КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2019 року місто Київ.

Справа 755/11011/18

Апеляційне провадження № 22-ц/824/13342/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів Кулікової С.В., Олійника В.І.

при секретарі Гордійчук Ж.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 липня 2019 року (у складі судді Арапіної Н.Є.,повний текст складено 26 липня 2019 року )

в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 за участю третіх осіб Служби у справах дітей Дарницької районної державної адміністрації в місті Києві, Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини,-

в с т а н о в и в :

У липні 2018 року позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 за участю третьої особи Служби у справах дітей Дарницької районної державної адміністрації в місті Києві про визначення місця проживання дитини. Свої вимоги мотивувала тим, що з 04 жовтня 1997 року позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 18 травня 2018 року розірвано. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач просить визначити місце проживання малолітньої дитини - доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач уточнила позовні вимоги та остаточно просила визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування.

Рішенням Дніпровського районного суд м. Києва від 18 липня 2019 року позовні вимоги задоволено.

Визначено місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування.

Не погоджуючись з оскаржуваним рішенням ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав 22.08.2019 року апеляційну скаргу (а.с.36 т. 2) в якій просить суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове яким відмовити у задоволені позовних вимог.

Вважає, що судом не забезпечено обов`язкової умови для розгляду справи - наявність висновку належного органу опіки та піклування щодо розв`язання спору, а саме висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, представленої належною юридичною особою.

При цьому не запитувався такий висновок і позивачкою, що підтверджується змістом відповіді Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 12 серпня 2019 року № на адвокатський запит, згідно якої до Служби заяв/звернень від ОСОБА_3 щодо визначення місця проживання дитини, - малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не надходило. Вказана відповідь була запитана та отримана після розгляду справи, тому в цій скарзі на підставі частини 3 статті 367 ЦПК України міститься клопотання про прийняття цього нового доказу та дослідження при апеляційному розгляді.

Відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі, суд першої інстанції в своїй ухвалі посилався на строк, встановлений частиною другою статті 210 ЦПК України, та вказав на те, що межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи. Вважає, такі висновки суду першої інстанції, яких він дійшов постановляючи ухвалу від 28 січня 2019 року, помилковими, а саму ухвалу - такою, що постановлена з порушенням процесуального закону, що згідно з положеннями пунктів 3 та 4 частини першої статті 379 ЦПК України є підставами для її скасування.

Це призвело до правової колізії та фактичної неможливості виконання судового рішення, оскільки на момент розгляду справи зареєстрованим місцем проживання позивачки ОСОБА_3 була і є квартира АДРЕСА_2 , в якій фактично проживає відповідач та яка в цей час є предметом іншого судового спору про поділ спільного майна.

Таким чином, фактично суд першої інстанції не вирішив спір (якого в дійсності не існує), а навпаки, відмовившись розбиратись в нюансах справи та мотивах поведінки позивачки, заплутав ситуацію та поставив сторони у стан правової невизначеності. Так, наприклад, вже після ухвалення судом оскаржуваного рішення у відповідача з`явилась інформація про чергову зміну позивачкою свого місця проживання. Очевидно, що метою позивачки при поданні позову було не виконання судового рішення, ухваленого на її користь, а використання отриманого судового рішення в подальшому з іншими цілями, наголошуючи лише на визначення судом місця проживання дитини «з матір`ю».

Ухвалою Київського апеляційного суду від 06 вересня 2019 року відкрито апеляційне провадження, копію апеляційної скарги з додатками надіслано учасникам справи і встановлено строк для подачі ними відзиву на апеляційну скаргу в 5-ти денний строк з моменту отримання даної ухвали.

19 вересня 2019 року до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_3 , в якому просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін. Посилається, на те що, відповідач протягом розгляду справи намагався посіяти сумніви щодо гідної репутації позивача, однак свої посилання не підтвердив жодним належним та допустимим доказом.

Посилання скаржника на те, що судом не забезпечено обов`язкової умови для розгляду справи - наявність висновку належного органу опіки і піклування щодо роз`яснення спору, не відповідають дійсним обставинам справи.

В судовому засіданні апеляційного суду відповідач та його представник доводи скарги підтримали.

Позивач та її представник проти задоволення скарги заперечували.

Треті особи у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутності третіх осіб відповідно до положень ч.2 ст.372 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалюючи рішення про визначення місця проживання дитини ОСОБА_4 разом з її матір`ю, - ОСОБА_3 , суд першої інстанції встановив, що це буде якнайкраще відповідати інтересам дитини. Крім того, позивач має постійну роботу, піклується про стан здоров`я дитини, її фізичний та духовний розвиток, забезпечує її харчуванням, одягом тощо. Жодних фактів, що залишення дитини з матір`ю буде суперечити її інтересам не встановлено.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, а саме:

На підтвердження позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини позивачем надано: довідку Національного педагогічного університету імені М.П.Драгоманова, відповідно до якої загальна сума доходу позивача за період з 01 липня 2017 року по 30 червня 2018 року становить 280970,34 грн. (а.с. 13), довідку Національного педагогічного університету імені М.П.Драгоманова про те, що позивач дійсно працює в Національному педагогічному університеті імені М . П.Драгоманова на посаді завідувача кафедри інновацій та інформаційної діяльності в освіті (а.с. 14), позитивну характеристику ОСОБА_3 , видану Національним педагогічним університетом імені М.П.Драгоманова (а.с. 15-16), позитивну характеристику ОСОБА_3 , видану Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Григоренка 12» (а.с. 17), характеристику ОСОБА_4 , видану Середнім загальноосвітнім закладом «Слов`янська гімназія», що мати приділяє увагу розвитку дитини, цікавиться її успіхами (а.с. 22-23), характеристику ОСОБА_4 , видану Центром хореографічної майстерні «Веселад», в якій вказано про відповідальне ставлення матері до виховання (а.с. 24), довідка Центру хореографічної майстерні «Веселад» про те, що ОСОБА_4 відвідує заняття в танцювальному гуртку з жовтня 2016 року, за заняття матір`ю були сплачені кошти (а.с. 25), акт обстеження умов проживання дитини, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до якого місце для відпочинку облаштоване, основні потреби дитини задоволено, дитина має окрему кімнату, яка гарно мебльована, затишна, охайна. Речі дитини складені, чисті та відповідають віку дитини. У дитини багато іграшок. Зі слів батька він з дитиною готує нескладні кулінарні страви, шиє одяг для ляльок та малює. Продукти харчування в наявності (а.с. 26-28), договір про надання послуг від 20 липня 2018 року, укладений між позивачем та фізичною-особою підприємцем ОСОБА_6 , відповідно до умов якого представник який представляє інтереси ОСОБА_4 у сфері фото- та відеореклами та у проектах, пов`язаних з фото- та відеодіяльністю, шляхом залучення до участі у творчих проектах (а.с. 158-160), договір про надання фотопослуг від 20 липня 2018 року (а.с. 161, 162), квитанцію про оплату позивачем вартості портфоліо у розмірі 8 500,00 грн. (а.с. 163), квитанцію від 13 вересня 2018 року про оплату позивачем вартості танцювального гуртку на суму 605,00 грн. (а.с. 164), квитанцію від 20 жовтня 2018 року про оплату позивачем вартості танцювального гуртку на суму 605,00 грн. (а.с. 165), лист міського центру дитини від 08 жовтня 2018 року про відмову відповідача від участі в медіації (а.с. 166), акт № 650 оцінки потреб сімї особи від 10 жовтня 2018 року (а.с. 167-169), висновок оцінки потреб сімї № 650 від 10 жовтня 2018 року (а.с.170-171). Відповідно до характеристики-висновку психоемоційного стану ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 13 березня 2018 року, дитині була запропонована робота з метафоричними картами, для визначення ставлення дитини до батьків і до ситуації, яка склалася в родині. Вибираючи карту - проекцію батька, ОСОБА_7 характеризує персонажа, як бездіяльного, розгубленого, пасивного. ОСОБА_7 обережно зізнається, що хоча з батьком і проводить певний час, що він «легкий» до гри, однак по відношенню до нього відчуває страх, особливо в ситуаціях конфлікту з матір`ю, і загрозу з приводу агресивної поведінки батька в стосунках з матір`ю. По відношенню до ОСОБА_8 фізичної агресії не виявляє, однак її лякають прояви вербальної агресії, які можна охарактеризувати, як грубість та імпульсивність. ОСОБА_8 тривожить непередбачуваність ситуації, яка склалася у сімейній системі. Однак, у період, коли батьки ОСОБА_8 роз`їхалися і батько проживав окремо з жовтня 2017 року по грудень 2017 року, - ОСОБА_7 характеризує свій стан, як легкий, навіть вживає слово «вільна» (а.с. 29-30, 31, 32, 33, 34 35, 36).

колегія суддів приходить до висновку, що вищенаведені обставини справи, а саме: визначення місця проживання дитини з матір`ю за її зареєстрованим місцем проживання, - відповідає найкращим інтересам дитини, є доведеними. Висновки суду відповідають цим обставинам та вимогам Закону .

Доводи апеляційної скарги про те, що між сторонами не існує спору, щодо місця проживання дитини, колегія суддів не приймає з огляду на наступне:

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

В судовому засіданні апеляційного суду відповідач визнав, що він заперечує, щоб місцем постійного проживання дитини було визначено зареєстроване місце проживання позивача, так як остання постійно переводить дитину з однієї школи в іншу, що негативно впливає на стан дитини.

Тобто зі змісту таких пояснень вбачається, що спір між батьками, щодо визначення місця проживання дитини існує.

Відповідно до ст.51 Конституції України та ст.5 СК України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини (частина друга і третя статті 5 СК України). При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Відповідно до ч.ч.2, 8, 9 ст.7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

За змістом статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною 5 статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно частини першої та другої ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц.

Колегія суддів звертає увагу на те, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (№ 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, №250, ст.35-36, п.90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

В судовому засіданні відповідач на запитання суду: з ким з батьків хоче проживати дочка? відповів, що він не знає. Останній раз бачив дитину влітку.

Позивачка пояснила, що дитина бажає проживати з нею, що підтверджується наявними в справі доказами.

Крім того, не надано жодних доказів про те, що проживання дитини з матір`ю зашкодить її інтересам та буде негативно впливати на виховання та розвиток дитини.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не забезпечено обов`язкової умови для розгляду справи - наявність висновку належного органу опіки та піклування щодо розв`язання спору, а саме висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, на законність рішення суду не впливає, оскільки суду був наданий висновок Дарницької служби у справах дітей за фактичним місцем проживання дитини, на дату його складання, який повністю узгоджується з наданими письмовими доказами у справі та інтересами дитини.

Апеляційний суд також відхиляє доводи апеляційної скарги, з приводу обов`язку зупинити провадження у справі до вирішення спору про законність надання висновку Дарницькою службою у справах дітей, який був поданий в порядку адміністративного судочинства, з огляду на те, що судом не встановлено не можливості вирішення даного спору до розгляду іншої справи . При цьому висновок служби у справах дітей незалежно від того, якою він службою надавався, оцінюється судом в сукупності з іншими доказами у справі, які свідчать про те, що дитині доцільно постійно проживати з матір`ю.

Обставини встановлені при розгляді даної справи не можуть мати жодного преюдиціального значення для вирішення спору про поділ майна, оскільки ці справи мають зовсім різні предмети доказування.

При цьому, визначення проживання дитини з позивачем не може розцінюватися як її розлучення з батьком, який має такі ж права що і мати, а відтак, маючи бажання, може займатися вихованням та розвитком дитини на рівні з позивачем.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки воно ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи те, що апеляційна скарга залишається без задоволення, відсутні підстави для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у апеляційному суді.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 жовтня 2019 року.

Головуючий

Судді: