Справа № 500/2855/19
Провадження № 2-о/500/76/19
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2019 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
в складі: головуючого судді Грубіян Л.І.,
при секретарі Івановій Л.П..,
за участю представника заінтересованої особи ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ізмаїл цивільну справу за заявою ОСОБА_2 , зацікавлена особа Ізмаїльський районний відділ Головного Управління Державної міграційної служби України в Одеській області про встановлення факту постійного проживання на території України,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Свердловськ Луганської області, зареєстрований був у селищі Ленінському м. Свердловськ Луганської області, оригінал свідоцтва про народження був втрачений. Заявник навчався в Свердловській середній загальноосвітній трудовій політехнічній школі №4 Ворошиловградської області (нині Луганська область) період з 1977 по 1984 роки. В період з 1984 по 1987 роки продовжив навчання в СПТУ - 43 м. Свердловська Ворошиловградської області, отримавши професію електрозварювальника ручного зварювання, по закінченню отримав диплом серії НОМЕР_1 . З 1988 року по 1990 рік проходив військову службу, що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_2 та обліково- послужною карткою. Після повернення з військової служби переїхав до м. Ізмаїл Одеської області та працевлаштувався на посаду електрогазозварювальника до електроцеху Ізмаїльського консервного заводу обласного виробничого об`єднання по переборці плодоовочевої продукції «Агроплодоовощпром», та працював з 22.08.1990 по 25.09.1990 р.р., що підтверджується архівною довідкою виданою Архівним відділом Ізмаїльської міської ради від 15.01.2018 року №К-22.
09.11.1991 року уклав шлюб із ОСОБА_3 , про що зроблено запис №766 відділом ЗАГС Ізмаїльського виконкому. З 28.05.1992 року по 21.03.1995 року працював робочим м`ясо-фруктового цеху Ізмаїльського консервного заводу обласного виробничого об`єднання по переборці плодоовочевої продукції «Агроплодоовощпром». У 1994 році народилася донька, а в 1995 році вони з дружиною розлучилися. 1996 році був засуджений Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області до позбавлення волі строком на 8 років.
28.10.2004 року Апеляційним судом Одеської області за ст. 185, п.13 ч.2 ст.115 КК України був засуджений до 15 років позбавлення волі та відбував покарання з 25.06.2004 року по 28.11.2017 року в державній установі «Бердичівський виправний центр №108».
З 12.05.2014 року по 14.01.2015 року навчався у Державному професійно-технічному навчальному закладі «Житомирський навчальний центр№4» та здобув професію верстатник деревообробних верстатів. Свого часу їм було втрачено паспорт радянського зразка. Втрата старого паспорта буквально унеможливила отримання ним паспорта громадянина України. 30.01.2018 року за №671 Ізмаїльським РВ ГУ ДМС України в Одеській області йому була видана довідка на його заяву що до видачі паспорта, відповідно якої встановлено його особу, але не встановлено належності до громадянства будь якої держави.
Заявник у судовому засіданні заяву підтримав у повному обсязі, просив її задовольнити.

Представник зацікавленої особи - за довіреністю заступник начальника Ізмаїльського районного відділу головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області у судове засідання з`явився, та не заперечував проти задоволення заяви.

Заслухавши заявника, представника зацікавленої особи, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, з наступних підстав.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , народився селищі Ленінському м. Свердловськ Луганської області. (а.с.4)
Згідно свідоцтва про восьмирічну освіту серії НОМЕР_4 навчався у Свердловській середній загальноосвітній трудовій політехнічній школі №4 Ворошиловградської області період з 1977 по 1984 роки. (а.с.5)
Відповідно до диплома серії НОМЕР_1 в період 1984 по 1987 роки продовжив навчання в СПТУ - 43 м. Свердловська Ворошиловградської області. (а.с.6)

Згідно військового білета заявник ОСОБА_2 проходив військову службу на території України з 07.07.1988 року по 22.05.1990 року, в/ч НОМЕР_5 (а.с.8-9)

Згідно довідки про звільнення ОСОБА_2 звільнився з місць позбавлення волі 28.11.1017 року,.(а.с.15)
З довідки № 5119-09 вих.671 від 30.01.2018 року виданої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю Луганської області, м. Свердловськ, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 вбачається, що заявник справді звертався до Ізмаїльського РВ ГУ ДМС України в Одеській області із заявою щодо видачі паспорта. (а.с.18)
Відповідно до копії Ф-1 наданої ДМС України в Одеській області ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є уродженцем селищі Ленінському м. Свердловськ Луганської області та був зареєстрованим 17.07.1990 року за адресою: АДРЕСА_1 , та був знятим з реєстрації за рішенням суду від 07.04.2011 року. (а.с.27).
Судом встановлено, що заявник не має можливості отримати паспорт громадянина України, оскільки не може підтвердити належність до громадянства України, так як не має документів підтверджуючих його реєстрацію на території України станом на 24.08.1991 року.
Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі ЗУ «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.
Відповідно до ч.1ст.3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року.
Відповідно п. 7 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991 рік.
У пункті 44 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.
Суд зазначає, що у відповідності до п. 3 ч.2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.
Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; Проживання на території України на законних підставах проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.
Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів,що мають юридичне значення» № 5від 31.03.1995року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Таким чином, враховуючи те, що без встановлення факту постійного проживання на території України ОСОБА_2 не може отримати паспорт громадянина України, суд приходить до висновку, що є підстави для задоволення його заяви та встановлення факту постійного проживання на території України заявника станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року.
Керуючись ст.ст. 12,81,293, 294, 315, 317 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_2 - задовольнити.
Встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на території України станом на 24 серпня 1991 року.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Л.І.Грубіян