Єдиний унікальний номер судової справи 483/2038/18
Номер провадження 22-ц/812/441/19
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

11 березня 2019 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Галущенка О.І., Лисенка П.П.,

з секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

за участі:

позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_3 рішення, яке ухвалено Очаківським міськрайонним судом Миколаївської області 28 грудня 2018 року, під головуванням судді Казанлі Л.І., в приміщені цього ж суду, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини,

УСТАНОВИЛА:

У жовтні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач з 25 жовтня 2017 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_3, який зареєстровано Центральним районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області.

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом із позивачем.

Відповідач участі в утримані дитини не приймає, матеріальної допомоги не надає. Добровільної угоди про сплату аліментів сторони не укладали.

Посилаючись на викладенні обставини, ОСОБА_2 просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини його доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати звернення позивача до суду та до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 грудня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 жовтня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат, шляхом стягнення з ОСОБА_3 в дохід держави 704 грн. 80 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення міськрайонного суду в частині стягнення з нього судового збору скасувати. В обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що судом першої інстанції не враховано те, що він є особою з інвалідністю ІI групи, а тому він звільнений від сплати судового збору відповідно до положень Закону України «Про судовий збір».

В іншій частині судове рішення сторонами не оскаржується.

Згідно ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині скасувати, оскільки районний суд ухвалив його без додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до частин 1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині таким вимогам не відповідає.

Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Рішення суду в частині визначення розміру аліментів на дитину не є предметом перевірки на його законність і обґрунтованість в апеляційному порядку на підставі ч.1 ст.367 ЦПК України.

Відповідно до ч.1,2 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України «Про судовий збір».

Пільги щодо сплати судового збору визначені положеннями ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Так, згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується ст.141 ЦПК України.

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 грудня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено в повному обсязі. Також вирішено питання щодо розподілу судових витрат та стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Позивач ОСОБА_2 була звільнена від сплати судового збору при зверненні з позовом до суду, на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Відповідач ОСОБА_3 є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується пенсійним посвідченням НОМЕР_1 серія НОМЕР_2 від 07 вересня 2016 року (а.с.40).

Проте, суд першої інстанції, розглянувши справу без участі сторін, вказані обставини не перевірив та помилково стягнув на користь держави судовий збір з відповідача, який є особою з інвалідністю ІІ групи та відповідно до положень Закону України «Про судовий збір» відноситься до переліку осіб, які звільнені від його сплати.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 грудня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь держави судових витрат в розмірі 704 грн. 80 коп. на підставі ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судове рішення, яким судові витрати віднести за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 грудня 2018 року в частині вирішення питання щодо розподілу судового збору скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким судові витрати віднести за рахунок держави.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: О.І. Галущенко

П.П. Лисенко

Повний текст судового рішення

складено 12 березня 2019 року