Постанова

Іменем України

02 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 199/8090/15-ц

провадження № 61-34131св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Кривцової Г. В., Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач -ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

третя особа - ОСОБА_5 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 січня 2017 року у складі судді Богун О. О. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2017 року у складі колегії суддів: Демченко Е. Л., Куценко Т. Р., Максюти Ж. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який у подальшому було уточнено, до ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,третя особа - ОСОБА_5 , про усунення перешкод у користуванні житлом, відшкодування моральної та матеріальної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 вересня 2011 року за його матір`ю - ОСОБА_5 було визнано право власності на 1/2 частину від 18/30 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , що згідно технічного паспорту є квартира № 1 .

Вказував, що колишній чоловік його матері - відповідач ОСОБА_6 , також є власником 1/2 частини зазначеної квартири № 1 , та мешкає у ній зі своєю теперішньою дружиною - відповідачкою ОСОБА_3 , та донькою від першого шлюбу - ОСОБА_4

Квартира, що знаходиться в спільній власності, неподільна через малу житлову площу, а саме 16,1 кв.м.

Зазначав, що ОСОБА_6 та його родина перешкоджали його матері ОСОБА_7 у користуванні належною їй на праві власності частиною квартири, у зв`язку з чим вона вимушена була звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

11 вересня 2013 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у справі № 199/5043/13-ц за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні власністю та земельною ділянкою, визначення порядку користування та відшкодування моральної шкоди ухвалив рішення про усунення перешкод з боку ОСОБА_6 у користуванні власністю, стягнув компенсацію за заподіяну моральну шкоду та вселив ОСОБА_5 в належну їй 1/2 частину квартири, однак рішення суду виконати було неможливо через те, що відповідачі знову перешкоджали вселенню, викидали та псували речі його матері - ОСОБА_5

15 квітня 2014 року ОСОБА_5 зареєструвала його, як свого сина й члена сім`ї у спірне домоволодіння.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 березня 2015 року у справі № 199/11051/14 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про припинення дій, відшкодування моральної шкоди, було зобов`язано ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не чинити перешкод ОСОБА_5 у користуванні власністю та стягнуто з них компенсацію за заподіяну ними моральну шкоду ОСОБА_5 , проте рішення також довгий час не можливо було виконати через неприязні стосунки.

Отримавши рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 березня 2015 року, він та його мати - ОСОБА_5 запропонували відповідачам компенсувати також і спричинену майнову шкоду, однак вони відмовилися.

Через самоправні дії відповідачів, ОСОБА_5 було заподіяно значну майнову шкоду. За фактом самоправства було відкрито кримінальне провадження.

Посилаючись на статтю 405 ЦК України й на те, що протягом усього часу відповідачі здійснюють протиправні дії, завдають збитки, моральні страждання, приниження, перешкоджають ОСОБА_5 здійснити остаточну реєстрацію його та його родини у домоволодінні, просив: усунути йому перешкоди в користуванні житлом по АДРЕСА_1 шляхом вселення його до квартири № 1, 1 / 2 частина якої належить його матері ОСОБА_5 ; зобов`язати відповідачів не чинити перешкоди у користуванні житлом, двором та надвірними спорудами; стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача майнову шкоду у розмірі 5,830,00 грн та моральну шкоду у розмірі 15,000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 січня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не проживає спільно з ОСОБА_5 , яка є власником 1/2 частини квартири від 18/30 частини спірного домоволодіння, не є членом її родини, вони не пов`язані спільним побутом, не мають взаємних прав та обов`язків. Крім того, позивач не є співвласником спірного домоволодіння. Позивачем не надано доказів того, що відповідачі чинять йому перешкоди у користуванні домоволодінням, а також того, що в домоволодінні знаходяться речі саме позивача.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 січня 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновком районного суду, зазначивши, що позивач не є власником частини спірного домоволодіння, крім того, не є членом родини власника, не пов`язаний з власниками спільним побутом, не має спільних прав та обов`язків. Зазначив, що суд першої інстанції на підставі всебічного, повного й об`єктивного розгляду обставин справи проаналізував і оцінив докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, і ця оцінка спрямована на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін, та дав їм належну правову оцінку.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2017 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська.

У вересні 2017 року справа надійшла до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

У пункті 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року справу передано з Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ до Верховного Суду.

У червні 2019 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду справу № 199/8090/15-ц передано судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 02 вересня 2019 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що за його матір`ю - ОСОБА_5 було визнано право власності на 1/2 частину від 18/30 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , що згідно технічного паспорту є квартира № 1 , в яку 15 квітня 2014 року його було зареєстровано на законних підставах як члена сім`ї співвласника і ця реєстрація не була скасована.

Зазначає, що суди, відмовляючи йому у задоволенні позову, виходили з того, що він не є членом родини власника, не пов`язаний з власниками спільним побутом, не має спільних прав та обов`язків, однак такі обставини не відповідають дійсності та встановлюються у випадку звернення з позовом про визнання права власності. Крім того, обставини, які встановлювали та на які опиралися суди, є безпідставними, оскільки предметом спору є саме усунення йому перешкод для вселення, проживання у спірному домоволодінні та користування ним, як члену сім`ї співвласника.

Вважає, що підставами позову є його порушене право, передбачене статтею 405 ЦК України.

Доводи третьої особи, яка подала пояснення

У червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшло пояснення третьої особи - ОСОБА_5 , в яких викладені аргументи і міркування на підтримку касаційної скарги.

Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

У вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від ОСОБА_6 надійшло заперечення на касаційну скаргу, у якому, посилаючись на те, що позивач не є власником частини спірного домоволодіння, не є членом родини власника, не пов`язаний з власниками спільним побутом, не має спільних прав та обов`язків, просить касаційну скаргу відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін. Також посилається на те, що лише власник на підставі статті 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 вересня 2011 року за ОСОБА_5 було визнано право власності на 1/2 частину від 18/30 частин домоволодіння АДРЕСА_1 (а. с. 7, т. 1).

Інша 1/2 частина від 18/30 частин домоволодіння АДРЕСА_1 належить відповідачу ОСОБА_6

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 вересня 2013 року ОСОБА_5 була вселена у належну їй 1/2 частину від 18/30 частин домоволодіння АДРЕСА_1 та зобов`язано ОСОБА_6 не чинити їй перешкоди у користуванні власністю та надвірними спорудами, розташованими на території домоволодіння відповідно до її частки у праві власності (а. с. 5-6, т. 1).

На підставі акту державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровська від 11 квітня 2014 року ОСОБА_5 була вселена у належну їй 1/2 частину від 18/30 частин домоволодіння АДРЕСА_1 (а. с. 9, т. 1).

15 квітня 2014 року в спірне домоволодіння був зареєстрований син ОСОБА_5 - позивач у справі ОСОБА_1 , що підтверджується копією його паспорту (а. с. 21, т. 1).

Актом квартального комітету від 24 квітня 2014 року було встановлено, що відповідачі чинять перешкоди співвласнику ОСОБА_5 у користуванні її частиною вказаного домоволодіння.

Актом державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровська від 21 травня 2014 року встановлено, що ОСОБА_6 у повному обсязі виконано рішення суду та вселено ОСОБА_5 у домоволодіння АДРЕСА_1 (а. с. 9-11, т.1).

Оскільки відповідачі знову почали чинити перешкоди ОСОБА_5 у користуванні її власністю - 1/2 частиною від 18/30 домоволодіння АДРЕСА_1 , вона звернулася до суду.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 березня 2015 року зобов`язано ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_5 перешкод в користуванні її власністю - 1/2 частиною від 18/30 частин домоволодіння АДРЕСА_1 та надвірними спорудами, розташованими на території домоволодіння відповідно до її частки у праві власності (а. с. 13, т. 1).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України (у редакції, чинній на час ухвалення рішень судами попередніх інстанцій), кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень статті 57 ЦПК України (у редакції, чинній на час ухвалення судових рішень судами попередніх інстанцій), доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України (у редакції, чинній на час ухвалення судових рішень судами попередніх інстанцій), сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Аналогічні положення містить стаття 81 ЦПК України в діючій редакції.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Приписами статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Відповідно до частини першої статті 405 ЦК України, статті 156 ЖК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Аналіз приведених норм закону дає підстави для висновку про те, що право користування жилим приміщенням, що належить громадянинові на праві власності, нарівні з власником виникає у членів сім`ї власника житла, які проживають разом з ним.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 у домоволодінні АДРЕСА_1 не проживає, оскільки разом із дружиною та двома малолітніми дітьми проживає окремо у найманій квартирі (а. с. 14, том 1).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суди попередніх інстанцій правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку, встановивши, що ОСОБА_1 не є співвласником спірного житлового приміщення, не є членом сім`ї власників, фактично не проживає у спірному домоволодінні, не пов`язаний з власниками спільним побутом, не має з ними спільних прав та обов`язків.

Крім того, позивач не надав доказів того, що відповідачі чинять саме йому перешкоди у користуванні домоволодінням, а також того, що в домоволодінні знаходяться речі саме позивача.

По суті, і це випливає зі змісту позовної заяви, ОСОБА_1 захищає інтереси своєї матері, ОСОБА_5 , яка позовних вимог не заявляла і не уповноважувала сина на представленні її інтересів.

Доводи касаційної скарги про те, що його право на користування спірним домоволодінням, як членом сім`ї власника житла, передбаченого статтею 405 ЦК України, порушене, є безпідставним, оскільки для застосування вказаної норми права необхідно довести факт спільного проживання з власником (співвласником) такого житла (квартири), що позивачем не доведено.

Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді апеляційної інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам, вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 418 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова

Р. А. Лідовець