Справа № 462/8228/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2019 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Палюх Н.М.

при секретарі Колобич О.О.

з участю позивачки ОСОБА_1, третьої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Львівського комунального підприємства «Богданівка», третя особа ОСОБА_2 про захист прав споживачів, перерахунок коштів шляхом списання необгрунтованої заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території,

в с т а н о в и в:

Позивачка 27.12.2018 року звернулася в суд з позовом, в якому просить зобов»язати відповідача виключити з суми її заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території неіснуючу заборгованість у сумі 488 грн. 67 коп. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 1 березня 2010 року їй стало відомо, що 15 травня 2008 року Вищий адміністративний суд України виніс ухвалу №К-1257/07, якою відхилив касаційну скаргу виконкому Львівської міської ради та залишив без змін постанову Львівського апеляційного господарського суду №3/131- 20/126А від 11 грудня 2006 року, в якій визнано незаконним рішення виконкому ЛМР від 30.09.2005р. №1032 «Про впорядкування тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій для населення у м.Львові». Виходячи з вищевказаного за період з 1 жовтня 2005 року по 15 березня 2008 року відповідач проводив нарахування за утримання будинку та прибудинкових територій у розмірі 0,675 грн. за кв.м, незважаючи на те, що таке рішення було визнано незаконним постановою Львівського апеляційного господарського суду від 11 жовтня 2006 року. Так, відповідач повинен був нараховувати плату за утримання будинку та прибудинкових територій з розрахунку 0,3022 грн. за кв.м загальної площі, як встановлення рішенням виконкому ЛМР №484 від 6 червня 2003 року. Чому нею 2 березня була подана заява до відповідача про перерахунок коштів за утримання будинку та прибудинкових територій. У відповіді №4/145 від 09 березня 2010 року їй було безпідставно відмовлено у перерахунку коштів. 23 березня 2011року вона знову звернулася до відповідача з заявою про безпідставність відмови в перерахунку коштів та з вимогою виконати рішення суду, а також невиконання листа №925/85 директора департаменту ЖКГ та інфраструктури ЛМР, у якому скеровувалася постанова Львівського апеляційного господарського суду №3/131-20/126А від 11 грудня 2006 року для ознайомлення та виконання головам райдержадміністрацій і підпорядкованим їм комунальним підприємствам та також з вимогою повернути зайво отримані від неї кошти шляхом зарахування у платежі майбутніх періодів. На що вона також отримала негативну відповідь №4/39 від 01 квітня 2011 року. 20 квітня 2012 року відповідач звернувся в Залізничний районний суд м. Львова із заявою про видачу судового наказу про стягнення з неї заборгованості, однак даний судовий наказ було скасовано. В позовному порядку відповідач не звертався до неї з позовом про стягнення заборгованості.

В судовому засіданні позивачка позов підтримала, надала пояснення аналогічні наведеним у позовній заяві та додатково пояснила, що вона, як замовник послуг мала б сплатити згідно діючих на той час тарифів, які складали 0,3022 грн. за кв.м. Зазначила, що не зважаючи на її постійні заяви списати необгрунтовано виставлену заборгованість, відповідач і надалі виставляє завищені рахунки, вкладаючи в них неіснуючу заборгованість за утримання будинку та прибудинкової території. За наведеного, просить позов задовольнити, зобов»язати відповідача виключити з суми її заборгованості неіснуючу заборгованість у сумі 488 грн. 67 коп. за утримання будинку та прибудинкової території.

В судове засідання представник відповідача не з»явився, про причини неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про місце слухання справи та суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності, оскільки матеріалів справи достатньо для прийняття рішення по суті.

23 січня 2019 року на адресу суду від ЛКП «Богданівка» надійшов відзив на позовну заяву, в якому директор ЛКП «Богданівка» заперечив проти заявленого позову, покликаючись на те, що між ОСОБА_1 та ЛКП «Богданівка» існують зобовязальні правовідносини з надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 1651 від 26 листопада 2010 року «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій для мешканців у м.Львові індивідуально по кожному будинку» з 01 грудня 2010 року у м. Львові діє типовий договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 01 грудня 2010 року, який розроблений Львівською міською радою відповідно до Типових договорів, затверджених Постановою КМУ від 20 травня 2009 року № 529 та № 630 від 21 липня 2005 року (в редакції постанови КМУ від 03 вересня 2009 року № 933). У червні 2011 року ЛКП «Богданівка» було направлено позивачці договір про надання послуг з утримання будинку, споруд і прибудинкових територій, однак у встановлені законом терміни один примірник договору повернутий в 14-ти денний термін згідно чинного законодавства не був. Позивачка не відмовлялася від надання послуг і продовжувала їх частково оплачувати, отже прийняла пропозицію укладення договору і тому договір фактично вважається укладеним, хоч і не є підписаний нею. Крім того, факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016р. у справі № 6-2951 цс15). Отже, фактично існують договірні відносини між ЛКП «Богданівка» та позивачкою, оскільки ЛКП надає позивачці послуги, вона ними користується, проте обовязку щодо сплати витрат за надані послуги не виконує. Крім того, ЛКП «Богданівка» не може зробити позивачці перерахунок на підставі рішення Апеляційного суду Львівської області від 11.12.2006 року, оскільки пройшли терміни позовної давності для звернення щодо здійснення такого перерахунку. Ствердив, що ЛКП «Богданівка» здійснювало нарахування за житлово-комунальні послуги відповідно до законодавства, чинного на той момент. Плата за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території нараховувалась згідно тарифів, затверджених: у період з 01 січня 2007 року по 15 березня 2008 року рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради № 1032 від 30 вересня 2005 року, у період з 18 березня 2008 року нарахування плати проводилось на підставі рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 68 від 18 лютого 2008 року «Про затвердження тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій для населення у м. Львові індивідуально по кожному будинку», з 01 січня 2009 року згідно тарифів, встановлених рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради № 1431 від 26 грудня 2008 року «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкової території для населення у м. Львові індивідуально по кожному» та додатків до нього, з 01 грудня 2010 року по 30 квітня 2012 року на підставі рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 1651 від 26 листопада 2010 року «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій для мешканців у м. Львові індивідуально по кожному будинку». Однак, рішення виконкому Львівської міської ради № 1032 від 30 вересня 2005 року було визнане незаконним постановою Львівського апеляційного господарського суду від 11 грудня 2006 року. Лише рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 18 лютого 2008 року, яке вступило у силу з 18 березня 2008 року впроваджено нові тарифи. Тому розрахунок у період з 01 січня 2007 року та по 18 березня 2008 року слід здійснювати на підставі тарифів, які встановлені рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради № 484 від 06 червня 2003 року «Про плату за користування житлом (квартирну плату) та за утримання житла для населення у м. Львові», згідно якої була встановлена структура усередненого розміру квартирної плати (плати за утриманні житла з ПДВ) в сумі 0,3022 грн. за утримання 1 кв. м. загальної площі. За наведеного, просить в позові відмовити за безпідставністю позовних вимог /а.с. 24-26/.

Третя особа ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримав та пояснив, що за вказаною адресою він проживає разом з дружиною позивачкою по справі ОСОБА_1 Вважає, що відповідачем незаконно нараховано 488 грн. 67 коп. за утримання будинку та прибудинкових територій за період з 1 жовтня 2005 року по 15 березня 2008 року, оскільки таке нарахування проводилось на підставі рішення виконкому ЛМР від 30.09.2005р. №1032 «Про впорядкування тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій для населення у м.Львові», яке було визнано незаконним постановою Львівського апеляційного господарського суду від 11 жовтня 2006 року. За наведеного, просить позов задовольнити, зобов»язати відповідача виключити з суми заборгованості позивачки неіснуючу заборгованість у сумі 488 грн. 67 коп. за утримання будинку та прибудинкової території.

Заслухавши пояснення позивачки, третьої особи, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відносини у сфері житлово-комунальних послуг врегульовані Законом України «Про житлово-комунальні послуги», а також відповідними постановами Кабінету Міністрів України та рішеннями органів місцевого самоврядування.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 02 березня 2010 року, 23 березня 2011 року та 21 листопада 2018 року зверталася до ЛКП «Богданівка» із заявами про перерахунок коштів за утримання будинку та прибудинкових територій /а.с.7-9,10,11/.

Листом ЛКП «Богданівка» №4/39 від 01 квітня 2011 року повідомило позивачку, що для проведення перерахунків квартирної плати за період з 15 жовтня 2005 року по 19 березня 2008 року немає правових підстав через відміну попередньо діючих тарифів /а.с. 11/.

Листом ЛКП «Богданівка» № 4/145 від 09 березня 2010 року повідомило позивачку, що згідно наданої відповіді з ЛОДА, нормативно-правовий акт, яким би керувались ЛКП при перерахунку мешканцям за послуги з утримання будинків та прибудинкових територій відсутній /а.с. 12/.

Листом ЛКП «Богданівка» № 02/388 від 12 липня 2017 року повідомило позивачку, що у неї є заборгованість перед даним ЛКП у розмірі 646,87 грн. /а.с. 13/.

Листом ЛКП «Богданівка» № 141 від 17 грудня 2018 року повідомило позивачку, що не може здійснити їй перерахунок за житлово-комунальні послуги, оскільки підстави для цього відсутні /а.с. 14/.

Також судом встановлено, що 20 квітня 2012 року суддя Залізничного районного суду м.Львова видав наказ про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь Львівського комунального підприємства „Богданівка, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, буд. 241, на рахунок № 3 у ЛЦРВ ПАТ Мегабанк, МФО 351629, ЗКПО 1 /вісімсот двадцять одна/ грн. 28 коп. боргу за житлово комунальні послуги та стягнення в солідарному порядку з боржників на користь стягувача 107 грн. 30 коп. судового збору.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 29 травня 2012 року заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу задоволено, скасовано судовий наказ Залізничного районного суду м.Львова від 20.04.2012р. за заявою ЛКП „Богданівка про стягнення в солідарному порядку із ОСОБА_1, ОСОБА_3 заборгованості по квартирній платі у розмірі 821 грн. 28 коп. та роз»яснено стягувачу, що заявлені ЛКП „Богданівка вимоги можуть бути розглянуті в позовному провадженні з додержанням загальних правил щодо предявлення позову.

З попереджень адресованих позивачці вбачається, що ЛКП «Богднівка» просить терміново погасити наявний у неї борг за утримання будинку та прибудинкової території в сумі 488, 67 грн. /а.с. 17-18/.

Пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до вимог п. 1 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

За змістом ч. 2 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Згідно зі ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов»язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (ч.2 ст. 16 ЦК).

При цьому, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ч. 3 ст. 16 ЦК).

Отже, під способами захисту прав слід розуміти заходи, прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб»єктивних цивільних прав та (або) усунення наслідків такого порушення.

Відповідно до змісту статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, засіб юридичного захисту порушеного права повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (див.рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року).

Надаючи оцінку обраному позивачем способу захисту порушеного права у виді скасування безпідставно нарахованої заборгованості, суд звертає увагу, що такий спосіб захисту не передбачений ні загальною нормою статті 16 ЦК України, ні спеціальною нормою, яка міститься у статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою закріплено право споживача послуг на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості, в порядку, визначеному договором або законодавством.

Враховуючи наведені вище норми матеріального права й встановлені обставини справи, на переконання суду, обґрунтування вимог позивача щодо незаконного нарахування їй оспорюваної заборгованості може бути запереченням у разі пред»явлення до неї вимоги про стягнення плати (заборгованості по оплаті) за вказаний вид спожитих послуг, що відповідатиме визначеному законом способу захисту права споживача послуг та буде ефективним, в тому числі й при виконанні рішення суду, з урахуванням характеру спірних правовідносин.

За наведеного, суд приходить до переконання, що в позові ОСОБА_1 до Львівського комунального підприємства «Богданівка», третя особа ОСОБА_2 про захист прав споживачів, перерахунок коштів шляхом списання необгрунтованої заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.12, 81, 258-259, 264-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

В задоволені позову ОСОБА_1 до Львівського комунального підприємства «Богданівка», третя особа ОСОБА_2 про захист прав споживачів, перерахунок коштів шляхом списання необгрунтованої заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_1, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5.

Відповідач: Львівське комунальне підприємство «Богданівка», знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Гірника, 1а.

Третя особа: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, , проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5.

Повний текст судового рішення складено 11.03.2019 року.

Суддя: