцять четвертий день та надіслав ксерокопію фіскального чеку неналежної якості.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

За змістом статті 3 Закону України «Про звернення громадян» під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Статтею 12 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, законами України «Про судоустрій і статус суддів» та «Про доступ до судових рішень», Кодексом адміністративного судочинства України, законами України «Про засади запобігання і протидії корупції», «Про виконавче провадження».

Аналіз зазначених норм законодавства дає підстави для висновку, що заява ОСОБА_1 від 07 серпня 2018 року про направлення на її адресу ксерокопії фіскального чеку від 15 жовтня 2013 року, який міститься у матеріалах виконавчого провадження, не є зверненням, у розумінні положень Закону України «Про звернення громадян» та не підлягає розгляду за правилами встановленими цим Законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Статтею 19 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

З наведеного убачається, що відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що Законом України «Про виконавче провадження» передбачено право стягувача на ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, та обов`язок державного виконавця надати ці матеріали для ознайомлення, обов`язку надсилати копії матеріалів виконавчого провадження заявнику, положення зазначеного Закону не містить.

Посилання у касаційній скарзі на те, що апеляційний суд незаконно відкрив апеляційне провадження, з посиланням на те, що апеляційну скаргу було подано з пропуском строку є неспроможними, з огляду на те, що апеляційний суд відповідно до наданих йому повноважень статтею 127 ЦПК України, поновив пропущений процесуальний строк, встановлений законом, визнавши причини його пропуску поважними.

Доводи касаційної скарги не містять обгрунтованих посилань на порушення апеляційним норм процесуального права та застосування норм матеріального права, а зводяться до власного тлумачення заявником положень Закону України «Про звернення громадян» та переоцінки доказів у справі, що не входить до повноважень Верховного Суду.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Постанова Київського апеляційного суду від 21 серпня 2019 року, ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, розгляд зазначеної скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності постанови апеляційного суду, що свідчить про необгрунтованість скарги та відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою і п`ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду від 21 серпня 2019 року задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду від 21 серпня 2019 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 21 серпня 2019 року, у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність головного державного виконавця Тернопільського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Конопади Мар`яни Іванівни, заінтересована особа - ОСОБА_2 , відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак