справа № 761/1147/18-ц головуючий у суді І інстанції - Осаулов А.А.
провадження № 22-ц/824/3684/2019 суддя-доповідач у ІІ Інстанції - Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 березня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Гасюк В.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, поданою представником ОСОБА_4, на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2018 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом та просила розірвати шлюб між нею та ОСОБА_3, що був укладений 07 листопада 2009 року Лівобережним відділом реєстрації шлюбів у місті Києві з Державним центром розвитку сім'ї, актовий запис № 2503.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, щоОСОБА_5 та ОСОБА_3 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07 листопада 2009 року, від якого мають трьох дітей. Сім'я між сторонами не склалася, подружні стосунки припинені, відсутній спільний бюджет та господарство. Між позивачем та відповідачем немає взаєморозуміння з різних побутових питань, виховання дітей. Відповідач веде спосіб життя, згідно якого проблеми та потреби сім'ї його не цікавлять. Внаслідок цього між сторонами склалася конфліктна ситуація, яка негативно впливає на розвиток та виховання дітей. Подальше спільне життя з відповідачем неможливе, оскільки відповідач не бажає змінювати свою поведінку.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 10 грудня 2018 року позов ОСОБА_5 задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що останнім часом відносини у сім'ї стали налагоджуватися і ще не втрачена можливість її збереження. Відповідач прагне зберегти сім'ю, спілкуватися з дружиною та дітьми, працює, не вживає спиртних напоїв, не веде аморальний спосіб життя, не вчиняє будь-яких незаконних дій по відношенню до дружини та дітей. Розірвання шлюбу протирічить інтересам обом з подружжя та малолітніх дітей, які потребують батьківської опіки та піклування. Відсутність взаєморозуміння у сім'ї носить тимчасовий характер. Подружжя має трьох малолітніх дітей. Суд першої інстанції необґрунтовано відхилив клопотання про призначення подружжю строку на примирення. Розірвання шлюбу на даний момент є передчасним.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 зазначає, що стосунки між сторонами не налагоджені. Заява про розлучення подана у грудні 2017 року. Розгляд справи тягнувся цілий рік і відповідач не робив жодної спроби для примирення. Відповідач та його представник не з'являвся у судові засідання без поважних причин. Зупинення розгляду справи та надання сторонам строку для примирення є правом, а не обов'язком суду. Позивач заперечує проти надання строку для примирення та зазначає, що вона налагодила своє життя без відповідача та має намір створення нової сім'ї. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням прав дружини на свободу та особисту недоторканність.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 07 листопада 2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 зареєстровано шлюбЛівобережним відділом реєстрації шлюбів у місті Києві з Державним центром розвитку сім'ї, актовий запис № 2503 (а.с.11).

Від шлюбу сторони мають трьох дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.12-14).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що шлюб між сторонами існує формально, вони не підтримують сімейні стосунки, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам та інтересам дітей.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.110 та ч.2 ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

З матеріалів справи вбачається, що з 07 листопада 2009 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Звертаючись до суду з позовом, позивач вказує на те, що збереження сім'ї та проживання з відповідачем однією сім'єю буде суперечити їхнім інтересам, оскільки між ними немає взаєморозуміння з різних побутових питань, виховання дітей. Відповідач веде спосіб життя, згідно якого проблеми та потреби сім'ї його не цікавлять. Внаслідок цього між сторонами склалася конфліктна ситуація, яка негативно впливає на розвиток та виховання дітей. Подальше спільне життя з відповідачем неможливе.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначає, що він прагне зберегти сім'ю та судом не враховано той факт, що сторони проживають у шлюбі тривалий час та мають від шлюбу малолітніх дітей.

Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до вимог ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 вказує на те, що він прагне зберегти сім'ю, спілкуватися з дружиною та дітьми, працює, не вживає спиртних напоїв, не веде аморальний спосіб життя, не вчиняє будь-яких незаконних дій по відношенню до дружини та дітей.

Разом з тим, зазначені відповідачем обставини не є підставою для відмови у задоволенні позову ОСОБА_5 про розірвання шлюбу, оскільки позивач не бажає зберігати сім'ю, а примушування її до шлюбу забороняється законом.

ОСОБА_3 також зазначає, щоостаннім часом відносини у сім'ї стали налагоджуватися і ще не втрачена можливість її збереження. Однак, такі обставини спростовуються поясненнями, які містяться у відзиві на апеляційну скаргу, в яких представник позивача вказує на те, що ОСОБА_5 налагодила своє життя без відповідача та має намір створення нової сім'ї.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, відповідач вказує на те, щорозірвання шлюбу протирічить також інтересам малолітніх дітей, які потребують батьківської опіки та піклування. Однак, рішення суду про розірвання шлюбу не позбавляє відповідача права участі у вихованні дітей, спілкуванні з ними та їх утриманні, а також не позбавляє дітей права на отримання батьківської турботи про них.

ОСОБА_3 зазначає, що суд необґрунтовано відхилив клопотання про призначення подружжю строку на примирення.

Зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції залишив без розгляду вказане клопотання у зв'язку з порушенням процесуальних строків його подання.

Відповідно до ч. 7 ст. 240 ЦПК України у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців.

Таким чином, положення вказаної статті встановлює для суду право, а не обов'язок зупиняти розгляд справи і призначати подружжю строку на примирення.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року роз'яснено судам, що передбачене ст.111 СК вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадках відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи.

Зматеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 пред'явила позов про розірвання шлюбу у січні 2018 року, а оскаржуване рішення було ухвалено у грудні 2018 року. Тобто, з моменту подачі позову пройшло одинадцять місяців. Протягом зазначеного часу у ОСОБА_3 було достатньо часу для вжиття заходів щодо примирення з позивачем. Крім того, у подружжя був також час на примирення з моменту ухвалення рішення у справі судом першої інстанції до 13 березня 2019 року, тобто до розгляду справи апеляційним судом.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для розірвання шлюбу відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на наявних у справі доказах, доводи апеляційної скарги зазначених висновків не спростовують, а відтак вимоги апеляційної скарги задоволені бути не можуть.

На підставі викладеного та керуючись статтями374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану представником ОСОБА_4,залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 15 березня 2019 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.