У Х В А Л А

01 березня 2019 року

м. Київ

справа № 308/12030/17

провадження № 61-3980ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Журавель В. І. розглянув касаційну скаргу Закарпатського обласного клінічного онкологічного диспансеру на постанову Закарпатського апеляційного суду від 01 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Закарпатського обласного клінічного онкологічного диспансеру про скасування наказів,

встановив:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом.

Зазначав, що він працює на посаді лікаря абдомінального відділення у Закарпатському обласному клінічному онкологічному диспансері (далі - ЗОКОД).

Наказом головного лікаря ЗОКОД від 17 жовтня 2017 року № 279/к оголошено догану ОСОБА_1 та трьом іншим особам за халатне відношення до функціональних обов'язків та відсутність знань директивних документів.

Наказом головного лікаря ЗОКОД від 24 листопада 2017 року № 317/к оголошено догану ОСОБА_1 за порушення вимог наказу МОЗ України від 14 лютого 2012 № 110 «Про затвердження норм первинної облікової документації та Інструкції щодо їх заповнення, що використовується в закладах здоров'я незалежно від форм власності та підпорядкування».

Вважаючи дисциплінарні стягнення незаконними, просив скасувати вищевказані накази.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 24 квітня 2018 у задоволенні позові відмовлено.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 01 лютого 2019 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову.

Визнано незаконним та скасовано наказ головного лікаря Закарпатського обласного клінічного онкологічного диспансеру від 17 жовтня 2017 року № 279/к «Про догану» в частині оголошення догани ОСОБА_1.

Визнано незаконним та скасовано наказ головного лікаря Закарпатського обласного клінічного онкологічного диспансеру від 21 листопада 2017 року № 317/к «Про оголошення догани ОСОБА_1».

Вирішено питання судових витрат.

У лютому 2019 року ЗОКОД подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Закарпатського апеляційного суду від 01 лютого 2019 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом спору у цій справі є скасування наказів, якими працівнику оголошено догану.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Також ця справа не є справою з ціною позову, яка перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

При цьому Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев'ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

ухвалив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Закарпатського обласного клінічного онкологічного диспансеру на постанову Закарпатського апеляційного суду від 01 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Закарпатського обласного клінічного онкологічного диспансеру про скасування наказів відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Журавель