Справа № 522/6906/18
Провадження № 2/522/1512/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2019 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: судді - Бондар В.Я.,

за участі секретаря судового засідання - Грищук В.О.

розглянувши за правилами спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» 19.04.2018 року, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості у розмірі 116 997,07 грн. за кредитним договором №б/н від 15.07.2010 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що ОСОБА_2 звернулася до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписав заяву № б/н від 15.07.2010 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 15 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року, та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, що підтверджується підписом у заяві. Банк свої зобов'язання виконав та надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами. Відповідач порушив зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим у нього станом на 28.02.2018 року, наявна прострочена заборгованість по поверненню кредиту, загальна сума якої становить 116997,07 грн. На даний час відповідач ухиляється від виконання зобов'язань за кредитним договором.

Ухвалою суду від 07 травня 2018 року провадження по справі відкрито, розгляд справи призначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 24.09.2018 року витребувано актовий запис про смерть ОСОБА_2 та копію спадкової справи до майна померлого ОСОБА_2 Провадження у справі було зупинено.

Ухвалою суду від 18.12.2018 року до участі у справі залучено правонаступника померлого відповідача ОСОБА_1, провадження у справі поновлено, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження з призначенням судового засідання на 18.02.2019 року.

До суду 18.02.2019 року надійшла заява ОСОБА_1, згідно якої просив відмовити у задоволенні позову, оскільки сплили строки позовної давності.

У судове засідання учасники справи не зявилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином.

Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що 15.07.2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №б/н, до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 15000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Згідно витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» базова відсоткова ставка в місяць складає 2,5%.

З наданих до позову документів вбачається, що Позивач має Банківську ліцензію за № 22 на право надання банківських послуг від 05 жовтня 2011 року, визначених частиною третьою статті 47 ЗУ «Про Банки і Банківську діяльність» та інші дозволи НБУ щодо здійснення банківської діяльності та Статут ПАТ КБ «ПриватБанк».

Позивач виконав вимоги укладеного між ним та ОСОБА_2 договору та надав Відповідачу доступ до кредитних коштів, які в цьому договорі зазначені.

З позову вбачається, що ОСОБА_2 свої зобов'язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконував протягом тривалого часу, не здійснює відповідні платежі щодо погашення кредиту, внаслідок чого у нього перед позивачем утворилася прострочена заборгованість за кредитом.

ОСОБА_2 помер 02.03.2013 року, що підтверджується актовим записом про смерть №2286 від 04.03.2013 року.

Правонаступником померлого ОСОБА_2 є його син ОСОБА_1, що встановлено з копії спадкової справи наявної в матеріалах справи.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України в разі прострочення повернення чергової частини кредиту кредитор має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

Позивач вказує, що у зв`язку з неналежним виконанням зобов'язань кредитного договору № б/н від 15.07.2010 року у ОСОБА_2 станом на 28.02.2018 року, виникла прострочена заборгованість по поверненню кредиту, загальна сума якої згідно розрахунку банку становить 116997,07 грн., з яких:

- 2715,51 грн. - заборгованість за кредитом;

- 114281,56 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом.

З наданого позивачем розрахунку також вбачається, що ОСОБА_2 з метою погашення вказаних кредитних зобов'язань було здійснено кілька платежів останній з яких було здійснено 25.02.2013 року у розмірі 1400 грн.

Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Отже, згідно з ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Відповідно до ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з положеннями статей 530, 612, 625, 1050, 1054 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у термін, встановлений договором або законом.

Суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача як правонаступника померлого боржника всієї суми заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими проте не можуть бути задоволені через застосування строків позовної давності, про яке заявив відповідач по справі.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

З матеріалів справи вбачається, що останній платіж ОСОБА_2 здійснив 25.02.2013 року, в той час як позовну заяву подав до відділення Укрпошта 16.04.2018 року, яка була зареєстрована канцелярією Приморського районного суду м. Одеси 19.04.2018 року.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав - учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п'ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ч.1 ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому ст. 261 ЦК України встановлено, що початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Останній платіж здійснено ОСОБА_2 25.02.2013 року, тож 3-річний строк позовної давності сплив 26.02.2016 року.

Відповідний позов було подано представником ПАТ КБ «ПриватБанк» до суду 16 квітня 2018 року та зареєстровано канцелярією суду 19.04.2018 року, тобто після спливу строку позовної давності. Позивач не наводив аргументів щодо причин пропущення строку позовної давності.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином враховуючи, що позивачем відповідно до ч. 4 ст.267 ЦК України подана заява про застосування строків позовної давності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити у зв'язку зі спливом строку позовної давності, відповідно ч.4 ст.267 ЦК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 89, 263, 264, 265 ЦПК України, ч.4 ст.267 ЦК України суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (код , м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, м. Одеса, пров. Маяковського, буд. №5, гуртожиток, кімната №45) про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення суду складено 27.02.2019 року.

Суддя: В.Я. Бондар