ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №22-ц/821/184/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія: 311010100 Баранов О.І.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2019 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Новікова О.М.,

Храпка В.Д., Бондаренка С.І.,

за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Катеринопільського районного суду Черкаської області від 18 квітня 2019 року у складі судді Баранова О.І. у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Катеринопільський елеватор», третя особа: ОСОБА_2 , про визнання незаконними наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності та про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу внаслідок незаконного звільнення, стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, стягнення надбавки за класність, та стягнення моральної шкоди, - :

в с т а н о в и в :

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, вимоги за яким неодноразово уточнювалися. В обґрунтування вказав на те, що відповідно до наказу від 15.04.2014 № 87 його прийнято на посаду водія автотранспортних засобів 1 категорії ТОВ «Катеринопільський елеватор». Відповідно до наказу від 19.10.2017 № 130 його звільнено із займаної посади на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України (винні дії працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу). Позивач стверджує, що відповідач незаконно звільнив його, залишивши поза увагою наданні ним пояснення щодо непричетності до розкрадання комбікорму.

Також позивач вважав, що згідно наказу відповідача від 11.10.2016 № 232 його безпідставно притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді оголошення догани, про що йому стало відомо лише 02.11.2017.

Крім того, позивач стверджував, що за весь час роботи відповідач не здійснював виплати належної йому, як водію першого класу, надбавки за класність у розмірі 25% тарифної ставки згідно додатку 3 до Генеральної угоди про регулювання основних принципів і норм реалізації соціально-економічної політики і трудових відносин в Україні, укладеної між Кабінетом Міністрів України та Федерацією професійних спілок України 23.08.2016.

В порушення вимог ст. 47 КЗпП України відповідач видав йому належним чином оформлену трудову книжку через 11 днів після звільнення.

ОСОБА_1 зазначив, що незаконним звільненням йому заподіяно моральної шкоди, яка полягає у необхідності докладати додаткових зусиль для організації власного життя, постійному почутті тривоги та пригніченості. Заподіяна позивачу моральна шкода оцінюється останнім у 5000 грн.

На підставі вищевикладеного, позивач просив в остаточній редакції позовних вимог визнати незаконними накази від 11.10.2016 № 232 про накладення на нього дисциплінарного стягнення у виді догани та від 19.10.2017 № 130 про його звільнення; поновити його на посаді водія 1 категорії; стягнути з відповідача 184 456 грн. 17 коп. середнього заробітку за вимушений прогул; 5 820 грн. 21 коп. середнього заробітку за затримку видачі трудової книжки; 23 437 грн. 32 коп. невиплаченої надбавки за класність; 5 000 грн. 00 коп. моральної шкоди, заподіяної незаконним звільненням; допустити негайне виконання судового рішення в межах виплати заробітної плати за один місяць. Також позивач просив стягнути з відповідача на його користь судові витрати по сплаті судового збору в сумі 960 грн. 00 коп. та за надання професійної правничої допомоги в сумі 28 270 грн. 00 коп.

Рішенням Катеринопільського районного суду Черкаської області від 18 квітня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Катеринопільський елеватор» на користь ОСОБА_1 5 820 грн. 21 коп. середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки та понесені судові витрати, що пов`язані з наданням професійної правничої допомоги, в сумі 751 грн. 98 коп.

У задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.

В частині стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки у розмірі 5 820 грн. 21 коп. рішення допущено до негайного виконання.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та ч. 6 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, які підлягають стягненню з відповідача, компенсовано за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що дисциплінарні стягнення, які стали причиною звільнення позивача у справі, застосовано до нього з належним дотриманням вимог трудового законодавства, отже підстав для скасування відповідних наказів роботодавця, поновлення працівника на роботі та стягнення на його користь відповідних компенсаційних коштів немає. Одночасно, суд першої інстанції вказав на те, що роботодавець не виконав свого обов`язку по видачі звільненому працівнику його трудової книжки у день звільнення, отже вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки є обґрунтованими.

Рішення суду першої інстанції оскаржено позивачем в частині відмови у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що своїх трудових обов`язків позивач не порушував. Достовірно факти крадіжки позивачем матеріальних цінностей не підтверджено, адже у висновках по результатам службової перевірки йдеться про імовірне розкрадання позивачем комбікорму, що є припущенням. Службова перевірка проводилась в липні 2016 року, однак догана оголошена позивачу відповідно до наказу від 11.10.2016 на підставі службової записки від 10.10.2016, тобто з пропуском встановленого ч. 1 ст. 148 КЗпП України 1-місячного строку. Підпис від імені позивача про ознайомлення з наказом від 11.10.2016 про оголошення догани від його імені виконано не ним, а іншою особою, а про цей наказ позивач довідався лише 02.11.2018. Договір про повну матеріальну відповідальність, укладений з позивачем є нікчемним, адже його посада (водій) відсутня у переліку посад з якими може укладатися такий договір. Позивач не обіймав посаду водія-експедитора. У товарно-транспортних накладних, за якими позивач перевозив вантажі, не заповнена графа «прийняв», отже не можливо встановити вагу вантажу при розвантаженні. Акти про порушення пломб при перевезенні вантажу позивачем не складалися. Відповідач не ініційовував складання актів про виявлення недостачі у ході здійснення поставок ПрАТ «Миронівська птахофабрика». Службова перевірка щодо розкрадання комбікорму проводилася згідно з наказом від 08.08.2017, а звільнено позивача було наказом від 19.10.2017, тобто дисциплінарне стягнення у виді звільнення до позивача застосовано поза межами місячного строку, який встановлено ч. 1 ст. 148 КЗпП України. Суд не врахував, що позивач працював водієм І категорії, отже мав право на відповідну доплату. Незаконним звільненням позивача йому завдано моральної шкоди, яка також має бути відшкодована за рахунок відповідача.

Вважаючи рішення суду першої інстанції таким, що винесене з невідповідністю висновків суду обставинам справи та порушенням норм матеріального та процесуального права, скаржник просить його скасувати в частині, якою відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в цій справі відповідає зазначеним вимогам.

З матеріалів справи встановлено такі фактичні обставини.

Відповідно до наказу ТОВ «Катеринопільський елеватор» від 15.04.2014 № 87 з 18.04.2014 ОСОБА_1 прийнято на посаду водія автотранспортних засобів 1 категорії у структурний підрозділ ТОВ «Катеринопільський елеватор» - гараж автомобільний (т.1 а.с.15).

З посадової інструкції водія автотранспортного засобу, затвердженої 30.05.2013, з якою був ознайомлений позивач, вбачається, що в обов`язки водія автотранспортного засобу, зокрема, входить здійснення охорони вантажу під час перевезення (п.п.2.13); оформлення дорожньої документації (п.п.2.17); дотримання правил порядку і умов організації перевезень автомобільним транспортом (т. 2 а.с. 32-35).

Відповідно до колективного договору, укладеного між адміністрацією ТОВ «Катеринопільський елеватор» та уповноваженим представником трудового колективу на 2011-2013 роки, зареєстрованого у Катеринопільський РДА 04.03.2011, який діяв на час прийняття позивача на роботу, він діє до укладення нового трудового договору (п.1.6). При цьому вбачається, що, як сам договір, так і додатки до нього не містять положень про здійснення доплати за класність водіям (т. 1 а.с. 28-50).

З колективного договору, укладеного між адміністрацією ТОВ «Катеринопільський елеватор» та уповноваженим представником трудового колективу, зареєстрованого у органі місцевого самоврядування 10.11.2014, зокрема, вбачається, що він діє до укладення нового трудового договору (п.8.1). При цьому, договір не містить положень про здійснення доплати за класність водіям. Відповідно до п. 3.1 договору структура заробітної плати складається з основної та додаткової зарплати, а також інших заохочувальних і компенсаційних виплат, які можуть бути встановлені на підприємстві. Також вбачається, що договором визначено поняття додаткової заробітної плати, під якою розуміється винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи, за особливі умови праці (т. 1 а.с. 51-58).

Відповідно до службової записки на ім`я директора ТОВ «Катеринопільський елеватор» від 10.10.2016 за наслідками аналізу даних GPS-навігації встановлено, що 19.09.2016 водій ОСОБА_1 здійснив зупинку тривалістю близько 13 хвилин. Також вбачається, що відповідно до його пояснень причиною зупинки стала необхідність допомогти замінити колеса водію ОСОБА_3 . При цьому опитаний раніше водій ОСОБА_4 не підтвердив надання йому допомоги водієм ОСОБА_1 (т. 2 а.с. 28-29).

З наказу ТОВ «Катеринопільський елеватор» від 11.10.2016 № 232 вбачається, що водію ОСОБА_1 оголошено догану за систематичні порушення затвердженого маршруту (т. 2 а.с. 26-27).

З наказу ТОВ «Катеринопільський елеватор» від 08.09.2017 № 248 вбачається, що у зв`язку із виявленням факту крадіжки комбікорму водієм ОСОБА_5 з метою виявлення ймовірної причетності до крадіжок комбікорму інших водії, заступнику директора з питань безпеки ОСОБА_6 В. доручено провести службову перевірку (т. 2 а.с. 37).

Відповідно до висновку за результатами службової перевірки, складеного 28.09.2017 заступником директора з питань безпеки ОСОБА_7 , зокрема, вбачається, що 06.09.2017 за фактом викрадення комбікорму Шполянським відділом поліції затримано водія ТОВ «Катеринопільський елеватор» ОСОБА_5 . Щодо водія ОСОБА_1 встановлено, що останній мав нестачі комбікорму за кожен рейс на ПРАТ «Оріль-Лідер» протягом червня-серпня 2017 року. При цьому сумарна розбіжність у вазі отриманого та доставленого комбікорму складає - 880 кг, тобто в середньому нестача комбікорму за рейс складає 49 кг. Також вбачається, що під час службової перевірки встановлена причетність охоронників фірми ПП Вимпел, які здійснювали неналежне опломбування вантажів, що дало змогу викрадати комбікорм без пошкодження контрольних пломб (т. 2 а.с. 38-42).

З договору поставки від 30.12.2016 №6834-г, укладеного між ТОВ «Катеринопільський елеватор» та ПрАТ «Оріль-Лідер», слідує, що приймання товару по кількості проводиться на складі покупця згідно з даними зважування на вагах покупця (п.3.3) (т. 2 а.с. 99-101).

За положеннями договору поставки від 30.12.2016 № 6833-г, укладеного між ТОВ «Катеринопільський елеватор» та ПрАТ «Миронівська птахофабрика», приймання товару по кількості проводиться на складі покупця згідно з даними зважування на вагах покупця (п.3.3) (т. 2 а.с. 102-104).

З товарно-транспортних накладних, складених у період з 02.01.2017 по 20.03.2017 вбачається, що водій ОСОБА_1 здійснював перевезення та здачу комбікорму покупцю ПРАТ «Оріль-Лідер» (т. 2 а.с. 44-74). З товарно-транспортних накладних, складених у період з 07.01.2017 по 16.10.2017 вбачається, що водій ОСОБА_1 здійснював перевезення та здачу комбікорму покупцю ПрАТ «Миронівська птахофабрика» (т.2 а.с.75-97).

Відповідно до довідки, виданої 24.01.2019 за № 347 ПрАТ «Миронівська птахофабрика», за даними бухгалтерського обліку по поставках комбікорму, здійснених водієм ОСОБА_1 у період з 07.01.2017 по 24.08.2017 виявлено нестачу комбікорму у розмірі 920 кг. Також вбачається, що поставки, здійснені тим же водієм у період з 05.09.2017 по 16.10.2017 здійснено без нестач (т. 2 а.с. 105-106).

Зі свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, виданого 19.07.2017 структурним підрозділом ДП «Київоблстандартметрологія» за № 244/39 на ваги автомобільні, вбачається, що за наслідками повірки встановлена відповідність вказаного вимірювального засобу власником якого є ПрАТ «Миронівська птахофабрика» вимогам ДСТУ. Також вбачається, що вказане свідоцтво є чинним до 19.07.2018 (т.2 а.с.111).

За змістом довідки, виданої 22.01.2019 за № 02/01/69 ПРАТ «Оріль-Лідер», відповідно до даних бухгалтерського обліку по поставках комбікорму, здійснених водієм ОСОБА_1 у період з 02.01.2017 по 19.08.2017 виявлено нестачу комбікорму у розмірі 1420 кг. Також вбачається, що поставки, здійснені тим же водієм у період з 20.08.2017 по 12.10.2017 проведено без нестач (т.2 а.с.107).

З паспорта на ваги автомобільні, складеного 24.04.2017, вбачається, що ваги автомобільні, власником яких є ПРАТ «Оріль-Лідер», пройшли повірку 26.04.2017 (т. 2 а.с. 122).

Відповідно до наказу ТОВ «Катеринопільський елеватор» від 19.10.2017 №130 з 19.10.2017 ОСОБА_1 звільнено з посади водія автотранспортних засобів 1 категорії на підставі п.2 ст.41 КЗпП внаслідок втрати довір`я. Також вбачається, що підставою для видання наказу стали обставини, встановлені за результатами службової перевірки, що викладені у висновку від 28.09.2017 (т. 2 а.с. 30).

З довідки про нараховану та виплачену заробітну плату, виданої 28.12.2017 ТОВ «Катеринопільський елеватор», вбачається, що ОСОБА_1 виплачено заробітну плату у повному нарахованому обсязі за весь період роботи (т. 1 а.с. 116).

Правовідносини, наявні між сторонами справи на підставі вищевикладених фактичних обставин, мають наступне правове рулювання.

При перевірці висновків суду першої інстанції стосовно вирішення вимог позивача про скасування наказу від 11.10.2016 про оголошення йому догани, апеляційний суд враховує, що відповідно до положень ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення.

Відповідно до вимог ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не враховуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Статтею 149 КЗпП України передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

З даним наказом позивач у справі ознайомився після його винесення, що підтверджується його підписом, наявним в наказі, однак у встановлений ст. 233 КЗпП України трьохмісячний строк до суду його не оскаржив (позов подано у листопаді 2017 року, тобто через рік та місяць після винесення наказу) та не обґрунтував наявність поважних причин пропуску цього строку, що, на думку суду першої інстанції, стало підставою для відмови у задоволенні вимог про скасування наказу від 11.10.2016 про оголошення догани.

Одночасно апеляційний суд враховує, що за змістом п. 4 постанови Пленуму ВС України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» встановлені статтями 228, 223 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк.

Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Оскільки позивач не довів існування поважних причин пропуску строку на звернення до суду щодо оскарження наказу від 11.10.2016 та не порушував перед судом питання про поновлення цих строків, апеляційний суд вважає вірними висновки суду першої інстанції в цій справі щодо вирішення позовних вимог про скасування зазначеного наказу.

Доводи скаржника про те, що службова перевірка проводилась в липні 2016 року, однак догана оголошена позивачу згідно наказу від 11.10.2016 на підставі службової записки від 10.10.2016, тобто з пропуском встановленого ч. 1 ст. 148 КЗпП України 1-місячного строку, апеляційний суд відхиляє, адже за змістом наказу підставою для його винесення є порушення обов`язків працівником 19.09.2016.

Непереконливими є твердженнями скаржника про те, що підпис від його імені про ознайомлення з наказом від 11.10.2016 про оголошення догани виконано не ним, а іншою особою, а про цей наказ позивач довідався лише 02.11.2018, адже вони є необґрунтованими.

Згідно з ч. 1 ст. 103 ЦПК України якщо для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, суд вправі призначити експертизу. Однак в даному випадку позивач не порушував питання про призначення експертизи для встановлення автентичності його підпису на наказі від 11.10.2016.

Відповідно до п. 2 ст. 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

Пунктом 28 вказаної вище постанови Пленуму ВС України передбачено, що при розгляді справ про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктами 2 і 3 ст. 41 КЗпП, судам слід враховувати, що розірвання трудового договору з цих підстав не є заходом дисциплінарного стягнення і тому вимоги статей 148, 149 КзпП про строк і порядок застосування дисциплінарних стягнень на ці випадки не поширюються. Разом з тим при вирішенні справ про звільнення з цих підстав суди мають брати до уваги відповідно час, що пройшов з моменту вчинення винних дій чи аморального проступку, наступну поведінку працівника і інші конкретні обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Звільнення з підстав втрати довір`я (п. 2 ст. 41 КЗпП) суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довір`я до них і у тому випадку, коли зазначені дії не пов`язані з їх роботою.

Апеляційний суд вважає, що звільняючи позивача відповідно до наказу від 19.10.2017 з підстав втрати довір`я (п.2 ст.41 КЗпП), відповідач належним чином дотримався вимог трудового законодавства. Підприємство мало всі підстави для втрати довір`я до позивача, оскільки останній, будучи особою, яка безпосередньо обслуговувала матеріальні цінності, здійснюючи їх перевезення, в порушення, визначених посадовою інструкцією обов`язків, зокрема, допустив нестачу комбікорму в розмірі 880,00 кг протягом 3-х місяців, яку підтверджено висновком від 28.09.2017 за результатами службової перевірки, що безсумнівно свідчить про неможливість роботодавця ввіряти матеріальні цінності для перевезення такій особі.

Колегія суддів оцінює критично доводи скаржника про те, що достовірно факти крадіжки позивачем матеріальних цінностей не підтверджено. Дані висновки зроблено на підставі проведеного розслідування підрозділом безпеки підприємства з урахуванням всіх фактичних обставин здійснення позивачем перевезення вантажів. Факти нестачі зафіксовано на вагах одержувачів вантажу, показання яких під сумнів при розгляді цієї справи не ставляться.

Доводи скаржника про те, що договір про повну матеріальну відповідальність, укладений з позивачем є нікчемним, з урахуванням включення до посадових обов`язків водія вантажівки забезпечення збереження вантажу, не можуть свідчити про те, що позивач, працюючи водієм, не може втратити довіру роботодавця внаслідок незабезпечення схоронності ввіреного йому до перевезення вантажу. Наявність чи відсутність такого договору в даному випадку не має значення.

Обов`язок ОСОБА_1 по збереженню майна при транспортуванні передбачений посадовою інструкцією водія і в накладних на отримання комбікорму позивач розписувався в графі «водій-експедитор».

Доводи про те, що у товарно-транспортних накладних, за якими позивач перевозив вантажі, не заповнена графа «прийняв», отже не можливо встановити вагу вантажу при розвантаженні, слід відхилити, оскільки нестачу встановлено не по накладним, а по результатам приймання товарів покупцем за умовами договорів поставки.

Доводи скаржника про те, що акти про порушення пломб при перевезенні вантажу позивачем не складалися та про те, що відповідач не ініційовував складання актів про виявлення недостачі у ході здійснення поставок ПрАТ «Миронівська птахофабрика» у аспекті вищевикладеного, не можуть свідчити про відсутність підстав для висновків про неможливість ввіряти позивачу для перевезення вантажі без наявності обґрунтованих сумнівів у їх збереженні при здійсненні транспортування.

Дослідивши всі наявні докази в сукупності, враховуючи попереднє притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за аналогічні дії, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 за своїми посадовими обов`язками входив до кола осіб які безпосередньо обслуговував товарні цінності, перевіркою встановлена нестача комбікорму при перевезенні, тому у підприємства були підстави для втрати довір`я до нього.

Апеляційний суд також відхиляє доводи скаржника про те, що службова перевірка щодо розкрадання комбікорму проводилася відповідно до наказу від 08.08.2017, а звільнено позивача було наказом від 19.10.2017, тобто дисциплінарне стягнення у виді звільнення до позивача застосовано поза межами місячного строку, який встановлено ч.1 ст.148 КЗпП України, адже позивача звільнено не як результат накладення на нього дисциплінарного стягнення, а внаслідок існування особливих підстав для звільнення, передбачених п. 2 ст. 41 КЗпП.

Не можна погодитися з доводами скаржника про те, що суд не врахував, що позивач працював водієм І категорії, отже мав право на відповідну доплату, оскільки розмір надбавки за класність, зазначений у додатку № 3 до Генеральної угоди про регулювання основних принципів і норм реалізації соціально-економічної політики і трудових відносин в Україні від 23.08.2016 є підставою для врахування його відповідачем за умови входження останнього до кола осіб, визначених у додатку № 1 до вказаної Генеральної угоди, однак суду не надано доказів, які б підтверджували вказану обставину, що скаржником не спростовано.

Оскільки звільнення позивача відбулося з дотриманням вимог трудового законодавства, апеляційний суд приходить до висновку, що підстав для відшкодування йому моральної шкоди внаслідок незаконного звільнення немає.

Отже колегія суддів вважає, що судом ухвалене законне та обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування чи зміни не вбачає.

Керуючись ст. ст. 35, 258, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Катеринопільського районного суду Черкаської області від 18 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з часу складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 08 жовтня 2019 року.

Судді