Провадження № 22-ц/801/493/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 рокуСправа № 127/27751/16-цм. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Міхасішина І.В.,

суддів: Матківської М.В., Сопруна В.В.,

за участю секретаря судового засідання: Безрученко Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №127/27751/16-ц за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_4 про захист прав споживача та визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту та договору іпотеки та зустрічним позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_3 про припинення поруки

за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 грудня 2018 року, повний тест якого складено 28 грудня 2018 року, ухвалене у складі судді Федчишена С.А.,

встановив:

В грудні 2016 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та з урахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором №0 від 28 вересня 2007 року в розмірі 33529,33 дол. США, та 5822,16 грн. пені, понесені судові витрати у розмірі 13362, 95 грн у рівних частках з кожного по 6681, 48 грн та 1600 грн сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

19 червня 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому просила визнати недійсними договір про надання споживчого кредиту № 0 від 28 вересня 2007 року, та договір іпотеки від 08 жовтня 2007 року, укладені між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3, зняти заборону відчуження зазначеного в іпотечному договорі нерухомого майна, що зареєстрована в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за №4783 та виключити з Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяжень запис про обєкт обтяження: квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3

Вимоги зустрічної позовної заяви обґрунтовувала тим, що всупереч положенням Закону України «Про захист прав споживачів», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати», Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою НБУ №168, в договорі про надання споживчого кредиту № 0 від 28 вересня 2007 року відсутні обовязкові умови, які є необхідними для його укладення:детальний розпис сукупної вартості кредиту (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, повязаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладанням договору про надання споживчого кредиту; належним чином не зазначено вид і предмет кожної супутньої послуги з обґрунтуванням їх вартості; реальна процентна ставка; абсолютне значення подорожчання кредиту в грошовому вигляді шляхом підсумовування всіх платежів, здійснених споживачем як на користь банку, так і на користь третіх осіб під час отримання, обслуговування та погашення кредиту; відсутнє застереження щодо попередження позичальника про настання валютних ризиків; не зазначені умови відкриття, ведення та закриття банківського рахунку, тарифи, та суми коштів, які позичальник зобовязаний сплатити за договором банківського рахунку; порядок припинення дії кредитного договору; відсутня умова про дострокове розірвання кредитного договору, яка не є тотожною достроковому поверненню кредиту; не визначена відповідальність кредитора при порушенні умов договору, щодо умов повернення і зарахування кредиту; відсутнє застереження щодо збереження банківської таємниці та відповідальності за її розголошення, про інфляційне застереження та не узгоджено домовленість про розрахунки індексації щодо збереження реальної вартості предмета іпотеки; не оприлюднено інформацію про умови іпотечного кредитування.

За відсутності вказаних умов у кредитному договорі, сторонами не було в належній формі досягнуто згоди щодо його істотних умов.

Виходячи з положень статей 203, 215, 230, 548 ЦК України вважає, що під час укладення кредитного договору вона як позичальник була введена в оману банком щодо істотних умов договору. Формування волі позичальника щодо укладення спірного правочину відбувалося під впливом інформації, що не відповідала дійсності та створювала помилкове уявлення про ціну фінансової послуги.

Посилаючись на положення статей 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначала, що спірний кредитний договір було укладено з використанням нечесної підприємницької практики, який включає несправедливі умови, наслідком якого є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, а тому такий договір є недійсним.

Згідно з ч.2 ст. 548 ЦК України недійсність основного зобовязання спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення. З цих підстав договір іпотеки нерухомого майна від 08 жовтня 2007, укладений в забезпечення виконання договору про надання споживчого кредиту теж підлягає визнанню недійсним.

28 вересня 2017 року ОСОБА_4 також звернувся із зустрічним позовом до ПАТ «УкрСиббанк», в якому просив припинити поруку відповідно до договору поруки №145854, укладеного 28 вересня 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4, за яким поручитель зобовязався відповідати за виконання зобовязань ОСОБА_3 по кредитному договору № 0 від 28 вересня 2007 року.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що порушення зобовязання по погашенню кредитної заборгованості позичальник допустила ще 31 березня 2016 року, тоді як з відповідною вимогою банк звернувся до нього як до поручителя 27 жовтня 2016 року, тобто у строк, що перевищує шість місяців від дня настання строку основного зобовязання, а тому в силу положення ч. 4 ст. 559 ЦК України порука є припиненою. Водночас, згідно з наданими розрахунками заборгованості договір кредиту №0 від 28 вересня 2007 року був закритий у звязку з повним погашенням заборгованості 29 грудня 2014 року сумою в розмірі 33133, 24 дол. США, за виконання будь-яких інших кредитних договорів ОСОБА_3 він не поручався.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26 грудня 2018 року позовну заяву ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 залишено без розгляду.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26 грудня 2018 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ПАТ «УкрСиббанк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_4 про захист прав споживача та визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту та договору іпотеки та зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 до ПАТ «УкрСиббанк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_3 про припинення поруки залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення її зустрічного позову в повному обсязі, посилаючись на неповне зясування обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права.

В апеляційній скарзі зазначала, що висновки суду першої інстанції про дотримання банком вимог законодавства при укладенні договору споживчого кредиту є помилковими, оскільки відповідачем не надано жодних доказів проведення переддоговірної роботи відповідно до вимог ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Постанови НБУ №168 від 10 травня 2007 року, банком було приховано реальну ціну пропонованої фінансової послуги та задекларовано занижену ціну значення абсолютного подорожчання кредиту. Введення позичальника в оману при підписанні кредитного договору, що виявилося у наданні неповної, недостовірної інформації щодо умов кредитування реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, також було підтверджено висновком експерта №6093/17-21 від 23 травня 2018 року. Відповідач не спростовував наявність у своїх діях нечесної підприємницької практики, а тому позов підлягав задоволенню.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про припинення договору поруки та задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про захист прав споживачів, визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту та договору іпотеки, посилаючись на неповне зясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовував тим, що суд першої інстанції доводів його позовної заяви щодо припинення договору поруки з підстав погашення 29 грудня 2014 року заборгованості за кредитним договором та пропуском строку звернення банку з відповідними вимогами до поручителя належним чином не перевірив, висновки суду в цій частині є помилковими, при цьому додатково зазначив, що додатковою угодою №1 до Договору надання споживчого кредиту встановлено умови нарахування подвійної процентної ставки, що в свою чергу збільшує відповідальність поручителя, а тому є додатковою підставою для припинення договору поруки.

В судовому засіданні представник позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримав, в межах доводів, зазначених в ній, просив скаргу задовольнити, апеляційну скаргу ОСОБА_4 підтримав.

Представник ПАТ «УкрСиббанк» - ОСОБА_6 проти апеляційних скарг ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заперечив, просив скарги залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін. Надав пояснення, аналогічні доводам, викладеним у відзиві на апеляційну скаргу від 04 березня 2019 року.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

По справі встановлено, та не заперечується сторонами, що 28 вересня 2007 року між АКІБ «Укрсиббанк» (правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до якого банк надав позичальниці кредит (грошові кошти) у сумі 49500,00 дол. США, що дорівнює еквіваленту 249975, 00 грн на придбання однокімнатної квартири за адресою АДРЕСА_2, шляхом зарахування на поточний рахунок позичальника №9100 у банку, а позичальник зобовязався повернути кредит в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно з Додатком №1 до Договору, але в будь-якому випадку не пізніше 27 вересня 2028 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього договору та/або згідно умов відповідної угоди сторін (т.1 а.с. 20-32).

За користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів встановлено процентну ставку в розмірі 11,9 % річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування розмір процентної ставки підлягає перегляду відповідно до умов договору. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про встановлення нового розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування відповідно до умов договору, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором в попередньому місці (пункт 1.3.1 договору).

Строк сплати процентів з 01 по 10 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані Банком такі проценти (пункт 1.3.4 договору).

Сторонами підписано Додаток №1 до договору №0 від 28 вересня 2007 року «Графік погашення кредиту», який є невідємною частиною договору, а також додаток №2 «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту» в розрізі тіла кредиту, процентів, комісій, платежів за надані супутні послуги на користь третіх осіб, реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту (т. 2 а.с. 7-15).

Також 28 вересня 2007 року між сторонами було укладено договір №1474491 банківського рахунка, за умовами якого банк відкриває клієнту поточний рахунок № 9100 за тарифним пакетом «базовий» та зобовязався вчасно та належним чином здійснювати розрахунково-касове обслуговування клієнта за його рахунком (-ми) відповідно до умов договору, внутрішнього розпорядку роботи банку та чинного законодавства України (п. 3.3.2 Договору).

Перелік, умови та/або вартість надання послуг банком за рахунком (-ми) клієнта визначаються відповідними тарифами банку у національній та/або у іноземній валюті, що містяться у тарифному пакеті, який за цим договором обрав клієнт, або встановлені згідно умов укладеної між сторонами відповідної додаткової угоди до договору. Факт ознайомлення клієнта з тарифами банку та факт обрання ним тарифного пакету засвідчується шляхом підписання клієнтом цього договору та додатку №1 до нього та/або відповідної додаткової угоди до договору (п. 2.6.1 Договору).

Договором банківського рахунку встановлені права та обовязки сторін, порядок зміни тарифів, змін і розірвання договору, строк його дії тощо (т.1 а.с.223).

Згідно з Додатковою угодою №1 до договору банківського рахунку №1474491 від 28 вересня 2007 року сторони домовилися, що у звязку з укладенням між клієнтом та банком договору про надання споживчого кредиту від 28 вересня 2007 року № НОМЕР_1, банк відкриває клієнту рахунок в іноземній валюті №9101 та здійснює його обслуговування та тарифами/тарифним пакетом «Ofset». Рахунок клієнта відкривається тільки з метою супроводу кредиту за зазначеним кредитним договором (т.1 а.с.224).

26 грудня 2014 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду №1 до договору про надання споживчого кредиту №0 від 28 вересня 2007 року (щодо зміни умов кредитного договору при реструктуризації), за умовами якої сторони домовилися про зміну графіка погашення кредиту за договором, виклавши Додаток №1 у новій редакції, який міститься у Додатку №1 до цієї Додаткової угоди; про поступову щорічну зміну розміру процентної ставки, починаючи з 26 грудня 2014 року 5,95 % по 26 грудня 2020 року і до кінця терміну дії Договору 14, 90 %; про нарахування подвійної процентної ставки на прострочену суму основного боргу за користування кредитним коштами понад встановлений договором термін.

У пункті 1 додаткової угоди №1 сторони домовилися, що для ідентифікації договору можуть застосовуватися як номер договору, зазначений при його укладенні, а саме №0, так і реєстраційний номер договору в системі обліку банку, а саме №1 (Реєстраційний номер договору). При цьому при здійсненні погашення заборгованості за кредитом сторонами використовується Реєстраційний номер договору (т.1 а.с. 33-38).

В забезпечення виконання зобовязання за договором про надання споживчого кредиту №0 від 28 вересня 2007 року, між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки від 08 жовтня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстрованого в реєстрі за № 4626 (т.1 а.с. 203-205).

Предметом іпотеки є квартира №5, що знаходиться у житловому будинку №55 по вул. Козицького в м. Вінниці і належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_7 28 вересня 2007 року за реєстровим № 4626.

Згідно з висновком судово-економічної експертизи №6093/17-21 наданого Вінницьким відділенням КНДІСЕ 23 травня 2018 року за результатами дослідження умов кредитного договору №0 від 28 вересня 2007 року з додатками до нього, розмір реальної відсоткової ставки за кредитним договором на день його укладення становить 14,27%, абсолютне значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі) за кредитним договором 68649,68 дол США; реальна процентна ставка розрахована експертом із врахуванням розміру сум зазначених в Додатку №2 відповідає розміру реальної ставки, зазначеній в Додатку №2 до Договору про надання споживчого кредиту №0. Абсолютне значення подорожчання кредиту не відповідає даним, які наведені в Додатку №2 Договору про надання споживчого кредиту. Розбіжність виникла внаслідок проведення нарахування відсотків за користування кредитом не у відповідності до умов кредитного договору. Проте, на дослідження не надано платіжних документів про сплату супутніх послуг, що супроводжували видачу кредиту в тому числі третім особам, тому розрахунок проведено виходячи із сум, зазначених у Додатку №2 «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту». З цих підстав експертом не вирішувалося питання чи відповідає умовам кредитного договору сукупна вартість кредиту. Експерту не можливо документально підтвердити видачу кредиту ОСОБА_3 та наявність заборгованості за ним в звязку з відсутністю в матеріалах справи даних аналітичного обліку по тілу кредиту, нарахування та сплати поточних та прострочених відсотків, також пені за кредитним договором №0 від 28 вересня 2007 року, тому надати відповідь на питання щодо відповідності розрахунку умовам укладеного кредитного договору та розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту експерту не видається за можливе. За результатами дослідження квитанцій, наданих позичальником, документально підтверджується спрямування коштів на погашення заборгованості за кредитом в сумі 13918, 63 дол. США в тому числі 2800 дол. США на рахунок №719, який згідно з п. 3.4.1 кредитного договору передбачено для повернення кредиту, проте за відсутності первинних документів, які підтверджують документально видачу кредиту, даних аналітичного обліку: банківських виписок по відповідним аналітичним рахункам, визначити яку суму було списано банком в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору в тому числі із поточних рахунків позичальника не видається за можливе ( т. 3 а.с. 125-145).

ОСОБА_3 обґрунтовувала позовні вимоги щодо недійсності договору про надання споживчого кредиту, зокрема, відсутністю у ньому детального розпису сукупної вартості кредиту та ненадання інформації про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту.

За положеннями статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до статті 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Згідно із ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками (ч.1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»).

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 28 вересня 2007 року) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків за шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Частиною другою статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілій або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Відповідно до частини другої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Положеннями статей 15, 23 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено право споживача розірвати договір і вимагати відшкодування збитків, завданих недостовірною або неповною інформацією про продукцію чи недобросовісною рекламою, а також сплату штрафу за відсутність необхідної, доступної, достовірної та

своєчасної інформації про продукцію.

Частиною четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством. У договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.

Тобто, вимоги статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» на дату укладення оспорюваного договору не передбачали обов'язку банку надати детальний розпис сукупної вартості кредиту в окремому документі.

Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (набрали чинності 06 червня 2007 року), зобов'язують банки надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту або в кредитному договорі, або додатку до нього.

Тобто, детальний розпис сукупної вартості кредиту не обов'язково повинен бути викладений лише як окремий документ.

Спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності; умови кредитного договору містять повну інформацію щодо умов кредитування: періоду надання кредиту (пункт 1.2), розміру процентної ставки (пункт 1.3.1), порядку її нарахування (пункт 1.3.3), та зміни (розділ 5), розмір й порядок розрахунку неустойки (розділ 4); черговість погашення грошових зобовязань (пункт 1.6), право позичальника на дострокове погашення кредиту та порядок дострокового погашення (п. 3.2.2), відповідальності за порушення умов договору, в тому числі банку (розділ 4).

В пункті 1.1 договору зазначено, що позичальник, укладаючи цей договір, усвідомлює можливість виникнення курсових різниць (коливань) валюти кредиту при отриманні кредитних коштів та їх використанні за цільовим призначенням згідно умов даного договору, внаслідок чого може виникнути потреба у доплаті позичальником за рахунок власних коштів повної вартості продукції (товару/робіт/послуг), яку останній придбаває за рахунок кредитних коштів банку.

Відповідно до п. 7.12 договору сторони домовилися вважати, що уклавши цей договір, позичальник своїм підписом засвідчує факт та згоду з умовами цього договору, підтверджує свої права та обовязки за цим договором і погоджується з ними, підтверджує свою здатність виконувати умови цього договору та що всі умови даного договору йому цілком зрозумілі і позичальник вважає їх справедливими по відношенню до нього, а також, що перед укладанням цього договору отримав від банку інформаційний лист згідно вимог законодавства України, зокрема, Закону України «Про захист прав споживачів».

Позивачем ОСОБА_3 не заперечується, що вона отримала кошти за кредитним договором, а також після підписання додаткової угоди до нього здійснювала платежі на виконання умов кредитного договору з урахуванням внесених змін. Позивачем не спростовано, що при укладенні договору про надання споживчого кредиту вона діяла свідомо та вільно, враховуючи власні інтереси, добровільно погодилася з його умовами, визначивши, характер правочину і всі його істотні умови.

Таким чином, ОСОБА_3 була проінформована про всі істотні умови договору, зокрема про валютні ризики під час виконання зобовязань за кредитним договором, про спосіб та терміни погашення кредиту, його сукупну вартість, розмір та терміни сплати процентів та інших платежів, про умови відкриття, ведення та закриття банківського рахунку, тарифи, та суми коштів, які позичальник зобовязаний сплатити за договором банківського рахунку, при цьому останньою не надано доказів нечесної підприємницької практики чи введення позивача в оману.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності . Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з ч.1 ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.

Доводи ОСОБА_3 про те, що введення її як позичальника в оману банком щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки підтверджено висновком експерта №6093/17-21 від 23 травня 2018 року, спростовуються вищенаведеними обставинами справи, при цьому у висновку відсутні відповіді на питання щодо відповідності сукупної вартості кредиту умовам кредитування та зазначено, що реальна процентна ставка відповідає розміру реальної ставки, зазначеній в Додатку №2 до Договору про надання споживчого кредиту.

Також суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що норми Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» не поширюються на спірні правовідносини.

З урахуванням наведеного вимоги ОСОБА_3 про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту та договору іпотеки, яка є похідною, не підлягають до задоволення.

Щодо вимог зустрічного позову ОСОБА_4 про визнання недійсним договору поруки №145854, укладеного 28 вересня 2007 року, судом встановлено, що в забезпечення виконання кредитних зобовязань ОСОБА_3 по кредитному договору №0 від 28 вересня 2007 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_4 укладено договір поруки № 145854, згідно з яким поручитель зобовязався відповідати у повному обсязі за виконання ОСОБА_3 усіх зобовязань, що виникли з Кредитного договору як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Відповідальність Позичальника та Поручителя є солідарною.

Відповідно до п.1.2. Договору поруки поручителю добре відомі усі умови вищезазначеного Основного договору, зокрема: сума Основного договору - 49 500,00 дол. США; термін виконання основного зобов'язання - «27» вересня 2028 року, якщо згідно умов Основного договору не буде застосовано інші терміни виконання такого зобовязання; інші умови основного договору.

Відповідно до пункту 1.3. Договору поруки, Поручитель відповідає перед Кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобовязаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу (в т.ч. суми кредиту, регресу), сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами Основного договору.

Згідно п. 3.1. Договір поруки набирає чинності з моменту його підписання обома Сторонами та діє до повного припинення всіх зобов'язань Боржника за Основним договором.

26 грудня 2014 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_4 було укладено Додаткову угоду №1 до договору поруки № 145854 від 28 вересня 2007 року відповідно до якої поручитель надав згоду забезпечувати змінене зобовязання, що забезпечується договором.

Також відповідно до п. 2 Додаткової угоди, Договір поруки було доповнено п. 1.6, згідно з яким сторони ознайомлені з усіма умовами договору(ів), що обумовлюють основне зобовязання, в тому числі стосовно можливості зміни розміру зобовязань у більшу та/або меншу сторону, строку і порядку його виконання, забезпеченого цим договором та/або договорами. Сторони досягли згоди відносно розміру, строку і порядку виконання зобовязань, що забезпечуються відповідно до цього договору, розуміючи при цьому можливість зміни розміру зобовязань у більшу та/або меншу сторону, строку і порядку його виконання у випадках, передбачених умовами договору(ів), що обумовлюють основне зобовязання. Сторони підтверджують, що згідно цього договору забезпечуються також і розмір зобовязань, строк і порядок їх виконання, який може бути змінено відповідно до умов вищевказаних договору(ів), що обумовлюють основне зобовязання. (т.1 а.с. 41-42).

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Припинення поруки повязане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Отже, порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє субєктивне право кредитора.

Так, під виконанням сторонами зобовязання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обовязків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, «основне зобовязання» - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обовязки сторін кредитного договору.

Як установлено судом, боржник ОСОБА_3 (а відтак і поручитель) первинно взяли на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 27 вересня 2028 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору.

Таким чином, у разі неналежного виконання боржником зобовязань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк предявлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

У разі предявлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобовязання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобовязань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобовязань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів.

Крім того, при застосуванні частини четвертої статті 559 ЦК України слід ураховувати таке.

Регулюючи правовідносини з припинення поруки у звязку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобовязання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги), якщо кредитор не предявить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд України в справі № 6-53цс14 в постанові від 17.09.2014 року.

Згідно з ч. ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

27 жовтня 2016 року ПАТ «УкрСиббанк» направив на адресу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вимогу про усунення порушення умов кредитного договору та погашення простроченої заборгованості. У випадку не усунення порушень на 32 день з дня отримання цієї вимоги, а у випадку відсутності підтвердження отримання вимоги з 41 календарного дня з дати відправлення позичальнику повідомлення про дострокове повернення кредиту АТ «УкрСиббанк» вимагав виконання зобовязань за договором щодо сплати заборгованості по повернення суми кредиту в повному обсязі, сплати нарахованих процентів в сумі 33052, 23 дол. США. Заборгованість по поверненню суми кредиту в повному обсязі і суми нарахованих процентів, підлягала уточненню на дату фактичного повернення коштів (т.1 а.с. 43-44).

Тобто на випадок невиконання вимоги банку, з 32 дня з дня отримання вимоги, строк виконання зобовязання вважався таким, що настав.

Вказана вимога була отримана ОСОБА_3 07 листопада 2016 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (т.1 а.с. 45), проте не була виконана останньою, тобто дата виконання основного зобовязання по поверненню кредиту, сплати нарахованих процентів була встановлена 09 грудня 2016 року.

З вищевказаним позовом «УкрСиббанк» звернувся в тому числі і до поручителя ОСОБА_4 28 грудня 2016 року, тобто з дотриманням шестимісячного строку, встановленого ч.4 ст. 559 ЦК України, а тому порука не може вважатися припиненою із зазначених цією нормою підстав.

Також судом першої інстанції обґрунтовано не взято до уваги як безпідставні доводи про те, що заборгованість за кредитним договором №0 від 28 вересня 2007 року була погашена 29 грудня 2014 року, а тому і порука за цим договором припинена у звязку виконанням основного зобовязання, тоді як будь-які інші кредитні договори ОСОБА_4 не поручався.

Як було встановлено вище, новий кредитний договір між Банком та ОСОБА_3 не укладався, а 26 грудня 2014 було реструктуризовано кредитний договір №0 від 28 вересня 2007 року та внесено зміни до основного зобовязання на підставі Додаткової угоди №1, умовами якої передбачено, що для ідентифікації договору можуть застосовуватися, як номер Договору, зазначений при його укладенні №0, так і реєстраційний номер договору в системі обліку Банку, а саме №1. При цьому при здійсненні погашення заборгованості за кредитом сторонами використовується Реєстраційний номер договору №1.

В свою чергу у звязку з укладенням між банком та позичальником Додаткової угоди №1 до договору про надання споживчого кредиту №0 від 28 вересня 2007 року, між банком та поручителем ОСОБА_4 також було укладено Додаткову угоду №1 до Договору поруки №148854, відповідно до якої поручитель надав згоду на зміну основного зобовязання.

Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З цих підстав колегією суддів не приймається до уваги зазначена ОСОБА_4 в апеляційній скарзі підстава припинення договору поруки - збільшення без згоди поручителя обсягу його відповідальності у звязку з встановленням у додатковій угоді №1 від 26 грудня 2014 року подвійного розміру процентної ставки за користування кредитними коштами понад встановлений термін, оскільки з цієї підстави ОСОБА_4 позовних вимог не предявляв, а апеляційний суд не може вийти за межі позовних вимог при перегляді рішень суду в апеляційному порядку.

Згідно з прецедентною практикою ЄСПЛ щодо застосування статті 6 § 1 ЄКПЛ суди зобовязані надавати підстави для винесення рішень, однак це не передбачає надання детальної відповіді на кожний аргумент (Van de Hurk v. the Netherlands (ОСОБА_7 де Гурк проти Нідерландів), § 61; Garcia Ruiz v. Spain (ОСОБА_8 проти Іспанії) [ВП], § 26; Jahnke and Lenoble v. France (Янке і Ленболь проти Франції) (dec.); Perez v. France (Перез проти Франції) [ВП], § 81). Міра застосування цього зобовязання може різнитися залежно від характеру рішення (Ruiz Torija v. Spain (ОСОБА_8 Торіха проти Іспанії), § 29; Hiro Balani v. Spain (Хіро Балані проти Іспанії), § 27) і може бути визначена тільки зважаючи на обставини справи.

За таких обставин, суд першої інстанції повно та всебічно дослідивши обставини справи, надавши належну оцінку наявним у справі доказам, з дотриманням норм матеріального та процесуального права дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 та зустрічного позову ОСОБА_4

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 374, 375, 381,382, 384 ЦПК України, суд,

постановив :

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 14 березня 2019 року.

Головуючий: І.В. Міхасішин

Судді: М.В. Матківська

ОСОБА_9