РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2019 року м. Рівне

Справа № 569/11737/18

Провадження № 22-ц/4815/406/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Бондаренко Н.В. (суддя-доповідач), Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.,

секретар судового засідання: Брикса Ю.Ю.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз",

за участю сторін

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" на рішення Рівненського міського суду Рівненської області в складі судді Кучиної Н.Г. від 9 січня 2019 року, проголошене в 16 год. 49 хв. в м. Рівне, дата складання повного судового рішення - 11 січня 2019 року,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 звернулась в суд з позовом до ПАТ "Рівнегаз" про захист прав споживача, який мотивує тим, що вона проживає в АДРЕСА_1. 24.05.2018 року вона звернулась до ПАТ "Рівнегаз" з приводу встановлення індивідуального лічильника у вказаній квартирі.

Однак, ПАТ "Рівнегаз" розглянувши її заяву повідомив, що розподіл природного газу по її особовому рахунку проводиться відповідно до вимог чинного законодавства України, що не відповідає дійсності.

Звертає увагу, що статтею 6 Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу" встановлено, що суб'єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов'язані встановити індивідуальні лічильники: тільки для пригогування їжі - до 1 січня 2021 року.

Крім того, умовами договору, укладеного між нею та ПАТ "Рівнегаз", жодним чином не передбачено, що вона повинна реалізувати свої права та виконувати свої обов'язки за цим договором разом із іншими споживачами, що проживають у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 в тому числі, споживати газ за загальнобудинковим лічильником.

З наведених підстав просить суд зобов'язати ПАТ "Рівнегаз" встановити індивідуальний лічильник обліку природного газу за адресою АДРЕСА_1 відповідно до вимог чинного законодавства.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 9 січня 2019 року зобов'язано ПАТ "Рівнегаз" встановити безкоштовно індивідуальний лічильник обліку природного газу для споживача ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1

Стягнуто з ПАТ "Рівнегаз" в дохід держави 704, 80 грн.

Рішення мотивовано тим, що Законом України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу" встановлено обов'язок ПАТ "Рівнегаз" встановити за власний рахунок саме квартирні прилади обліку газу в квартирі позивача.

У апеляційній скарзі ПАТ "Рівнегаз" покликається на те, що рішення суду прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зазначає, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, змінив зміст заявленої позовної вимоги, а саме видаливши з неї формулювання "відповідно до вимог чинного законодавства України" та додавши після словосполучення "Зобов'язати ПАТ "Рівнегаз" слово "безкоштовно".

Під час розгляду справи встановлено, що ПАТ "Рівнегаз" було забезпечено комерційний облік природного газу за адресою АДРЕСА_1, у відповідності до чинного законодавства, а саме ст. 6 Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу", до внесення змін щодо строків та умов встановлення лічильників газу та відповідно до завершення розгляду даної справи по суті, а відтак в даному випадку слід застосувати положення ч. 1 ст. 58 Конституції України, яка визначає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Звертає увагу на те, що за рахунок тарифу на послуги розподілу природного газу протягом 12 місяців споживачем була компенсована сума 93,7 грн. із собівартості встановлення лічильника газу 1700 грн., що становить 0,055% від такої собівартості.

Крім того, ПАТ "Рівнегаз", як і споживачі природного газу позбавлений можливості впливати на прийняття уповноваженими державними органами рішень щодо формування тарифу та його складових.

В оскаржуваному рішенні судом зазначено, що вимоги ст. 6 Закону № 3533-VІ зобов'язують відповідача забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, в яких газ використовується тільки для приготування їжі, - до 1.01.2018 року, проте судом не враховано той факт, що позивач ОСОБА_4 звернулася до суду лише 22.06.2018 року.

Вважає, що посилання суду першої інстанції на постанову Великої Палати Верховного Суду від 7.11.2018 року у справі № 214/2435/17 є не виправданим, оскільки згідно обставин зазначеної справи, споживачам (позивачам по зазначеній справі) взагалі не було забезпечено комерційний облік у визначені Законом терміни (до 1.01.2018 року).

Внаслідок винесення оскаржуваного рішення товариство буде змушене відбирати кошти на встановлення індивідуальних лічильників газу з коштів передбачених на проведення ремонту та технічне обслуговування газорозподільних систем для підтримання їх у задовільному стані, що в свою чергу створить реальну загрозу виникнення надзвичайних ситуацій небезпечних для життя та здоров'я людей та майна.

З наведених підстав просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

У відзиві на апеляційну скаргу позивачка вказує, що апеляційна скарга є необґрунтованою, недоведеною, а викладені у ній вимоги - надуманими та такими, що не відповідають передбаченим чинним законодавством способами захисту цивільного права або інтересу.

Твердження апелянта про вихід судом за межі позовних вимог не відповідає дійсності, адже вона просила про встановлення у своєму помешканні індивідуального лічильника, який газорозподільні організації зобов'язані безкоштовно встановити всім споживачам.

Вважає, покликання відповідача на те, що нею сплачено лише 93 грн. 70 коп. із собівартості встановлення індивідуального лічильника є безпідставними, оскільки при розрахунку тарифу ним застосовано норми газопостачання 3,3 м3 на людину, однак починаючи з березня 2017 року їй надходили рахунки в 5-8 разів більші від норми споживання, виходячи із показників загально-будинкового лічильника.

Більше того, у структурі тарифу на 2019 рік є все ті ж відрахування для придбання та встановлення індивідуальних лічильників, тож із неї і надалі будуть відраховувати кошти на встановлення індивідуального лічильника, але не будуть його встановлювати у разі скасування рішення суду. Наголошує, що вона неодноразово зверталась до ПАТ "Рівнегаз" з проханням встановити індивідуальний лічильник у її квартирі, остання така заява подана нею 15.05.2018 року. Однак у встановлений ст. 6 Закону № 3533-VІ строк, а саме до 1 січня 2018 року, ПАТ "Рівнегаз" так і не вчинив відповідні дії. При цьому твердження апелянта про наявність загально-будинкового лічильника не є виконанням Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу", адже на момент встановлення і до цього часу відсутня згода співвласників будинку по вул. Гарна, 10а на встановлення такого лічильника.Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно із ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24.10.2014 року між ОСОБА_4 та ПАТ "Рівнегаз" укладено договір №3044256 про надання послуг з газопостачання до квартири АДРЕСА_2.

15.05.2018 року ОСОБА_4 зверталася до ПАТ "Рівнегаз" із заявою, в якій просила забезпечити встановлення індивідуального лічильника обліку природного газу у її квартирі за адресою АДРЕСА_1

На вказану заяву 24.05.2018 року ПАТ "Рівнегаз" надано позивачці письмову відповідь №Rv01.3-ЛВ-2990-0518, відповідно до якої останній повідомлено, що ПАТ "Рівнегаз" було забезпечено комерційний облік природного газу відповідно до вимог Закону за адресою м. Рівне, вул. Гарна,10А та було встановлено загальнобудинковий вузол обліку природного газу. Крім того, роз'яснено, що Законом України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу" не передбачено обов'язку оператора ГРМ встановлювати індивідуальні лічильники газу у будинках у яких облік спожитого газу здійснюється загально будинковим лічильником. Разом з тим, згідно до ст.3 Закону, споживачі можуть самостійно забезпечити встановлення індивідуальних приладів обліку природного газу з джерел не заборонених законодавством в т.ч. і за власний рахунок.

Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені Законом України від 16 червня 2011 року № 3533-VI "Про забезпечення комерційного обліку природного газу".

Згідно з положеннями статті 6 Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу" (в редакції від 1.10.2015 року) та графіками оснащення квартир і приватних будинків лічильниками газу, розробленими відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2012 року № 259-р "Деякі питання забезпечення комерційного (приладового) обліку природного газу", газорозподільні підприємства зобов'язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується для підігріву води та приготування їжі - до 1 січня 2016 року, тільки для приготування їжі - до 1 січня 2018 року.

Законом України № 2260-VIII від 21.12.2017 року "Про внесення змін до Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу" щодо порядку встановлення лічильників споживачам природного газу" до статті 6 вказаного закону внесено зміни та визначено, що для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі газорозподільні підприємства зобов'язані забезпечити встановлення лічильників газу до 1 січня 2021 року.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу" фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб'єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Зі змісту статті 6 Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу" вбачається обов'язок встановлення відповідними суб'єктами господарювання - газорозподільними організаціями лічильників для такої категорії споживачів природного газу, як населення у вигляді приладів обліку природного газу, що дозволяють визначати обсяги споживання газу кожним окремим споживачем. При цьому таких споживачів не зобов'язано відшукувати джерела фінансування вказаних приладів та робіт, оскільки відповідне фінансування уже закладено у тариф на оплату спожитого газу.

Таким чином, стаття 6 Закону визначає обов'язок газорозподільної організації встановити саме квартирні прилади обліку газу в багатоквартирному будинку.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 214/2435/17.

Встановлено, що позивач є споживачем природного газу для приготування їжі, а відповідач - виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням.

Оскільки, позивачка сплачувала за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильника газу для приготування їжі, у тому числі безпосередньо індивідуального, то відповідач зобов'язаний надавати послуги, які оплачені позивачкою, та відповідно до частини першої статті 6 Закону № 3533-VI зобов'язаний забезпечити встановлення індивідуального лічильника газу для населення, який використовується для приготування їжі. Тобто, саме на відповідача покладений обов'язок встановлення лічильників газу та лише він повинен вживати заходів щодо залучення інших джерел фінансування цих робіт і покладання такого обов'язку на споживачів є неправомірним.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач не вживав жодних заходів для фінансування встановлення позивачці індивідуального лічильника газу для приготування їжі за рахунок будь-якого бюджету. Відмова відповідача встановити індивідуальний лічильник позивачу суперечить вимогам законодавства, порушує права споживача, волевиявлення якого на встановлення індивідуального лічильника газу не може бути порушеним.

За наведеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову ОСОБА_4 про зобов'язання ПАТ "Рівнегаз" встановити безкоштовно в її квартирі індивідуальний лічильник обліку природного газу.

Покликання відповідача на те, що ним було забезпечено комерційний облік природного газу за адресою АДРЕСА_1, у відповідності до ст. 6 Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу" в редакції чинній до внесення змін щодо строків та умов встановлення лічильників газу є безпідставними, оскільки стаття 6 вказаного Закону визначала обов'язок газорозподільної організації встановити саме квартирні прилади обліку газу в багатоквартирному будинку, як до так і після внесення до неї змін Законом України № 2260-VIII від 21.12.2017 року.

Зазначення судом в резолютивній частині оскаржуваного рішення про зобов'язання ПАТ "Рівнегаз" встановити позивачці індивідуальний лічильник обліку природного газу безкоштовно, а не відповідно до вимог чинного законодавства України, як остання просила у позові, не свідчить про вихід судом за межі позовних вимог в розумінні ст. 13 ЦПК України.

Доводи відповідача про те, що за рахунок тарифу на послуги розподілу природного газу протягом 12 місяців споживачем була компенсована сума 93,7 грн., що становить 0,055% від собівартості встановлення лічильника газу, яка складає 1700 грн. не заслуговують на увагу, оскільки формування тарифів уповноваженим органом не звільняють ПАТ "Рівнегаз" від обов'язку встановити лічильник,

Покликання апеляційної скарги про безпідставність посилання суду першої інстанції на постанову Великої Палати Верховного Суду від 7.11.2018 року у справі № 214/2435/17, в зв'язку з тим, що згідно обставин зазначеної справи, споживачам взагалі не було забезпечено комерційний облік у визначені Законом терміни року, не ґрунтується на нормах ч.4 ст.263 ЦПК України так як у вказаній постанові Верховний Суд зробив висновок, що стаття 6 Закону № 3533-VI визначає обов'язок газорозподільної організації встановити саме квартирні прилади обліку газу в багатоквартирному будинку.

Так як, господарська діяльність здійснюється суб'єктами господарювання на власний ризик, не можуть бути підставою для відмови позивачці в задоволенні її позовних вимог покликання відповідача на те, що внаслідок винесення оскаржуваного рішення товариство буде змушене відбирати кошти на встановлення індивідуальних лічильників газу з коштів передбачених на проведення ремонту та технічне обслуговування газорозподільних систем для підтримання їх у задовільному стані.

Також, не є підставою для скасування рішення суду покликання відповідача на рішення суду апеляційної інстанції в іншій справі, яким було відмовлено в задоволенні позову про зобов'язання ПАТ "Рівнегаз" встановити за власні кошти індивідуальний лічильник обліку природного газу, оскільки висновок суду в іншій справі не є обов'язковим для апеляційного суду.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував дійсні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам і ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його зміни чи скасування немає.

Відповідно до ч.1 та ч. 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судові витрати понесені відповідачем по оплаті судового збору при подачі апеляційної скарги слід віднести на його рахунок.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375,376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 9 січня 2019 року залишити без змін.

Понесені витрати по оплаті судового збору при подачі апеляційної скарги віднести за рахунок Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 березня 2019 року.

Судді: Бондаренко Н.В.

Ковальчук Н.М.

Хилевич С.В.