Постанова

Іменем України

25 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 750/7529/16-ц

провадження № 61-12493св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Воробйової І. А., Гулейкова І. Ю., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 січня 2017 року у складі судді Литвиненко І. В. та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 22 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Мамонової О. Є., Бобрової І. О., Висоцької Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ «КБ «ПриватБанк», банк) про захист прав споживачів, зобов`язання вчинити дії та стягнення грошових коштів.

На обгрунтування позовних вимог зазначав, що у 03 листопада 2014 року між ним та ПАТ «КБ «ПриватБанк» укладений договір банківського рахунка, шляхом підписання позивачем анкети-заяви про його приєднання до «Умов та Правил надання банківський послуг у ПАТ «КБ «ПриватБанк».

На підставі зазначеного договору йому були відкриті карткові рахунки

№ НОМЕР_1 та НОМЕР_2 у валюті UAH та видані дві платіжні картки «Універсальна GOLD».

Станом на серпень 2015 року сукупний залишок грошових коштів на зазначених карткових рахунках становив 206 504,46 грн. Зняти грошові кошти для особистого використання він не може, оскільки відповідач в односторонньому порядку заблокував операції за рахунками та припинив видачу грошових коштів через банкомат та касу відділень банку. 30 січня 2016 року ПАТ «КБ «ПриватБанк» відмовив позивачу у задоволенні заяви від 10 вересня 2015 року про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні грошовим коштами, що знаходяться на карткових рахунках № НОМЕР_1 та

№ НОМЕР_2 , у зв`язку з відсутністю документального підтвердження походження розміщених на них грошових коштів.

Посилаючись на те, що відповідно до діючого законодавства банк не має права встановлювати непередбачені договором або законом обмеження права розпорядження грошовими коштами клієнта, а строк блокування коштів на рахунку не може перевищувати двох робочих днів, просив усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні грошовими коштами, що знаходяться на карткових рахунках № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 шляхом їх негайного розблокування, стягнути з ПАТ «КБ «ПриватБанк» грошові кошти у сумі 206 504,45 грн, які знаходяться на зазначених карткових рахунках, а також три проценти річних у розмірі 3 249,61 грн та інфляційні втрати у розмірі

10 219,15 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 січня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти розміщені на карткових рахунках № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 у розмірі 206 504,46 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач не надав доказів правомірності блокування карткових рахунків позивача, зокрема дотримання ПАТ «КБ «ПриватБанк» встановленої Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» процедури інформування правоохоронних органів про фінансові операції за картковими рахунками ОСОБА_1 , у зв`язку із наявністю підозри щодо неправомірності проведення фінансових операцій, а тому вимога позивача про стягнення з банка грошових коштів у розмірі залишку на карткових рахунках

№ НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 на дату їх заблокування відповідачем,у розмірі 206 504, 46 грн є обгрунтованою та такою, що крім іншого, охоплює і вимогу про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні грошовими коштами на зазначених рахунках шляхом їх негайного розблокування.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 22 лютого 2017 року, апеляційну скаргу ПАТ «КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення, рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 січня 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та застосував норми матеріального права, рішення суду є законним та обгрунтованим, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Узагальнені доводи касаційної скарги та аргументів інших учасників справи

У березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга ПАТ «КБ «ПриватБанк», у якій заявник просив скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 22 лютого 2017 року в частині задоволених позовних вимог, справу у цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обгрунтована посиланнями на те, що задовольняючи вимоги позивача про стягнення з відповідача залишку коштів на карткових рахунках відкритих на його ім`я, суди не звернули увагу на те, що пунктом 1.1.3.2.14 до «Умов та Правил надання банківський послуг у ПАТ «КБ «ПриватБанк», до яких, укладаючи з ПАТ «КБ «ПриватБанк» договір банківського рахунку, приєднався позивач, передбачено право банку відмовити клієнту у здійсненні видаткових операцій за рахунком, у випадку виникнення вмотивованих підозр щодо проведення незаконних операцій. Суди не встановили правову природу грошових коштів, які надійшли на рахунок позивача, який, у свою чергу, не довів законність джерела їх походження, у той час як аналіз руху коштів за картковими рахунками ОСОБА_1 дозволяє дійти висновку про їх використання в діяльності, що має ознаки підприємницької, зокрема участь у фінансовій піраміді «Меркурій», яка залучає вклади від фізичних осіб з подальшим нарахуванням відсотків на розміщену грошову суму, тобто фактично без отримання відповідної банківської ліцензії надає послуги з відкриття для своїх учасників депозитного вкладу.

У запереченнях (відзиві) на касаційну скаргу ОСОБА_1 зазначив про відсутність визначених законом підстав для скасування оскаржуваних рішень, ухвалених відповідно до вимог чинного законодавства України, а тому просив касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилити. Вказував на те, що сам лише сумнів банку щодо законності джерела походження грошових коштів, які надійшли на його карткові рахунки, відкриті у ПАТ «КБ «ПриватБанк», не може бути підставою для призупинення видаткових операцій, а також блокування рахунків понад строки, передбачені Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», ураховуючи відсутність у матеріалах справи доказів використання платіжних карток для отримання коштів та їх переказу у рамках функціонування фінансової піраміди «Меркурій».

Відповідно до статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

Рух справи у суді касаційної інстанції

06 березня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діютьпісля набрання чинностіцією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильнезастосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК Українипід час розглядусправи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першоїабо апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не можевстановлювати або (та) вважатидоведеними обставини, що не буливстановлені в рішеннічи відкинуті ним, вирішуватипитання про достовірністьабо недостовірність того чиіншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

Судами попередніх інстанцій установлено, що 03 листопада 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «КБ «ПриватБанк» укладений договір банківського рахунка, шляхом підписання позивачем анкети-заяви про приєднання позивача до «Умов та Правил надання банківський послуг у ПАТ «КБ «ПриватБанк» у ПАТ «КБ «ПриватБанк», відповідно до якого позивачу були відкриті карткові рахунки

№ НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 та видані дві платіжні картки «Універсальна GOLD».

У вересні 2015 року здійснення операцій з використанням платіжних карток ОСОБА_1 було припинено внаслідок блокування ПАТ «КБ «ПриватБанк» карткових рахунків та розміщених на них грошових коштів. Станом на дату блокування карткових рахунків позивача № НОМЕР_1 та

№ НОМЕР_2 , на них були розміщені грошові кошти на загальну суму 206 504,46 грн.

10 вересня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «КБ «ПриватБанк» із заявою про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні, належними йому грошовими коштами, що розміщені на карткових рахунках

№ НОМЕР_3 та № НОМЕР_2 у ПАТ КБ «ПриватБанк» та їх розблокування.

30 січня 2016 року ПАТ «КБ «ПриватБанк» направив позивачу повідомлення, у якому з посиланням на Закон України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», просив надати документи, що підтверджують походження грошових коштів, які надійшли на його рахунки за період з 01 листопада 2015 року по 23 листопада 2015 року. Відповідь на вказане повідомлення ОСОБА_1 не надав.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ПАТ «КБ «ПриватБанк» не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з частинами першою-третьою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Частиною першою статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Відповідно до частини першої статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Банк не має права встановлювати заборону на встановлення обтяження, але може встановлювати розумну винагороду.

Згідно з частиною третьою статті 64 Закону України «Про банки та банківську діяльність» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) банк здійснює ідентифікацію, верифікацію клієнта (особи, представника клієнта) і вживає заходів відповідно до законодавства, яке регулює відносини у сфері запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, до відкриття рахунка клієнту, укладення договорів чи здійснення фінансових операцій, зазначених у частині другій цієї статті.

Частинами першою, другою статті 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що суб`єкт первинного фінансового моніторингу має право зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), яка (які) містить (містять) ознаки, передбачені статтями 15 та/або 16 цього Закону, та/або фінансові операції із зарахування чи списання коштів, що відбувається в результаті дій, які містять ознаки вчинення злочину, визначеного Кримінальним кодексом України, та зобов`язаний зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), якщо її учасником або вигодоодержувачем за ними є особа, яку включено до переліку осіб, пов`язаних з провадженням терористичної діяльності або щодо яких застосовано міжнародні санкції (якщо види та умови застосування санкцій передбачають зупинення або заборону фінансових операцій), і в день зупинення повідомити спеціально уповноваженому органу в установленому законодавством порядку про таку (такі) фінансову (фінансові) операцію (операції), її (їх) учасників та про залишок коштів на рахунку (рахунках) клієнта, відкритому (відкритих) суб`єктом первинного фінансового моніторингу, який зупинив здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), та у разі зарахування коштів на транзитні рахунки суб`єкта первинного фінансового моніторингу - про залишок коштів на таких рахунках в межах зарахованих сум. Таке зупинення фінансових операцій здійснюється на два робочих дні з дня зупинення (включно).

Спеціально уповноважений орган може прийняти рішення про подальше зупинення фінансової (фінансових) операції (операцій), здійснене відповідно до частини першої цієї статті, на строк до п`яти робочих днів, про що зобов`язаний негайно повідомити суб`єкту первинного фінансового моніторингу, а також правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

Частиною першою статті 60 ЦПК України 2004 року передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 179 ЦПК України 2004 року предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обгрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін, суд не може збирати докази за власною ініціативою. У разі недостатності доказів суд вправі запропонувати представити докази тій стороні, яка несе обов`язок з доказування.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, обгрунтовано виходив з того, що відповідач у порушення вимог статті 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), не вчинив необхідних дій з метою перевірки обгрунтованості власних підозр щодо руху коштів у рамках функціонування фінансової піраміди «Меркурій», та не довів факту використання ОСОБА_1 платіжних карток для отримання грошових коштів у межах функціонування цієї фінансової піраміди.

Посилання у касаційній скарзі на існування обставин, що надавали банку право зупинити проведення фінансових операцій на карткових рахунках ОСОБА_1 на строк понад два робочі дні, не грунтуються на наявних у матеріалах справи доказах, а отже твердження ПАТ «КБ «ПриватБанк» про участь позивача у фінансовій піраміді «Меркурій» є лише його припущенням.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження та оцінки судами, які їх обгрунтовано спростували. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Узагальнюючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законним та обгрунтованим, доводи касаційної скарги правильність висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, а тому касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Щодо поновлення дії судового рішення

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 вересня 2017 року зупинено виконання рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 січня 2017 року до закінчення касаційного провадження, його необхідно поновити.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 415, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 22 лютого 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Деснянського районного суду м. Чернігова

від 16 січня 2017 року.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. А. Воробйова

І. Ю. Гулейков

Г. І. Усик

В. В. Яремко