РІШЕННЯ

Іменем України

27.02.2019 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова

в складі

головуючого-судді Ванівського Ю.М.,

при секретарі Школьніковій К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Львові справу за позовом ОСОБА_1 за участю заінтересованих осіб - Львівської міської ради, Франківського районного у місті Львові відділу реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції та Львівського комунального підприємства «Бондарівка» про встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про встановлення факту, що має юридичне значення в подальшому доповненою заявою про уточнення позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з ОСОБА_2 в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 до дня смерті ОСОБА_2 та просить поновити ОСОБА_1 строк для прийняття спадщини, яка належала ОСОБА_2. Позовні вимоги обґрунтовує показами свідків-мешканців будинку №7а на вул. Максимовича у м. Львові, актами обстеження ЛКП.

В судове засідання позивач не з'явився, однак подала до суду заяву у якій просить позов із врахуванням заяви про уточнення позовних вимог задовольнити.

Відповідач та заінтересовані особи у судове засідання не з'явилися, однак були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання.

З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позов підставний та підлягає задоволенню з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Судом встановлено, що згідно реєстраційного посвідчення серії КММ №027116 від 26.04.1999 року та реєстраційного посвідчення серії КММ №030050 від 02.08.1999 року ОСОБА_3 на праві приватної власності належали по 1/3 та 1/3 частці в квартирі за адресою: АДРЕСА_2. Згідно реєстраційного посвідчення серії КММ №027119 право власності на 1/3 частину вищезгаданої квартири належало ОСОБА_2, який був сином ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження від 16.09.1966р. серії І-ЯК №029635.

21 лютого 2017 року ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Сихівським районним у місці Львові відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області 16.08.2017р. серії І-СГ №477461.

Єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 залишився ОСОБА_2, однак прийняти спадщину він не встиг, так як 20 серпня 2017 року помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області 21.08.2017р. серії І-СГ №477683.

26 жовтня 2018 року позивачка отримала письмову відповідь від приватного нотаріуса ОСОБА_4 про те, що отримати спадщину після смерті ОСОБА_2 позивачка неправі у звязку із пропуском строків шести місячного терміну для прийняття спадщини з моменту смерті особи, а також те, що ОСОБА_1 не є рідною людиною покійного. Однак, з вказаними твердженнями погодитись не можна, оскільки ОСОБА_1 з 2005 року по 20.08.2017 року проживала однією сім`єю з ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу у квартирі за адресою: АДРЕСА_2. За час спільного життя вели спільне господарство, спільно утримували помешкання, несли витрати по сплаті комунальних послуг.

Вказані обставини підтверджується акт ЛКП «Боднарівка» від 20.06.2018р. №797, а також письмовими зверненнями від ОСОБА_5, 18.08.1960р.н., від ОСОБА_6, 30.03.1965р.н., від ОСОБА_7, 07.01.1950р.н. та від ОСОБА_8, 28.05.1961р.н.

Своєчасно позивачка не подала заяву про прийняття спадщини, оскільки спершу займалась похованням, згодом вирішувала питання з усіма боргами покійного і розшукувала оригінали документів.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст.ст. 10-11 та 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

У відповідності до вимог ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Конституцією України гарантовано кожному право на свободу світогляду і віросповідання, а ст. 30 ЦК України передбачено, що кожна фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також на правильний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до вимог ч.2 ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Зі змісту п.7 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами справ про встановлення неправильності запису в актах громадського стану» від 07.07.1995 року № 12 вбачається, що при розгляді справ про встановлення неправильності в актовому записі про народження суди мають враховувати, що він зокрема повинен містити відомості про національність і громадянство батьків, а якщо їх не було внесено - актовий запис має бути доповнено.

У відповідності до абз. 3 п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року суд може встановити факти, які і за іноземним законодавством тягнуть за собою правові наслідки для заявника і рішення суду необхідне заявникові для застосування у відносинах з громадянами інших держав.

Згідно ст. 11 Конституції України держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій, культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх кордонних народів і національних меншин України.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Проаналізувавши дані, що знаходяться в матеріалах справи та дослідивши докази у їх сукупності суд приходить до переконання, що обставини на які покликається заявники у заяві знайшли своє підтвердження у представлених суду доказах, а тому вимоги, викладені у заяві про уточнення позовних вимог підлягають до задоволення.

Позивач просить не відшкодовувати йому за рахунок відповідачів понесені ним, документально підтверджені, судові витрати.

Керуючись ст. ст. 4, 10, 30, 57, 60, 212-215, 218, 256-259 ЦПК України, суд,-

вирішив :

Позов задовольнити.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 однією сім`єю з ОСОБА_2 в квартирі за адресою: АДРЕСА_3 більше пяти років до дня смерті ОСОБА_2.

Визначити ОСОБА_1 додатковий строк для прийняття спадщини, яка належала ОСОБА_2 у шість місяців з дня набрання законної сили рішення по справі №465/387/18.

Апеляційна скарга на рішення Франківського районного суду м. Львова може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду через суд першої інстанції. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ванівський Ю.М.