Справа № 214/7730/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

01 жовтня 2019 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Чернової Н.В.,

при секретарі судового засідання Звада Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду у м. Кривому Розі в порідку загального позовного провадження цивільну справу №214/7730/18 за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Державної акціонерної компанії «Хліб України» (вул. Саксаганського, буд.1, м. Київ) про стягнення заробітної плати, компенсації втрати частки заробітної плати у зв`язку з порушенням терміну її виплати та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , звернувся до суду із зазначеним позовом до ДАК «Хліб України» в якому просить суд стягнути з ДАК «Хліб України» на свою користь заборгованість із заробітної плати, компенсацію втрати частки заробітної плати у зв`язку з порушенням терміну її виплати у розмірі та відшкодування моральної шкоди на загальну суму 195420,99 грн.

В обґрунтування позовної заяви ОСОБА_1 вказав, що з 01.11.2010 року, згідно з наказом ДАК «Хліб України» №515-к, він працював на посаді директора ДП ДАК «Хліб України» - Криворізький КХП №1». При цьому, наказом №35-к від 28.03.2013 року він був звільнений з вказаної посади, відповідно до ст.38 КЗпП України. Позивач стверджує, що на день звільнення та по теперішній час йому не була виплачена заборгованість з заробітної плати у розмірі 30164,00 грн., а саме: за 2010 рік - 1989,00 грн., за 2011 рік - 11557,00 грн., за 2012 рік - 13177,00 грн., за 2013 рік - 3441,00 грн. Також, позивачем надано розрахунок середнього заробітку за період з 01.04.2013 року по 01.01.2019 року, відповідно до якого він складає 150256,99 грн. Окрім того, позивач вказує, що у зв`язку з невиплатою відповідачем йому заробітної плати, йому завдано моральної шкоди, яку він оцінює у 15000,00 грн. Отже, на думку позивача, ДАК «Хліб України» були порушені його права, у зв`язку з чим він змушений звернутися до суду з вказаною позовною заявою.

Не погоджуючись з пред`явленими вимогами, 20.03.2019 року представником відповідача ОСОБА_2 подано відзив на позовну заву, в якому він просить відмовити у її задоволенні. У відзиві зазначає, що відповідно до п.19, пп.5 п.20, п.84, п.91 Статуту ДАК «Хліб України» (далі - Компанія), Компанія має право в установленому законодавством порядку, зокрема, бути засновником дочірніх підприємств, наділяючи їх основними засобами та обіговими коштами. Компанія не відповідає за майновими зобов`язаннями акціонерів та дочірніх підприємств. Дочірні підприємства діють на підставі статутів, що затверджуються Компанією. Керівництво їх діяльністю здійснюють особи, які призначаються головою правління Компанії. Правління Компанії визначає умови оплати праці керівників їх дочірніх підприємств, філій та представництв, а також приймає рішення про притягнення таких осіб до відповідальності. Так, з 01.11.2010 року ОСОБА_1 працював на підставі трудового договору на посаді директора ДП ДАК «Хліб України» «Криворізький КХП №1». Наказом голови правління ДАК «Хліб України» №35-к від 28.03.2013 року ОСОБА_1 звільнено з займаної посади за власним бажанням, на підставі ст.38 КЗпП України. Своєчасного розрахунку при звільненні позивач не отримав та мав заборгованість з виплати заробітної плати у розмірі 30164,00 грн. Також, представник відповідача посилається на положення п.п.1.1, 3.1 Статуту ДП ДАК «Хліб України» «Криворізький КХП №1» (далі - Підприємство), затвердженим рішенням Спостережної ради компанії від 14.11.2003 року, відповідно до яких засновником (власником) Підприємства є ДАК «Хліб України». Підприємство набуває статусу юридичної особи з дня його державної реєстрації. 11.08.1999 року проведено первинну реєстрацію Підприємства, керівником з 01.11.2010 року призначено ОСОБА_1 . При цьому, пунктами 3.2 та 3.3 Статуту Підприємства передбачено, що підприємство має самостійний баланс, рахунки у національній та іноземній валюті в установах банку, а також, круглу печатку зі своїм найменуванням та зображенням фірмового знака, штампи, знак для товарів та послуг, бланки та інші реквізити. Підприємство діє на принципах господарської самостійності та самоокупності. Підприємство є окремою юридичною особою. Згідно з пунктом 3.6 Статуту, підприємство не відповідає по зобов`язаннях Компанії. Компанія не відповідає по зобов`язаннях Підприємства. Отже, на думку представника відповідача, ДАК «Хліб України» не може відповідати за майновими зобов`язаннями ДП ДАК «Хліб України» «Криворізький КХП №1». Також, представник відповідача звертає увагу, що позовна заява не містить жодних відомостей про посадовий оклад або нараховану заробітну плату позивачу у певному розмірі, через що останнім надано до позовної заяви довідку №12 від 02.04.2013 року про розмір заборгованості з заробітної плати, але вказана довідка підписана позивачем, як директором Підприємства, який на момент її підписання вже не мав повноважень директора, на підставі наказу про його звільнення від 28.03.2013 року. Окрім того, як стверджує представник, згідно з штатними розписами ДАК «Хліб України» за період роботи позивача на посаді директора дочірнього підприємства, його посада не входила до штату працівників Компанії. За таких обстави, покладення обов`язку на ДАК «Хліб України» по проведення своєчасного розрахунку при звільненні позивача є безпідставним, тому ДАК «Хліб України» є неналежним відповідачем по справі, оскільки ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з його дочірнім підприємством «Криворізький КХП №1». Окремо, представник відповідача вказує на те, що ОСОБА_1 отримував заробітну плату на ДП ДАК «Хліб України» «Криворізький КХП №1», з якої відраховувались відповідні податки до бюджету, податки, що є обов`язковими при виплаті заробітної плати працівникам, виплачувались дочірнім підприємством на індивідуальний податковий номер ОСОБА_1 Також, ДАК «Хліб України» не виплачував заробітну плату позивачу, більше того, її розмір в будь-яких документах не обумовлювався. На підставі викладеного, представник відповідача вважає, що заборгованість із виплати заробітної плати підлягає стягненню з ДП ДАК «Хліб України» «Криворізький КХП №1». Окрім того, представник стверджує, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки на підставі рішення Господарського суду м. Києва від 26.11.2010 року порушено провадження у справі про банкрутство ДАК «Хліб України», а майнові спори за вимогами до боржника, в тому числі про стягнення заробітної плати є виключно компетенцію господарського суду, який розглядає справу про банкрутство.

Також, 11.06.2019 року, позивачем було надано до суду заперечення на відзив відповідача на позов, в якому від зазначає, що у своєму відзиві ДАК «Хліб України» посилається на наявність трудового договору, але не надає його копії. При цьому, матеріали, які було надано відповідачем до відзиву не містять жодних відомостей про посадовий оклад або нараховану заробітну плату позивачу, через що ним додано до позову розрахунок заборгованості по заробітній платі, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати на момент, коли вона повинна була виплачуватись. Окрім того, позивач вважає, що відповідачем порушено його право на отримання заробітної плати, тому вона має бути йому сплачена в мінімальному розмірі, гарантованому державною кожному, оскільки законодавство про працю не дозволяє безоплатне використання праці працівників. Також, позивач вважає доводи ДАК «Хліб України» з приводу неналежного відповідача у справі такими, що не заслуговують на увагу, оскільки згідно з статутом ДП ДАК «Хліб України» «Криворізький КХП №1», його засновником є ДАК «Хліб України»; за дорученням правління Компанії підприємство вносить пропозиції про призначенню директорів дочірніх підприємств Компанії в області; голова правління Компанії ДАК «Хліб України» визначає умови оплати праці керівника підприємства; правління Компанії призначає на посаду та звільняє з посади керівників дочірніх підприємств та здійснює контроль за їх діяльністю, а також, у межах своєї компетенції укладає трудові контракти з керівниками господарських товариств, у статутному капіталі яких частка компанії становить 100%, та визначає умови оплати праці керівників їх дочірніх підприємств, філії та представництв. При цьому, позивач зазначає, що посада директора підприємства є керівною посадою, отже, директор є керівником підприємства. Окрім того, позивач не погоджується з твердженнями представника відповідача з приводу того, що ця справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки положення Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», що регулюють вказані відносини набрали чинності 19.01.2013 року, тобто після ухвалення господарським судом рішення про початок процедури банкрутства.

Ухвалою суду від 02.01.2019 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху та надано строк на усунення виявлених судом недоліків.

05.02.2019 року, на виконання вказаної вище ухвали суду, позивачем виправлено виявлені недоліки, у зв`язку з чим, ухвалою від 08.02.2019 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 12.06.2019 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

Інших процесуальних дій судом не вчинялось.

Сторони в судове засідання не з`явились, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності в порядку письмово провадження. Позивач позовну заяву підтримав в повному обсязі, просив її задовольнити. Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Дослідивши письмові матеріали справи, з урахуванням позицій сторін, суд встановив наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини та прийшов до таких висновків.

З матеріалів видно, що Господарським судом м. Києва провадження у справі про банкрутство ДП ДАК «Хліб України» «Криворізький КХП №1» порушено 14.03.2003 року.

У зв`язку з набранням чинності Законом України від 22.12.2011 року №4212-VI «Про внесення змін до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» зазначений Закон викладено в новій редакції. Закон набрав чинності 19.01.2013 року (за винятком окремих його положень).

Згідно з п.7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», статтю 12 ГПК України доповнено пунктом 7, відповідно до якого до підвідомчості господарських судів віднесено справи у спорах, зокрема про стягнення заробітної плати з боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство (як і поновлення на роботі посадових і службових осіб боржника).

Відповідно до Закону України від 02.10.2012 року № 405-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання господарських зобов`язань», розділ X «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» доповнено пунктом 1-1, яким визначено, що положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом.

Таким чином, вирішуючи питання про визначення юрисдикції (предметної підсудності) справи за позовом про стягнення заробітної плати з роботодавця, необхідно враховувати положення пункту 1-1 розділу X «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», вимоги статті 19 ЦПК, статті 20 ГПК та брати до уваги дату порушення господарським судом провадження у справі про банкрутство боржника.

В даному випадку справи про банкрутство ДП ДАК «Хліб України» «Криворізький КХП №1» порушені до 19.01.2013 року, тобто до набрання чинності нової редакції Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» і внесення змін до статті 12 ГПК України, тому не впливають на визначення юрисдикції справ про стягнення з боржника зарплати і їх слід розглядати в порядку цивільного судочинства.

Так, ОСОБА_1 перебував в трудових відносинах з ДАК «Хліб України» з 01.11.2010 року по 28.03.2013 року.

ОСОБА_1 призначено директором ДП ДАК «Хліб України» «Криворізький КХП №1», відповідно до наказу №515-к від 01.11.2010 року.

Наказом №35-к від 28.03.2013 року ОСОБА_1 звільнений з посади за власним бажанням, ст.38 КЗпП України.

Вказані обставини встановлено на підставі відповідних записів в трудовій книжці серії НОМЕР_1 , що заведена 01.11.1995 року на ім`я ОСОБА_1 (а.с.6-10).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилався на те, щона день звільнення та по теперішній час йому не була виплачена заборгованість з заробітної плати у розмірі 30164,00 грн. та надав розрахунок, відповідно до якого середній заробіток за період з 01.04.2013 року по 01.01.2019 року складає 150256,99 грн. Перевіряючи обґрунтованість таких тверджень позивача, в контексті дослідження обсягу наявних доказів в їх сукупності, суд виходить з такого.

Як слідує зі ст.55 Конституції України та ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у тому числі трудових. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України та КЗпП України.

Відповідно до ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності.

Як видно з довідки №12 від 02.04.2013 року, на день звільнення ОСОБА_1 не виплачено заборгованість по заробітній платі у розмірі 30164,00 грн., а саме: за 2010 рік - 1989,00 грн., за 2011 рік - 11557,00 грн., за 2012 рік - 13177,00 грн., за 2013 рік - 3441,00 грн. Вказана довідка підписана директором «Криворізький КХП №1» ОСОБА_1 (а.с.12).

При цьому, як встановлено судом та підтверджується долученою до матеріалів справи копією трудової книжки ОСОБА_1 , останній був звільнений з посади директора вказаного підприємства 28.03.2013 року, тобто вказана довідка підписана ним 02.04.2013 року без відповідних повноважень, у зв`язку з чим, суд, зважаючи на вимоги ст.77 ЦПК України, визнає зазначений письмовий доказ недопустимим та не приймає його до уваги.

Разом з цим, у відзиві на позовну заяву, наданому до суду представником відповідача ДАК «Хліб України», останній погодився з тією обставиною, що ОСОБА_1 своєчасного розрахунку по заробітній платі при звільненні не отримав, розмір заборгованості по виплаті заробітної плати, зазначений позивачем, також, не оспорював. Отже, з урахуванням положень ч.1 ст.82 ЦПК України, суд вважає, що вказані обставини не підлягають доказуванню, оскільки визнаються учасниками справи.

Вирішуючи питання про наявність у позивача права на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд виходить з такого.

Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Частиною першою статті 117 КЗпП України встановлено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в статті 117 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору.

Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності.

У разі непроведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.

При цьому, середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 з наступними змінами та доповненнями (далі - Порядок №100 від 08.02.1995 року).

З урахуванням цих норм, зокрема абз.2 п.2 Порядку №100 від 08.02.1995 року, середньомісячна заробітна плата за час затримки розрахунку обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку. В інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Відповідно до п.5 розділу IV Порядку №100 від 08.02.1995 року, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку № 100). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 Порядку № 100).

Як роз`яснено в п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №3 «Про практику застосування судами про оплату праці», при визначенні сум, що підлягають стягненню по оплаті праці, у тому числі середньому заробітку, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів.

З наведеного позивачем розрахунку слідує, що кількість днів затримки розрахунку з 01.04.2013 року по 01.01.2019 року, складає 1441 робочих днів, в лютому та березні 2013 року позивач відпрацював 22 дні, загальний розмір отриманої заробітної плати за цей період складає 2294,00 грн., відтак розмір середнього заробітку становить 150256,99 грн. (із розрахунку 2294,00 грн./22 відпрацьованих днів*1441 днів).

Натомість, судом встановлено, що в лютому та березні 2013 року позивач відпрацював 40 днів, що підтверджується табелями обліку робочого часу, при цьому, загальний розмір отриманої ОСОБА_1 заробітної плати за цей період жодними письмовими доказами не підтверджується, відтак розмір середньоденного заробітку у цьому випадку вирахувати неможливо.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що наведений позивачем розрахунок в частині визначення розміру середньоденної заробітної плати є помилковим, оскільки він суперечить Порядку № 100 від 08.02.1995 року та проведений з урахуванням не вірної кількості відпрацьованих ОСОБА_1 днів у лютому та березні 2013 року та без належного підтвердження загального розміру отриманої ним заробітної плати за цей період, отже вказаний розрахунок потребує уточнення.

Разом з цим, як видно зі Статуту ДАК «Хліб України», затвердженого наказом Міністерства аграрної політики України 03.12.2010 року №798, Компанія утворена відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.1996 року №1000 та є правонаступником Головного управління по хлібопродуктах та Головного управління комбікормової промисловості Мінсільгосппроду (а.с.50 оборот).

Пунктом 1.5 Статуту встановлено, що Компанія утворена з метою задоволення потреб населення, підприємств, установ і організацій різних форм власності у продовольчому і фуражному зерні, продуктах його переробки, не зерновій сировини, елітному і сортовому насінні, надання послуг із зберігання, переробки та реалізації сільськогосподарської продукції і отримання прибутку шляхом провадження підприємницької діяльності.

Відповідно до п.п.14 Статуту, Компанія є юридичною особою з дня її державної реєстрації.

Пунктом 19 Статуту встановлено, що Компанія не відповідає за майновими зобов`язаннями акціонерів та дочірніх підприємств.

Згідно з п.п.5 п.21 Статуту, Компанія має право в установленому законодавством порядку утворювати філії, представництва, інші відокремлені підрозділи, бути засновником дочірніх підприємств, суб`єктів господарювання як на території України, так і за її межами, наділяючи їх основними засобами та обіговими коштами.

Дочірні підприємства діють на підставі статутів, що затверджуються компанією. Керівництво їх діяльністю здійснюють особи, які призначаються головою правління Компанії (п.п.5 п.20, п.п.8 п.91 Статуту).

Правління Компанії визначає умови оплати праці керівників їх дочірніх підприємств, філій та представництв, а також приймає рішення про притягнення таких осіб до відповідальності (п.п.6 п.84 Статуту).

Так, судом встановлено, що на підставі наказу голови правління ДАК «Хліб України» №515-к від 01.11.2010 року ОСОБА_1 призначено на посаду директора дочірнього підприємства ДАК «Хліб України» «Криворізький комбінат хлібопродуктів №1» з подальшим укладенням контракту. При цьому, 28.03.2013 року наказом голови правління №35-к ОСОБА_1 звільнено з займаної посади за власним бажанням, ст.38 КЗпП України (а.с.38, 39).

Статтею 115 КЗпП України встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до п.1.2, 2.1. Статуту ДП ДАК «Хліб України» «Криворізький КХП №1» (далі - Підприємство), затвердженим рішенням Спостережної ради Компанії від 14.11.2003 року, протокол №4, головою Правління ДАК «Хліб України», засновником Підприємства є Державна акціонерна компанія «Хліб України». Підприємство набуває статусу юридичної особи з моменту державної реєстрації (а.с.41).

Згідно з довідкою з ЄДРПОУ, 11.08.1999 року проведено первинну реєстрацію Підприємства, керівником з 01.11.2010 року зазначено ОСОБА_1 (а.с.45-49).

Пунктами 3.2 та 3.3 Статуту Підприємства передбачено, що підприємство має самостійний баланс, рахунки у національній та іноземній валюті в установах банку, а також, круглу печатку зі своїм найменуванням та зображенням фірмового знака, штампи, знак для товарів та послуг, бланки та інші реквізити. Підприємство діє на принципах господарської самостійності та самоокупності.

Згідно з пунктами 3.5 та 3.6 Статуту, підприємство відповідає по своїм зобов`язанням усім своїм майном, належним йому на праві власності, на яке відповідно до діючого законодавства може бути звернено стягнення. Підприємство не відповідає по зобов`язаннях Компанії. Компанія не відповідає по зобов`язаннях Підприємства.

Також, відповідно до п.3.7.8 Статуту, підприємство має право у встановленому законодавством та цим Статутом порядку, зокрема, самостійно визначати форми, системи, розміри та види оплати праці, в межах кошторису на оплату праці затвердженого правлінням Компанії.

Як встановлено судом, позивач, будучи працівником Підприємства, займав посаду директора в структурі управління Підприємства, що також підтверджується наданими ним табелями обліку використання робочого часу за період роботи ДП ДАК «Хліб України» «Криворізький КХП №1», проте своєчасно розрахунку при звільненні не отримав.

Згідно з штатними розписами Компанії за період роботи позивача на посаді директора дочірнього підприємства, його посада не входила до штату працівників Компанії (а.с.61-70).

За таких обставин, на думку суду, покладення обов`язку на Компанію проведення своєчасного розрахунку при звільненні позивача, згідно з положеннями ст.116 КЗпП України, є безпідставним, тому відповідач у цьому випадку не є належним.

Окремо суд зазначає, що вирішення питань щодо призначення та звільнення головою правління Компанії керівників Підприємства та визначення Правлінням Компанії умов оплати праці керівників дочірніх підприємств не є беззаперечною та достатньою підставою для покладення на відповідача обов`язку проведення з позивачем розрахунку при звільненні.

Відповідно до пункту 4 частини 3 ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Таким чином, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, приходить до висновку про необхідність відмови ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

Разом з цим, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що він не позбавлений права звернутися до належного відповідача, з яким він перебував у трудових відносинах, для стягнення заробітної плати.

Враховуючи ухвалення рішення на користь відповідача, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача судового збору, який повинен був сплатити позивач при зверненні до суду, оскільки в силу ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору ОСОБА_1 звільнений, тому його слід компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 258-259, 263-265, 273, 274, 277, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державної акціонерної компанії «Хліб України» про стягнення заробітної плати, компенсації втрати частки заробітної плати у зв`язку з порушенням терміну її виплати та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дати складання повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.В. Чернова