СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/18914/17

пр. № 2/759/842/19

09 жовтня 2019 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі:головуючого судді Ул`яновської О.В.,

секретаря судового засідання Черніченко К.О.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовними вимогами Першого заступника військового прокурора Київського гарнізону Центрального регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації, Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бурлаченка Сергія Борисовича, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про визнання свідоцтва про право власності та договору дарування недійсними, виселення та передачу квартири,

ВСТАНОВИВ:

у грудні 2017 р. Перший заступник військового прокурора Київського гарнізону Центрального регіону України звернувся з позовними вимогами про визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , виданого 07.10.1997 Ленінградською районною державною адміністрацією м. Києва Саніну О.В., ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , визнання недійсним договору дарування ј частини зазначеної квартири, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , посвідчений 28.11.1997 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бурлаченко С.Б., виселення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 з усіма проживаючими особами з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення, передання в оперативне управління вказаної квартири до Міністерства оборони України в особі Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України, стягнення судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що під час проведення досудового розслідування №0000027 встановлено, що ОСОБА_3 з серпня 1977 р. по липень 1993 р. проходив військову службу у різних підрозділах Збройних сил України. У 1989 р. він разом з сім`єю-дружина ОСОБА_4 та донька ОСОБА_5 були взяті на квартирний облік. 30.08.1995 родина за договором купівлі-продажу придбала квартиру АДРЕСА_2 , право власності на майно оформили на дружину ОСОБА_4 . Отримавши право власності, родина поліпшила свої житлові умови, а тому, саме з 30.08.1995 відпала необхідність у наданні іншого житлового приміщення ОСОБА_3 та перебування на обліку. ОСОБА_3 підлягав зняттю з обліку. Проте, родина не повідомила про дані обставини. А навпаки, наприкінці 1995 р. ОСОБА_3 надав неправдиві відомості про необхідність забезпечення житлом на родину з чотирьох членів сім`ї, надавши підроблене свідоцтво про народження дитини-сина ОСОБА_10 16.12.1995 Київським КЕВ району Міністерства оборони України ОСОБА_3 на сім`ю з чотирьох осіб розподілено та видано ордер на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 41,67 кв.м., загальною площею 71,43 кв.м. Квартиру приватизовано, видано свідоцтва про право власності на ј частину кожному з родини. Відповідачі у вказаній квартирі не проживали, а постійно проживали у квартирі АДРЕСА_2 , яку об`єднали із раніше придбаною квартирою АДРЕСА_3 у даному будинку та отримали у 2008 один правовстановлюючий документ на квартиру, загальною площею 128,80 кв.м. У спірній квартирі проживає брат ОСОБА_4 з родиною, якому ОСОБА_4 продала ј частину спірної квартири.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 14.12.2017 відкрито провадження по справі (а.с. 20).

20.09.2018 представник Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації надіслав відзив на позовну заяву, зазначив, що адміністрація не є правонаступником Залізничної районної у м. Києві ради, у задоволенні позовних вимог, що стосуються Солом`янської РДА в м. Києві просять відмовити (а.с. 69-70).

23.04.2019 представник ОСОБА_3 подав відзив на позовну заяву, зазначив, що в ході кримінального провадження №0000027 ОСОБА_3 не повідомлялось про підозру у вчинені злочину, обвинувальний акт відносно нього не складався, судом вирок не ухвалювався. Зазначені в позовній заяві обставини не підтверджені належними доказами, а тому у задоволенні позову просить відмовити (а.с. 104-108).

Представник органу прокуратури, Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені у позові.

Представник відповідача ОСОБА_3 у минулому судовому засіданні проти позовних вимог заперечував з підстав необгрунтованості та безпідставності позовних вимог, вимоги, викладені у відзиві на позовну заяву підтримав.

Представник відповідача Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, 24.01.2018 надіслав листа про розгляд справи за їхньої відсутності (а.с. 27).

Представник відповідача Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, у відзиві на позов від 20.09.2018 просили проводити розгляд справи за їхньої відсутності.

Інші відповідачі в судове засідання не з`явилися, про слухання справи повідомлені належним чином (а.с. 31-47 63, 67, 90-95), причини неявки суду не відомі.

На підставі п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки які належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи.

Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що капітану ОСОБА_3 та його родині розподілено житлову площу по військовій частині, а саме, надано жилу площу-квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 12).

Відповідно до ордеру на жиле приміщення №83721 серії Б ОСОБА_3 на сім`ю з чотирьох осіб (дружина ОСОБА_4 , донька ОСОБА_5 , син ОСОБА_10 ) надано право на заняття жилого приміщення, жилою площею 41,67 кв.м., яке складається з трьох кімнат у квартирі АДРЕСА_1 . Орден виданий на підставі рішення виконкому Залізничної районної ради народних депутатів від 19.12.1995 №187 (а.с. 14).

Відповідно до довідки з місця проживання сім`ї та прописки від 30.07.1997 родина зареєстрована у квартирі АДРЕСА_4 за вказаною адресою (а.с. 11).

07.12.1997 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_10 , ОСОБА_5 видано свідоцтво про право власності на житло по ј частині кожному квартири АДРЕСА_1 . Свідоцтво видане Ленінградською районною державною адміністрацією м. Києва на підставі розпорядження від 07.10.1997 №3338 (а.с. 15).

Право власності на вказану квартиру зареєстровано в БТІ м. Києва 10.10.1997.

28.11.1997 ОСОБА_4 на підставі договору дарування здійснила відчуження ј частини квартири АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_6 (а.с. 16).

Відповідно до довідки форми №3 від 29.04.2016 відповідачі ОСОБА_3 , донька ОСОБА_5 зареєстровані з 2006 р. за адресою: АДРЕСА_5 . Власником особового рахунку житлової площі є ОСОБА_4 (а.с. 10).

Статтею 47 Конституції України закріплено право кожного громадянина України на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 1 ЖК Української РСР (в редакції, чинній на момент отримання відповідачами спірної квартири) це право забезпечується розвитком і охороною державного і громадського житлового фонду, сприянням кооперативному та індивідуальному житловому будівництву, справедливим розподілом під громадським контролем жилої площі.

Згідно ст.31 ЖК України громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР і Української РСР), як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю

Згідно зі ст. 34 Положення про порядок забезпечення житловою площею у Збройних Силах України, затверджене наказом Міністра оборони України від 23.12.1992 року №220, всі питання, пов`язані із забезпеченням житлом військовослужбовців, вирішуються за місцем проходження ними служби. Військовослужбовці беруться на квартирний облік за рішенням житлової комісії військової частини, затвердженим командиром останньої, і перебувають на цьому обліку до одержання жилого приміщення за винятком випадків: поліпшення житлових умов, завдяки якому відпала необхідність у наданні іншого жилого приміщення; переведення до нового місця служби; засудження (крім умовного) до позбавлення волі на строк понад шість місяців; подання таких, що не відповідають дійсності, відомостей, які стали підставою для взяття на облік, або вчинення командуванням неправомірних дій при вирішенні цього питання (статті 11, 13).

Пунктом 1 ч. 2 ст .40 ЖК Української РСР визначено, що громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадку поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян.

Статтею 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.

Можливість виселення без надання іншого житла передбачена в ст.ст.109,116,117 ЖК Української РСР, згідно з якими таке виселення може мати місце в таких випадках: 1) якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними; 2) самоправне зайняття жилого приміщення; 3) визнання ордера на жиле приміщення недійсним внаслідок неправомірних дій осіб, які одержали ордер.

За змістом статті 8 Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод втручання у право заявників на повагу до їх житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктах 2, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 14, обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Доказування, а відтак і рішення суду, не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд, оцінивши докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що обставини, якими обґрунтовано позов, позивачем не доведені, зокрема, із наданих суду доказів не встановлено, що родина ОСОБА_11 під час перебування на квартирному обліку поліпшила свої житлові умов, шляхом придбання житлової площі, відсутні дані надання відповідачами до Київського КЕВ району Міністерства оборони України підроблених документів, що призвело до отримання відповідачами службового приміщення. Такі докази не були надані позивачем за час розгляду справи, що перебуває у провадженні суду з грудня 2017 р.

Таким чином, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку що позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. 47 Конституції України, ст.ст. 9, 31, 40 ЖК Української РСР, ст.ст. 12, 13, 48, 76-82, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

у задоволенні позовних вимог Першого заступника військового прокурора Київського гарнізону Центрального регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації, Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бурлаченка Сергія Борисовича, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про визнання свідоцтва про право власності та договору дарування недійсними, виселення та передачу квартири відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Святошинський районний суд м. Києва до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.В. Ул`яновська

Повний текст судового рішення складено 09.10.2019.