ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2019 року

м.Суми

Справа №587/1342/18

Номер провадження 22-ц/816/3516/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенко В. І. , Ткачук С. С.

сторони:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сумського районного суду Сумської області від 23 квітня 2019 року

у складі судді Дашутіна І.В., ухвалене у м. Суми,

в с т а н о в и в :

У травні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 17 квітня 2014 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 685528470.

14 липня 2017 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення права вимоги № 20170714, згідно з яким до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача, в тому числі за кредитним договором № 685528470 від 17 квітня 2014 року.

Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» ні на рахунки попереднього кредитора, у зв`язку з чим має непогашену заборгованість за вказаним договором у розмірі 112296,43 грн, яка складається з: заборгованість за основною сумою боргу - 28167 грн 91 коп; заборгованість за процентами - 06 грн 33 коп; заборгованість по сплаті за управління кредитом - 58122 грн 19 коп; заборгованість за пенею - 26000 грн.

У зв`язку з цим, позивач просив стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором та понесені судові витрати.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 23 квітня 2019 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 06 травня 2019 року про виправлення описки, позов ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» задоволений повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором в сумі 112296 грн 43 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» понесені судові витрати у розмірі 1762 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неналежну оцінку доказів, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

При цьому вказує, що щомісячна плата за кредитом у розмірі 4% від суми кредиту та разова плата за кредитом у сумі 2000 грн, передбачені п.п. 4.7, 4.8 п. 4 кредитного договору не є послугою у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», тому ці умови договору є нікчемними і не можуть створювати юридичні наслідки.

На виконання умов договору, кредитодавець надав грошові кошти в розмірі 50000 грн замість 52000 обумовлених кредитним договором і при цьому нарахував суму заборгованості не з суми, яка була фактично видана, а з суми 52000 грн. Враховуючи, що п.п. 4.7, 4.8 п. 4 кредитного договору є нікчемними, на момент дії договору він повністю розрахувався з кредитодавцем, сплативши па користь останнього 53488,00 грн, з урахуванням 2000 грн, яку з нього утримали при укладанні договору (разова плата за кредитом). Вважає, що у позивача, при зверненні до суду, сплив строк позовної давності до позовних вимог про стягнення пені.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» вказує, що рішення Сумського районного суду Сумської області від 23 квітня 2019 року є законним, обґрунтованим, ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому просить скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на 1 січня 2018 року: 1762 грн х 100 = 176200 грн), розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 17 квітня 2014 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 685528470, згідно з яким ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 52000 грн 00 коп, строком на 24 місяці із процентною ставкою за користування кредитом 0,01 % річних (а.с. 6-10).

Станом на 14 липня 2017 року ОСОБА_1 допустив заборгованість перед позивачем у сумі 112296 грн 43 коп, яка складається з:

-заборгованість за основною сумою боргу - 28167 грн 91 коп;

-заборгованість за процентами - 6 грн 33 коп;

-заборгованість по сплаті за управління кредитом - 58122 грн 19 коп;

-заборгованість з пені - 26000 грн (а.с. 12, 13).

14 липня 2017 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення права вимоги № 20170714, відповідно до умов якого, ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» передає ( відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржником.

Відповідно до витягу з Реєстру боржників - додаток № 1 до договору відступлення права вимоги № 20170714 від 14 липня 2017 року, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 у розмірі: 112296, 43 грн.

Позивачем на адресу відповідача були направлені повідомлення про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором № 685528470 від 17квітня 2014 року.

Відповідно до умов договору, до складу плати за кредитом (сукупної вартості кредиту) входять плата за річною відсотковою ставкою, разова плата за кредитом та щомісячна плата за кредитом. Плата за кредитом нараховується з моменту надання кредиту. Щомісячна плата за кредитом входить до складу щомісячного платежу відповідно до графіку платежів. Разова плата за кредитом справляється за рахунок наданого кредиту, відразу після його надання.

Рішення суду першої інстанції про задоволення позову ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» мотивоване тим, що внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 грошових зобов`язань за кредитним договором, порушені законні права позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача 112296 грн 43 коп заборгованості за кредитним договором.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна.

Стаття 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статті 526, частини 1 статті 530 ЦПК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідно до умов кредитного договору № 685528470 від 17 квітня 2014 року, ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» надало ОСОБА_1 кредит, цілі використання якого: без обмежень, тому особливості регулювання відносин за договором встановлені Законом України «Про захист прав споживачів».

Про поширення на ці правовідносини Закону України «Про захист прав споживачів» також свідчить пункт 10 кредитного договору, відповідно до якого, підписанням цього договору позичальник засвідчує, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, передбачені ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та їх зміст, а також: про всі інші умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України.

Підпунктами 4.7. 4.8 пункту 4 кредитного договору № 685528470 від 17 квітня 2014 року передбачена разова плата за кредитом у розмірі 2000 грн та щомісячна плата за кредитом в розмірі 4% від суми кредиту, що становить 2080,00 грн на місяць.

У графіку платежів, який є додатком до кредитного договору, встановлена загальна сума плати за кредитом в розмірі 49920 (2080 грн х 24 міс.).

У пункті 6 цього кредитного договору встановлено, що до складу плати за кредитом входять плата за річною відсотковою ставкою, разова плата за кредитом та щомісячна плата за кредитом. Плата за кредитом нараховується з моменту надання кредиту. Щомісячна плата за кредитом входить до складу щомісячного платежу відповідно до графіку платежів (додаток до договору). Разова плата за кредитом справляється за рахунок наданого кредиту відразу після його надання.

Встановивши в кредитному договорі разову плату за кредитом та щомісячну плату за кредитом в розмірі 4 % від суми кредиту, що становить 2080 грн на місяць, ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» не зазначило, які саме послуги за вказані платежі надаються відповідачу.

Відповідно до абзацу 3 частини 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, яка була чинною на момент укладання кредитного договору) кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Таким чином, законом заборонено встановлювати в договорах про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. У разі встановлення в договорах про надання споживчого кредиту будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів тощо за дії, які не є послугою, то ці умови договору є нікчемними тобто такими, які не потребують окремому визнанню судом таких норм недійсними.

Так, Верховний Суд України у постанові від 06.09.2017 у справі № 531/648/15-ц зазначив, що згідно Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб: споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Верховний Суд України вказує, що послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь - яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

Отже, незаконним є встановлення у кредитному договорі платежів, які супроводжують кредит як компенсацію супутніх послуг за рахунок позичальника та які споживач має сплатити на користь кредитодавця за дії, які той здійснює на власну користь.

Всупереч цьому, суд першої інстанції не врахував, що щомісячна плати за кредитом у розмірі 4 % від суми кредиту, що становить 2080 грн та разова плата за кредитом у сумі 2000 грн не відносяться до поняття послуга у кредитному договорі.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

При цьому, законодавством визначено декілька наслідків невідповідності правочину нормам актів цивільного законодавства: недійсність правочину або його нікчемність у випадках, визначених законом (ст. 215 ЦК України).

За положеннями ч. 2 ст. 215 ЦК України, правочин є нікчемним, якщо його недійсність прямо встановлена законом. Визнання у такому випадку правочину недійсним в окремому порядку не вимагається.

Зазначені положення законодавства поширюються як на договори як вид правочинів загалом, так і на окремі положення певних видів договорів, зокрема договорів кредиту.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (ст. 216 ЦК України).

Таким чином, разова плата за кредитом та щомісячна плата за кредитом, передбачені підпунктами 4.7, 4.8 пункту 4 кредитного договору № 685528470 від 17.04.2014 року не є послугою зі споживчого кредитування у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів» та є нікчемними і не створюють юридичні наслідки.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач просив стягнути з відповідача кошти у розмірі 112296,43 грн, в тому числі: 28167,91 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 6,33 грн - заборгованість за процентами; 58122,19 грн - заборгованість по сплаті за управління кредитом; 26000 грн - заборгованість з пені.

Оскільки п.п. 4.7, 4.8 п. 4 кредитного договору є нікчемними, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що на момент дії договору відповідач повністю розрахувався з кредитодавцем, сплативши на користь останнього 53488 грн. з урахуванням 2000 грн, яку він сплатив з загальної суми кредиту при укладенні договору (разова плата за кредитом). Факт оплати підтверджується квитанціями: № 0809 від 30.05.2014 на суму 1488 грн: № 12805572 від 30.05.2014 на суму 3000 грн: № С001212235 від 17.06.2014 на суму 4250 грн; № 12868138 від 15.08.2014 на суму 4250 грн: № від 14.01.2015 на суму 30000 грн: № 19352498/1273 від 16.02.2015 на суму 4250; № 19110047 від 16.03.2014 на суму 4250 грн (а.с. 121-127).

Отже, відповідач у повному обсязі повернув кредит та сплатив встановлені п.п. 4.2 п. 4 кредитного договору річні відсоткові ставки за кредитом (0,01 % відсотки).

Щодо доводів апеляційної скарги про пропуск ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» строку позовної давності до позовних вимог про стягнення пені, варто зазначити наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідач, під час розгляду справи у суді першої інстанції, заявив про застосування наслідків спливу позовної давності до стягнення нарахованої пені у розмірі 26000 грн.

Згідно з положенням статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Відповідно до статті 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Кредитний договір укладено сторонами у квітні 2014 року строком на 2 роки, отже договір діяв до квітня 2016 року, тому у позивача сплив річний строк позовної давності на пред`явлення вимоги про стягнення пені у квітні 2017 року, а з позовом позивач звернувся до суду у травні 2018 року.

Проте, суд першої інстанції цього не врахував та безпідставно стягнув з відповідача пеню у розмірі 26000 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» зазначає про збільшення позовної давності до 50 років, проте, такі доводи є безпідставними, оскільки, всупереч положенням ч. 1 ст. 259 ЦК України, у письмовій формі договір про збільшення позовної давності між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та відповідачем не укладався, тому посилання позивача на п. 25 Загальних умов ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» з надання фізичним особам кредитів як на договір про збільшення строку позовної давності не можуть бути взяті до уваги.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

За вказаних обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України, ОСОБА_1 необхідно компенсувати судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, ч. 1 ст. 369, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 23 квітня 2019 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (вул. Симона Петлюри, 30, м. Київ, 01032, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати, пов`язані з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, у розмірі 2881 грн 50 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді : О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко

С.С. Ткачук