ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3437/19 Справа № 201/1419/18 Головуючий у першій інстанції: Антонюк О. А. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2019 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Сіленко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2018 року та на додаткове рішення цього ж суду від 16 січня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: Третя дніпровської державної нотаріальної контора, ОСОБА_4 , про визнання договору недійсним, скасування державної реєстрації речових прав, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що йому на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 . 17 листопада 2017 року між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу цього житла, відповідно до якого позивач отримав 687300,00 грн. як вартість вказаної квартири. Але в день підписання вказаного договору у нотаріуса позивач погано себе почував, не все чув, що йому казали і нотаріус нічого не роз`яснював, тому і підписав договір, вважаючи, що кошти він отримає після цього, але коштів за продане житло він не отримав, а потім почав уважно читати договір і з`ясував, що гроші відповідач начебто йому передав до підписання договору через банк. Передачі коштів не було, в банку позивач не був, рахунок на нього не відкривався і грошей він не отримував, тобто його відповідач обманув, не надавши грошові кошти, квартиру зареєстрував на себе. Звернення до правоохоронних органів ні до чого не призвело. Тому позивач просив визнати недійсним договір купівлі-продажу від 17.11.2017 року, посвідчений державним нотаріусом Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Демуш Є.В. за реєстровим №3-1137 та скасувати реєстрацію права власності за ОСОБА_1 .

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2018 року позов задоволено, визнано недійсним укладений між ОСОБА_3 і ОСОБА_1 договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 17 листопада 2017 року, засвідчений державним нотаріусом Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Демуш Є.В., реєстровий номер 3-1137; стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 704,80 грн. (а.с. 109-111).

Додатковим рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2019 року скасовано реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 121-122).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та додаткового рішення і ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення та додаткового рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваних рішення та додаткового рішення з ухваленням нового судового рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що позивачу належала квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право спільної власності на житло від 25 жовтня 1994 року, виданого виконкомом Дніпропетровської міської ради народних депутатів за реєстровим номером 162п-2,9 (1/2 частка) та свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 серпня 2017 року, виданого державним нотаріусом Першої дніпровської нотаріальної контори Водолазькою Н.В. за реєстровим номером 1-450 (1/2 частка), що підтверджується відповідними письмовими доказами, копії яких долучені до матеріалів справи.

17 листопада 2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у письмовій нотаріальній формі було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 27,2 кв.м, загальною площею 45,3 кв.м., за умовами якого позивач продав вказану квартиру відповідачу, що посвідчений державним нотаріусом Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Демуш Є.В. за реєстровим №3-1137 (а.с. 12).

За змістом п. 3 зазначеного вище договору, продаж квартири за домовленістю сторін вчинено за 687300,00 грн., які покупець сплатив продавцю у повному обсязі до оформлення цього договору через ПАТ «КБ «Аккордбанк» 09 листопада 2017 року.

Відповідно до п. 7 договору купівлі-продажу від 17.11.2017 року, сторони підтверджують, що вони не визнані недієздатними чи обмежено дієздатними; укладення договору відповідає їх інтересам; волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі; умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін; договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені в ньому.

Цього ж дня, 17 листопада 2017 року, державним нотаріусом Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Демуш Є.В. було здійснено реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №110594273 від 15.01.2018 року (а.с. 13).

Апеляційним судом встановлено, що при посвідченні оспорюваного договору купівлі-продажу було надане платіжне доручення ПАТ "Комерційний банк "АкордБанк" від 09 листопада 2017 року про сплату на користь ОСОБА_3 687300,00 грн. за договором купівлі-продажу майна за адресою: АДРЕСА_1 , а також зазначено - "нотаріус Демуш Є.В.".

Відповідно до листа ПуАТ "Акордбанк" від 12.02.2018 року за №01-06-06/182/1, фінансова операція між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 від 09.11.2017 року по сплаті грошових коштів у сумі 687300,0 грн. за квартиру, згідно договору купівлі-продажу, у банку не мала місця (а.с. 62 у т. 1).

Також встановлено, що в провадженні СВ Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження №0000374 від 09.02.2018 року за ч. 2 ст. 190 КК України (шахрайство), в якому позивач ОСОБА_3 є потерпілим. Доказів пред"явлення обвинувачення певній особі, завершення кримінального провадження суду не надано.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (ч. 1 ст. 229 ЦК України).

Частиною 1 статті 230 ЦК України встановлено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Вирішуючи спір про визнання угоди недійсною суд з`ясовує наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як встановлено судом, за умовами укладеного між сторонами договору купівлі-продажу квартири від 17 листопада 2017 року ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_1 придбав квартиру АДРЕСА_1 , і такий продаж за домовленістю сторін вчинено за 6873000,00 грн., які продавець отримав від покупця повністю в безготівковій формі до підписання цього договору.

Як на підставу визнання недійсним оспорюваного правочину ОСОБА_3 посилається на те, що не ОСОБА_1 не сплатив вартості придбаної ним квартири.

За змістом статей 203, 215 ЦК України виконання чи невиконання сторонами зобов`язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. У разі якщо правочин ще не виконаний, він є таким, що не створює жодних юридичних наслідків.

Виходячи з викладеного, враховуючи правові підстави звернення ОСОБА_3 з даним позовом; надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, - колегія дійшла висновку про відсутність обставин, які б свідчили про те, що укладення оспорюваного правочину не було спрямоване на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, тому відсутні підстави для задоволення даного позову про визнання договору недійсним та скасування державної реєстрації речових прав.

Доводи позивача про те, що він фактично не отримав грошових коштів за продаж спірної квартири не можуть бути підставою для визнання недійсним вказаного вище договору купівлі-продажу відповідно до ст.ст. 229, 230 ЦК України, оскільки доводи щодо неналежного виконання грошового зобов"язання за договором купівлі-продажу можуть свідчити про неналежне виконання умов договору, а не про його недійсність.

Позивачем не доведено, що під час підписання та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири існували обставини, які мали істотне значення та щодо яких відповідач навмисно ввів позивача в оману, і обізнаність щодо яких позивача могла вплинути на вчинення ним спірного правочину. Позивачем не доведено факт помилки щодо обставин, які мають істотне значення, при укладення оспорюваного правочину. Факт неотримання грошових коштів не є підставою для застосування положень ст.ст. 229, 230 ЦК України.

Відповідна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 31.10.2018 року у справі №367/3076/15-ц, провадження №61-18860св18; у Постанові Верховного Суду від 20.09.2018 року у справі № 753/8830/15-ц, провадження №61-30621св18.

Колегія наголошує, що невиконання відповідачем умов договору купівлі-продажу в частині розрахунку, на що посилається позивач, не позбавляє останнього права на звернення з вимогою про розірвання даного договору в порядку частини другої статті 651 ЦК України.

На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, невірно застосував норми матеріального права, що призвело до ухвалення неправомірного рішення та додаткового рішення, які підлягають скасуванню з ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

За загальним правилом судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Приймаючи до уваги, що апеляційну скаргу задоволено, а в задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі, з ОСОБА_3 підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого апелянтом судового збору в сумі 2114,40 грн. на користь ОСОБА_1 (а.с. 125, 151), а також судовий збір в розмірі 1057,20 грн. (дві вимоги немайнового характеру 704,8 х 2 - 352,40 грн. (сплачена позивачем сума)) в дохід держави, сплату якого було відстрочено ОСОБА_3 ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2018 року (а.с. 16).

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням наведеного, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення та додаткове рішення суду першої інстанції підлягають скасуванню з ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2018 року та додаткове рішення цього ж суду від 16 січня 2019 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання договору недійсним, скасування державної реєстрації речових прав - відмовити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати в сумі 2114 (дві тисячі сто чотирнадцять) грн. 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в дохід держави судовий збір в розмірі 1057 (одна тисяча п`ятдесят сім) грн. 20 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді