Ухвала

02 жовтня 2019 року

місто Київ

справа № 569/11722/16-ц

провадження № 61-31573св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Олійник А. С., Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Усика Г. І., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Рівненське вище професійне училище Департаменту поліції охорони,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 15 травня 2017 року у складі судді Першко О. О. та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 10 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Шеремет А. М., Григоренко М. П., Хилевича С. В.,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

ОСОБА_1 у вересні 2016 року звернувся до суду з позовом до Рівненського вищого професійного училища Департаменту поліції охорони про стягнення заборгованості із заробітної плати.

Позивач обґрунтовував заявлені вимоги тим, що з 10 жовтня 2012 року його призначено викладачем Рівненського вищого професійного училища департаменту Державної служби охорони України при МВС України, правонаступником якого є Рівненське вище професійне училище Департаменту поліції охорони, з посадовим окладом у розмірі 1 050, 00 грн, з установленою надбавкою за високі досягнення у праці в розмірі 40 відсотків. На цій посаді він працював до 30 квітня 2015 року.

Стверджував, що за зазначений період роботи відповідач не в повному розмірі виплачував йому заробітну плату. Порядок виплати йому заробітної плати встановлено Інструкцією про порядок виплати заробітної плати працівників освіти, затвердженою наказом Міністерства освіти України від 15 квітня 1993 року № 102 (далі - Інструкція). Всупереч пункту 80 Інструкції години викладацької роботи, виконані ним понад встановлене річне навантаження, додатково оплачені не були. У підсумку за період 2013-2015 років сума заборгованої та невиплаченої йому заробітної плати за години викладацької роботи, виконані понад встановлене річне навантаження, становить 4 934, 50 грн.

Також зазначав, що розділом «Б» Інструкції передбачено додаткову оплату праці за класне керівництво. Починаючи від дати призначення його куратором групи ОБ-2 та закінчуючи звільненням з роботи, йому повинно було бути нараховано та виплачено 20 % ставки заробітної плати, чого здійснено не було. За зазначений період відповідач не нарахував та не виплатив 1 310, 14 грн додаткової оплати праці. Крім того, відповідно до пункту 42 Інструкції викладачам вищих навчальних закладів І-ІІ рівнів акредитації за завідування навчальними кабінетами або лабораторіями провадиться додаткова оплата в розмірі 10-15 % посадового окладу (ставки заробітної плати) за погодженням з профспілковим комітетом. Конкретний розмір доплати встановлюється керівником навчального закладу. З урахуванням нижчої межі додаткової оплати (10 %) йому не проведено додаткової оплати за завідування кабінетами та іншими приміщеннями протягом періоду його роботи на загальну суму 4 298, 55 грн.

Стислий виклад заперечень відповідача

Відповідач заперечив проти задоволення позову, оскільки Рівненське вище професійне училище Департаменту поліції охорони не є належним відповідачем у справі, позивач не працював у Рівненському вищому професійному училищі Департаменту поліції охорони, а перебував у трудових відносинах з Рівненським вищим професійним училищем департаменту Державної служби охорони України при МВС України, яке припинило свою діяльність 07 листопада 2015 року на підставі Закону України «Про Національну поліцію» як заклад міліції, і всі працівники цього училища звільнені. Умови оплаті праці встановлені училищем самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством та галузевою угодою. Оплата праці позивачу здійснювалася за посадовим окладом, виплачувалася надбавка за вислугу років, надбавка за особливі умови проходження військової служби, щомісячна премія. За вичитані години понад норму позивачу виплачена премія відповідно до умов колективного договору між керівництвом і профспілковою організацією Рівненського вищого професійного училища департаменту Державної служби охорони України при МВС України на 2011-2015 роки. Заробітна плата виплачена позивачу в повному обсязі. Окрім того, позивач не здійснював ні класне керівництво, ні кураторство, наказом по училищу куратором не призначався, на нього не були покладені обов`язки завідування кабінетом, а якщо він таке завідування і здійснював, то з перевищенням повноважень.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 15 травня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 10 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 15 травня 2017 року залишено без змін.

Рішення суду першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, обґрунтовувалось тим, що позивача призначено викладачем за рахунок платних послуг, умови оплати праці визначені у колективному договорі, яким передбачено, зокрема преміювання за вичитані години понад норму, та, як встановлено судом, відповідні премії виплачені позивачу, вичитані години понад норму оплачені. Належних та допустимих доказів про те, що позивача призначено куратором групи ОБ-2, зокрема наказу про таке призначення, та на нього покладено обов`язок завідування навчальними кабінетами чи лабораторіями матеріали справи не містять.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ засобами поштового зв`язку у жовтні 2017 року, ОСОБА_1 просить скасувати рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 15 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 10 жовтня 2017 року, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтовується неправильним застосуванням судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права. Заявник зазначає, що судами неправильно застосовані правила пункту 80 Інструкції, статті 5 Закону України «Про колективні договори і угоди», частини другої статті 2 Закону України «Про оплату праці», відповідно до яких доплата чи гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, є відмінними від премії видами додаткової заробітної плати. На переконання ОСОБА_1 , апеляційний суд не здійснив перевірку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, не спростував доводи апеляційної скарги.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У наданому відзиві відповідач просив касаційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувані судові рішення залишити без змін як такі, що ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права. Оплата праці ОСОБА_1 здійснювалась відповідно до умов колективного договору, який є законним, оскільки не оскаржувався.

ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДАХ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ СУДОМ

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що набрав чинності 15 грудня 2017 року, далі - ЦПК України) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду у травні 2018 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Ухвалою Верховного Суду від 05 вересня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом застосовані правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 213 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-IV, далі - ЦПК України 2004 року), відповідно до яких рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд перевірив у межах доводів касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, за наслідками чого зробив такі висновки.

Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що наказом Рівненського вищого професійного училища департаменту Державної служби охорони України при МВС України від 10 січня 2012 року № 6 о/с ОСОБА_1 призначено викладачем (за рахунок платних послуг) (фахівцем) Рівненського вищого професійного училища департаменту Державної служби охорони України при МВС України, тимчасово на період відпустки по догляду за дитиною основного працівника, з посадовим окладом у розмірі 1 050, 00 грн, установивши згідно зі змінами до галузевої угоди між департаментом Державної служби охорони України при МВС України і Профспілкою працівників держустанов України від 30 липня 2010 року № 33 надбавку за високі досягнення у праці в розмірі 40 відсотків, з іспитовим терміном два місяці, на підставі його заяви.

На загальних зборах трудового колективу Рівненського вищого професійного училища департаменту Державної служби охорони при МВС України 20 лютого 2012 року схвалено колективний договір між керівництвом і профспілковою організацією Рівненського вищого професійного училища департаменту Державної служби охорони України при МВС України

на 2011-2015 роки.

Колективний договір розроблений на основі Законів України «Про колективні договори і угоди», «Про Державний бюджет України на 2013 рік», Галузевої угоди між департаментом Державної служби охорони при МВС України і профспілки працівників державних установ України на 2011-2015 роки.

У підпункті 2.2.11 колективного договору передбачено здійснювати щомісячне преміювання працівників у межах створюваного фонду преміювання у розмірі до 100 %, але не менше 10 % середньомісячної заробітної плати. Підставою для нарахування та виплати премії є Положення про преміювання, Звіт про виконання фінансово-економічних показників та наявність фонду преміювання.

Відповідно до підпункту 2.3.8 змін та доповнень до колективного договору на 2013-2015 роки визначено, що преміювання працівників училища здійснюється відповідно до їх особистого вкладу в загальні результати діяльності закладу в межах створюваного Фонду преміювання. Підставою для встановлення конкретного розміру премії та її нарахування є кінцеві позитивні показники фінансово-господарської та службової діяльності відокремленої структурної одиниці училища відповідно до додатка № 12 до цього договору.

Відповідно до особового рахунку ОСОБА_1 за період з 10 січня 2012 року до 31 грудня 2013 року складовими його заробітної плати були: посадовий оклад; надбавка за високі досягнення у праці; премія згідно з наказом; премія щомісячна.

Відповідно до особового рахунку ОСОБА_1 за період з 01 січня 2014 року до 30 квітня 2015 року складовими його заробітної плати були: посадовий оклад; надбавка за вислугу років; надбавка за високі досягнення у праці; премія щомісячна; індексація заробітної плати.

Згідно з обліком навчальних годин викладача ОСОБА_1 нормоване щомісячне навантаження складало 72 год., річна норма годин - 720 год. У 2013 році кількість вичитаних позивачем годин становила 734 год., в 2014 році -906 год., в 2015 році - 280 год.

Відповідно до особового рахунку ОСОБА_1 в 2013 році йому виплачена щомісячна премія в розмірі 55 % середньомісячної заробітної плати за січень, в лютому - 60 %, в березні-листопаді - 70 %, за грудень - 60 %, за січень-лютий 2014 року - 50 %; березень - 30 %, квітень-вересень 2014 року - 25 %; жовтень 2014 року-лютий 2015 року - 35 %, березень-квітень 2015 року - 30 %.

30 квітня 2015 року позивач звільнений з займаної посади.

Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі

Під час оцінки застосування судами норм матеріального права до спірних правовідносин Верховний Суд врахував таке.

Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства (стаття 1 Закону України «Про оплату праці»).

Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробіток, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

До інших заохочувальних та компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми (стаття 2 Закону України «Про оплату праці»).

Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. У разі, коли колективний договір на підприємстві не укладено, роботодавець зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності -з іншим уповноваженим на представництво органом (частина перша статті 15 Закону України «Про оплату праці»).

Відповідно до пункту 80 Інструкції години викладацької роботи, виконані понад встановлене річне навантаження, оплачуються додатково за годинними ставками (визначеними відповідно до пункту 78) після виконання викладачем річного навчального навантаження. Ця оплата провадиться щомісячно або в кінці навчального року.

Аналіз підпункту 2.2.1 пункту 2.2 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 року № 5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713, дає підстави для висновку, що такі категорії, як премії та доплати у структурі заробітної плати є відмінними. Зокрема, відповідно до наведеного підпункту фонд додаткової заробітної плати включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. До складу фонду додаткової заробітної плати входять надбавки та доплати до тарифних ставок (окладів, посадових окладів) у розмірах, передбачених чинним законодавством, за збільшення обсягу робіт.

Відповідно до підпункту 2.2.2 пункту 2.2 цієї Інструкції премії та винагороди також можуть мати систематичний характер, виплачуватися щомісяця.

Отже, доплата за години викладацької роботи, виконані понад встановлене річне навантаження, має здійснюватися із фонду додаткової заробітної плати, натомість, як встановлено колективним договором, виплата премій здійснюється у межах створюваного Фонду преміювання.

Зважаючи на наведене, правова природа премій та правова природа доплат у зв`язку зі збільшенням обсягу виконаної роботи є відмінними, що свідчить про неможливість ототожнення таких виплат як премії та доплати як різних складових заробітної плати.

На відміну від виплати премій, які є необов`язковою складовою заробітної плати, доплата за години викладацької роботи, виконані понад встановлене річне навантаження, є обов`язковою складовою заробітної плати, передбаченою спеціальним нормативно-правовим актом.

Зробивши висновок, що заявнику здійснено виплати за години викладацької роботи, виконані понад встановлене річне навантаження, за рахунок нарахування та виплати щомісячних премій, суди не врахували, що такі премії нараховувались також заявнику у тих місяцях, у яких години викладацької роботи ОСОБА_1 не перевищували місячне навантаження, що свідчить про те, що їх нарахування пов`язувалося не виключно у зв`язку з виконанням роботи понад норму.

Зважаючи на наведене, висновки судів про те, що заявнику виплачено премію, яка передбачена колективним договором, а тому відсутні правові підстави для стягнення доплат у зв`язку з викладанням понад встановлені норми, Верховний Суд вважає необґрунтованими та такими, що зроблені із неправильним застосуванням норм матеріального права.

Одночасно Верховний Суд встановив наявність інших, протилежних за змістом висновків щодо застосування тих же норм права у подібних правовідносинах, сформульованих та викладених в раніше ухвалених рішеннях Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду.

Зокрема, таким прикладом формулювання іншого правового висновку є висновок, викладений у постанові від 20 серпня 2018 року у справі № 569/9945/16-ц (провадження № 61-26452св18), ухваленій Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду. У наведеній постанові встановлено, що, відмовляючи в задоволенні позову, апеляційний встановив, що суди попередніх інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів встановили, що ОСОБА_2 вичитані години понад норму та кураторство були оплачені відповідно до умов колективного договору, а саме: йому виплачена щомісячна премія. Судами взято до уваги положення Колективного договору між керівництвом і профспілковою організацією Рівненського ВПУ ДДСО при МВС України на 2011-2015 роки, в якому були врегульовані всі питання оплати праці педагогічних працівників установи, в тому числі і щодо вичитаних годин понад норму.

Переглядаючи справу у касаційному порядку, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду іншим чином враховано положення про те, що законодавство про оплату праці розрізняє премії та доплати за години викладацької роботи, виконані понад встановлене річне навантаження, які є різними за змістом та призначенням, а також виплачуються із різних складових фондів Фонду оплати праці, зокрема Фонду преміювання та Фону додаткової заробітної плати відповідно.

Отже, судом касаційної інстанції під час перегляду оскаржуваних судових рішень констатується наявність різного за змістом застосування положень статей 42, 43, 252 КЗпП України та статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» у подібних правових ситуаціях.

З огляду на зазначене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що вирішення цих правових питань викликає необхідність формування єдиної правозастосовчої практики, що підлягає вирішенню Об`єднаною судовою палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Відповідно до частини другої статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.

Однакове застосування закону забезпечуватиме реалізацію верховенства права, рівність перед законом та правову визначеність у державі. Єдність у практиці застосування одних й тих самих норм права поліпшуватиме громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також сприятиме утвердженню довіри до судової влади в цілому.

Ухвалення протилежних чи суперечливих судових рішень, особливо судом вищої інстанції, може спричинити порушення права на справедливий суд, закріпленого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Загальновизнаний принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання і виконуваність судових рішень.

Згідно з частиною дугою статті 403 ЦПК України та з урахуванням наведеного наявні підстави для передачі справи на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Керуючись статтями 403, 404 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Передати на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справу № 569/11722/16-ц (провадження

№ 61-31573св18) за позовом ОСОБА_1 до Рівненського вищого професійного училища Департаменту поліції охорони про стягнення заробітної плати, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 15 травня 2017 та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 10 жовтня 2017 року.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді А. С. Олійник

С. О. Погрібний

Г. І. Усик

В. В. Яремко