Житомирський апеляційний суд
Категорія 26 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання Добровольської Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №296/13347/15-ц за позовом Акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «ОТП Банк» на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 05 грудня 2016 року, яке ухвалено суддею Бондарчук В.В. в м. Житомирі

в с т а н о в и в:

У грудні 2015 року Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» звернулося до суду із позовом, в якому просило стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором №СМ-SME 010/043/2007 від 25.12.2007 р., яка станом на 19 жовтня 2015 року складає 27913,99 дол. США, а також понесені судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №СМ-SME 010/043/2007 від 25.12.2007 р, відповідно до умов якого, остання отримала кредит у сумі 35700 дол. США з метою придбання нерухомого майна, строком користування до 25.12.2022 р. з встановленою плаваючою процентною ставкою в розмірі: фіксований відсоток + FIDR, де фіксований відсоток становить 5,0% річних, а FIDR - процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в Банку на строк 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору. В подальшому до зазначеного договору вносилися зміни та доповнення наступними Додатковими договорами: Додатковим договором №1 від 19.01.2009 року, Додатковим договором №2 від 12.03.2009 року, Додатковим договором №3 від 21.01.2013 року. З метою забезпечення виконання ОСОБА_2 кредитних зобов'язань по зазначеному договору, 25.12.2007 року між позивачем та ОСОБА_3 укладено договір поруки № SR-SME 010/032/2007. Внаслідок неналежного виконання позичальником зобов'язань, станом на 19.10.2015 року утворилася заборгованість в розмірі 27913,99 дол. США, що складається з: 25 418,20 дол. США заборгованості по тілу кредиту та 2495,79 грн. заборгованості по нарахованим відсоткам, яку позивач простить стягнути на свою користь.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 05 грудня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОТП Банк» 722 972,34 грн. заборгованості за кредитним договором. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОТП Банк» 4 458,78 грн. судового збору. В задоволенні позову до ОСОБА_3 відмовлено у зв'язку з пропуском строку звернення до суду. Решту позовних вимог залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ПАТ «ОТП Банк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення вимог Банку. Зазначає, що Банк звернувся до суду з позовом до закінчення строку дії основного зобов'язання, а позовні вимоги про дострокове стягнення всієї суми заборгованості за кредитним договором були заявлені вперше, тому не було підстав для припинення поруки.

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 15 лютого 2017 року апеляційні скарги ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 відхилені. Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 05 грудня 2016 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 296/13347/15-ц, касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Касаційну скаргу ПАТ «ОТП Банк» задоволено частково. Ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 15 лютого 2017 року в частині позовних вимог ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_3 скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В іншій частині рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 05 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 15 лютого 2017 року залишено без змін.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з'явились, з невідомих суду причин. Про час, день та місце розгляду прави були повідомлені належним чином. З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з'явилися в судове засідання.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 25 грудня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № СМ-SME010/043/2007, відповідно до умов якого, банк зобов'язався надати позичальнику кредит на придбання нерухомого майна у розмірі 35700,00 дол. США зі строком повернення до 25 грудня 2022 року зі встановленою плаваючою процентною ставкою у розмірі: фіксований відсоток + FIDR, де фіксований відсоток становить 5 % річних, а FIDR, це процентна ставка за строковими депозитами фізичних осіб у валюті тотожній валюті кредиту, що розміщені у банку на строк у 366 днів, із виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору. В залежності від зміни вартості кредитних ресурсів банка, ставка FIDR може змінюватись банком (збільшуватись чи зменшуватись) у порядку передбаченому цим договором.

В свою чергу, ОСОБА_2 зобов'язалася прийняти, належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту та сплатити відсотки за користування кредитом.

Відповідно до графіку повернення кредиту та сплати процентів доданих до кредитного договору, визначені: сума виданого кредиту - 35 700,00 дол. США; розмір відсоткової ставки за користування кредитом - 12,50 % річних; валюта кредиту USD; розмір щомісячного платежу - 198,34 дол. США, у тому числі із зазначенням розміру платежу, що зараховується на погашення тіла кредиту та відсотків за користування кредитом.

25 грудня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 укладено договір поруки, за яким поручитель зобов'язався відповідати за повне та своєчасне виконання позичальником боргових зобов'язань за кредитним договором у повному обсязі.

Поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що кредитор може звернутись з вимогою про виконання боргових зобов'язань як до боржника так і до поручителя, чи до обох одночасно (пункт 1.2 договору поруки).

Відповідно до пункту 4.1 договору поруки цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами (дата договору) і діє до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором.

04 грудня 2008 року між банком та ОСОБА_2 підписаний додаток №1 до кредитного договору (графік повернення кредиту та сплати процентів), яким визначено, зокрема: розмір відсоткової ставки за користування кредитом 15,50 % річних; розмір супутніх витрат при оформленні кредиту (всього) - 87,44 дол. США; розмір щомісячного платежу за кредитом; щомісячний розмір платежу за тілом кредиту; щомісячний розмір платежу за нарахованими відсотками; загальна сума платежів за кредитом та відсотками - 72 040,48 дол. США; розмір реальної процентної ставки - 17,55 %; абсолютне значення подорожчання кредиту (грн) - 38 609,66 грн.

В подальшому, між банком та ОСОБА_2 укладені додаткові договори: 19 січня 2009 року, 12 березня 2009 року, 21 січня 2013 року.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 умов кредитного договору, станом на 19 жовтня 2015 року виникла заборгованість у сумі 27 913,99 доларів США, що складається із: 25 418,20 доларів США - заборгованості за тілом кредиту та 2 495,79 грн - заборгованості за нарахованими відсотками.

Обґрунтовуючи відмову у задоволенні позову в частині вимог банку до ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що, позичальник взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 Відмовляючи у стягненні заборгованості з поручителя, суд виходив із того, що останній платіж ОСОБА_2 проведений 20 січня 2015 року, а з позовом банк звернувся 21 грудня 2015 року, тому порука між банком та ОСОБА_3 припинилась.

Проте такий висновок суду є помилковим виходячи з наступного.

Як визначено ч.1 та ч.2 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

Згідно ч.1 та 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Так, відповідно до ч. 1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор (ч.1 ст. 510 ЦК України).

Відповідно до ч.1ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Як визначено ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно із ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (ст.553 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням, якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами. У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу за основним зобов'язанням.

Разом з тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань.

Такі правові висновки висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12-ц та від 20.06.2018 р. у справі № 758/6863/14-ц).

Під час розгляду справи було встановлено, що останній платіж боржник ОСОБА_2 здійснила 20.01.2015 р. Строк виконання основного зобов'язання сторонами встановлено до 25.12.2022 р., з позовом до боржника і поручителя банк звернувся 21 грудня 2015 року.

Разом з тим, з пояснень представника позивача та наданих документів вбачається, що у попередні періоди (до 20.01.2015 р.) платежі за тілом кредиту вносилися боржником відповідно до умов укладеного договору.

У зв'язку з порушенням боржником ОСОБА_2 графіка погашення платежів після 20.02.2015 року та виникнення заборгованості за кредитним договором, банк скористався своїм правом на підставі ч.2 ст. 1050 ЦК України та пред'явив до відповідачів вимогу про дострокове стягнення всієї суми заборгованості по тілу кредиту в розмірі 24 161,79 дол. США, яку боржник мала сплатити до кінця дії Кредитного договору (до 25.12.2022р.) та простроченої суми заборгованості, шляхом пред'явлення позову до суду про стягнення боргу станом на 19 жовтня 2015 року в загальному розмірі 27 913,99 доларів США.

Однак, доказів на підтвердження пред'явлення банком вимог до поручителя в межах шести місяців за кожним несплаченим боржником місячним платежем під час дії договору і до звернення до суду матеріали справи не містять і банком не надано. Разом з тим, банк надав розрахунок заборгованості за кредитним договором у межах строку дії поруки (а.с.106 зворот т.2), тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням до моменту звернення до суду (з 20.07.2015 р. по 21.12.2015р.), яка станом на 19.10.2015 року становить 1289,40 дол. США, з яких 813,14 дол. США заборгованість за відсотками та 476,26 дол. США заборгованість за тілом кредиту.

Таким чином, колегія суддів, дослідивши розрахунки заборгованості (а.с.5 т.1, а.с.106 зворот т.2), додатки до кредитного договору, дійшла висновку про припинення договору поруки ОСОБА_3 в частині щомісячних зобов'язань боржника по кредитному договору щодо повернення грошових коштів за період з 20.02.2015 р. по 20.07.2015 р.

Разом з тим, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з поручителя заборгованості за кредитним договором в частині щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів по договору за період з 20.07.2015 р. по 19.10.2015 р. та суми тіла кредиту, заявленої достроково в загальному розмірі 25 451,19 дол. США, оскільки банк в межах шестимісячного строку, після настання строку виконання зобов'язання по кожному платежу у вказаний період, пред'явив вимоги до поручителів про стягнення заборгованості та дострокового стягнення тіла кредиту шляхом пред'явлення 21.12.2015 р. позову до суду.

За таких обставин, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового - про часткове задоволення вимог та стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача заборгованості за кредитним договором №СМ- SME 010/043/2007 від 25 грудня 2007 року у розмірі 25 451,19 дол. США, яка складається із заборгованості по відсоткам в розмірі 813,14 дол. США та заборгованості за тілом кредиту в сумі 24 638,05 дол. США.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума понесених судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 10158,22 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ОТП Банк» задовольнити частково.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 05 грудня 2016 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_3 скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позов Акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1) на користь Акціонерного товариства «ОТП Банк» (, р/р №0012 в АТ «ОТП Банк», МФО 300528, місцезнаходження: вул. Жилянська, 43, м. Київ, 01033) заборгованість за кредитним договором №СМ- SME 010/043/2007 від 25 грудня 2007 року у розмірі 25 451,19 дол. США, яка складається із заборгованості по відсоткам в розмірі 813,14 дол. США та заборгованості за тілом кредиту в сумі 24 638,05 дол. США.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1) на користь Акціонерного товариства «ОТП Банк» (, р/р №0012 в АТ «ОТП Банк», МФО 300528, місцезнаходження: вул. Жилянська, 43, м. Київ, 01033) судовий збір в розмірі 10158,22 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складено 14 березня 2019 року.