Ухвала

Іменем України

10 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 753/7685/16-ц

провадження № 61-17809ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Ігнатенка В. М., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 19 липня 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 12 вересня 2019 року у справі за вимогою головного державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Білан Юлії Станіславівни про направлення виконавчих листів до відділу для подальшого проведення виконавчих дій, стягувач - ОСОБА_1 , боржники: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року головний державний виконавець Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі - Дарницький РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві) Білан Ю. С. звернулася до суду з вимогою про направлення виконавчих листів до відділу для подальшого проведення виконавчих дій, посилаючись на положення частини шостої статті 67 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 19 липня 2019 року у задоволенні вимоги головного державного виконавця Дарницького РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що звертаючись з вимогою про направлення виконавчих листів для подальшого проведення виконавчих дій державний виконавець переклав на суд свої обов`язки, оскільки виконавчі листи видані і провадження по їх виконанню закінчено. Повторне видання виконавчих листів можливе тільки на підставі та на умовах, передбачених пунктом 17.4 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 вересня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 19 липня 2019 року повернуто заявникові.

Суд апеляційної інстанції, повертаючи апеляційну скаргу, виходив з того, що у переліку ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду, визначеному частиною першою статті 353 ЦПК України, відсутня ухвала про відмову у задоволенні вимоги державного виконавця про направлення виконавчих листів для подальшого проведення виконавчих дій.

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 19 липня 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 12 вересня 2019 року, обґрунтовуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, та постановити нову ухвалу про задоволення вимоги державного виконавця.

Заявник посилається на те, що судове рішення було виконане у примусовому порядку відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», але неодноразово через постійні самовільні перешкоди відповідачів - боржників поновлювався стан, який свідчив про невиконання судового рішення, створення перешкод щодо доступу до приміщень будинку, який є його власністю. У зв`язку з викладеним ОСОБА_1 знову звернувся до виконавчої служби щодо повторного виконання судового рішення. Вважає, що через невиконання судом обов`язку по поверненню виконавчих листів для повторного виконання він фактично позбавлений права на судовий захист та права власності. Зазначає, що ухвали судів були постановлені з порушенням норм, передбачених статтею 260 ЦПК України, є незаконними та необґрунтованими у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов наступного висновку.

Перелік ухвал, на які можуть бути подані скарги окремо від рішення суду, визначений частиною першою статті 353 ЦПК України.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК Україниучасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6-8, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 вересня 2019 року повернуто апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 19 липня 2019 року, а отже, ухвала суду першої інстанції в апеляційному порядку по суті не переглядалась, щовиключає можливість її перегляду в касаційному порядку.

У відповідності до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК Українисуддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки касаційна скарга в частині оскарження ухвали Дарницького районного суду міста Києва від 19 липня 2019 року подана на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у даній справі в цій частині слід відмовити на підставі пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України.

Водночас у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 12 вересня 2019 року необхідно відмовити з таких підстав.

Пунктом 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України передбачено, що апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції також, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Встановивши, що ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимоги державного виконавця про направлення виконавчих листів для подальшого проведення виконавчих дій відсутня у переліку, визначеному частиною першою статті 353 ЦПК України, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для повернення апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Разом з тим, суд апеляційної інстанції виходив з того, що розгляд вимог виконавця про направлення виконавчих листів для подальшого проведення виконавчих дій в судовому порядку не передбачено ні розділом VI ЦПК України, ні Законом України «Про виконавче провадження».

Судовому розгляду підлягають лише заяви чи подання виконавця під час виконання ним судового рішення, адже вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України (частина четверта статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

За змістом частини другої статті 41 цього Закону у разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов'язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання.

Тобто, після надходження до суду постанови виконавця про відновлення виконавчого провадження, такий суд зобов`язаний у місячний строкз дня надходження постанови пред`явити виконавчий документ до виконання, проте лише у випадку якщо виконавчий документ було повернуто виконавцем до цього суду після закінчення ним попереднього виконавчого провадження (частина третя статті 39 Закону України «Про виконавче провадження»).

В іншому випадку питання повторної видачі виконавчого документа підлягає вирішенню в порядку, встановленому пунктом 17.4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, за заявою (поданням) виконавця або стягувача, і саме за результатом вирішення цього питання постановлена ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

За правилами частини другої статті 389 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У відповідності до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК Українисуд у порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

За змістом пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження в частині оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 12 вересня 2019 року слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають, а є лише незгодою заявника з його змістом.

Керуючись пунктами 1, 5 частини другої, пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 19 липня 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 12 вересня 2019 року у справі за вимогою головного державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Білан Юлії Станіславівни про направлення виконавчих листів до відділу для подальшого проведення виконавчих дій, стягувач - ОСОБА_1 , боржники: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В. О. Кузнєцов

В. С. Жданова

В. М. Ігнатенко