Провадження № №2/522/4277/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 р. м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді - Домусчі Л.В.,

при секретарі - Вадуцкої В.І.,

за участю позивача - ОСОБА_1 .,

представника позивача і третьої особи, адвоката - Бучка О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - ОСОБА_3 та приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Марченко А.М. про визнання недійсними договору довічного утримання та договору дарування, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 (має другу групу інвалідності) в липні 2018р. звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його донька ОСОБА_4 , яка за життя була одружена з ОСОБА_2 Наступного дня після смерті ОСОБА_4 , тобто ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_2 шляхом погрози того, що не поховає її належним чином, а також скориставшись його важким психологічним станом після смерті доньки, похилим віком, станом здоров'я, примусив його оформити у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Марченко А.М. договір довічного утримання (догляду) № 1133 від 12.06.2017 р., згідно з яким він, як відчужувач, передав, а ОСОБА_2 , як набувач, отримав у власність нежитлове приміщення магазину у будинку АДРЕСА_4 загальною площею 25,8 кв. м. Аналогічним чином ОСОБА_2 примусив підписати даний договір дружину позивача - ОСОБА_3 . За умовами договору ОСОБА_2 зобов`язувався забезпечувати його та дружину утриманням та доглядом довічно. Наступного дня після підписання договору, тобто 13 червня 2017 р., ОСОБА_2 організував поховання доньки ОСОБА_4 на Таїровському кладовищі м. Одеси. Додатковим доводом про визнання угоди недійсною позивач навів те, що нежитлове приміщення (магазин) у будинку АДРЕСА_4 був придбаний ним в період шлюбу з ОСОБА_3 і вказаний об`єкт нерухомості є спільною сумісною власністю подружжя. Перед укладенням договору довічного утримання (догляду) визначення частки цього співвласника у спільному майні або визначення між співвласниками порядку користування цим майном не проводилося, в зв`язку з чим має місце порушення законодавства при укладенні договору. Аналогічним чином ОСОБА_2 12 червня 2017 р . шляхом погрози примусив підписати ОСОБА_3 договір № 1135 від 12.06.2017 р. про дарування двокімнатної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . З позовом про визнання його недійсним позивач звернувся у липні 2017р, який уточнив 24.07.2017р.(а.с.40-42 т.1). Правовими підставами визнання договорів недійсними є порушення вимог Цивільного кодексу України, а саме з підстав ст..ч.1 та 3 ст.203,215, ч.1 ст.231, ч.1 ст.233 ЦК України та інших актів цивільного законодавства, невідповідність змісту правочину моральним засадам суспільства та невідповідність волевиявлення учасника правочину його внутрішній волі. При цьому в позові щодо визнання недійним договору дарування квартири позивач зазначив, що він і ОСОБА_3 знаходиться в шлюбі з 1961р., а тому також вважає що ця квартира є спільною сумісною власністю подружжя.

Ухвалою суду від 10.07.2017р. провадження по цивільній справі за позовом відкрито і з призначенням підготовчого засідання на 24.07.2017р.

Ухвалою суду від 10.07.2017р. суд задовольнив заяву позивача про забезпечення позову та накладено арешт на квартиру що розташована за адресою: АДРЕСА_1

В підготовчому засіданні 24.07.2017р. приймали участь позивач. Його представник адвокат Бучко О.І., представник відповідача-адвокат Бойко Н.І. , судом вирішено клопотання про виклик свідків, про прийняття уточнення позовних вимог, про витребування доказів та про клопотання адвокат про відкладання слухання, у зв`язку з чим засідання відкладено на 25.09.2017р.

Ухвалою суду від 24.07.2017р. витребувано у приватного нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Марченко А.М. належним чином засвідчену копію договору дару4вання від 12.06.2017р. та інші документи.

18.09.2017р. на виконання ухвали суду приватний нотаріус Марченко А. М. надіслала суду копію договору дарування та документів , на підставі яких здійснено правочин. Також зазначила що вона перед здійсненням нотаріальної дії особисто спілкувалась із сторонами для виявлення їх дійсних намірів та обсягу дієздатності. Ніяких сумнівів у їх намірах та обсязі дієздатності у неї не виникло. Інші подробиці вчинення нотаріальної дії не можуть бути розголошені нею, адже становлять нотаріальну таємницю згідно ст. 8 Закону України «Про нотаріат». Просила ці пояснення взяти до уваги та розглядати справу за її відсутністю.(а.с.60 т.1).

Ухвалою суду від 25.09.2017р. суд задовольнив клопотання адвоката Бучко та об`єднав в одне провадження цивільну справу №522/12496/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Марченко А.М. про визнання недійсними договору дарування автомобіля та цивільну справу №522/12561/17 за позовом між тими ж сторонами і третя особа ОСОБА_3 про визнання недійсним договору довічного утримання. Ці позови подані до суду 07.07.2017р. та 10.07.2017р. та перебували у провадженні судді Погрібного С.О. ( а.с.101-104, 170-172 т.1). протокольною ухвалою залучено в якості третьої особи на боці позивача без самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 Підготовче засідання відкладено на 08.11.2017р.

З матеріалів справи вбачається що ухвалою суду від 13.07.2017р. (головуючий суддя погрібний С.О.) накладено арешт на нежитлове приміщення магазину, загальною площею 25,8 кв.м, розташованого за адресою : АДРЕСА_4 та ухвалою суду від 12.07.2017р. накладено арешт на автомобіль марки «Мерседес» державний номер 634-06 ОК.

07.08.2017р. на адресу суду надійшов лист від приватного нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Марченко А.М. з поясненнями з приводу визнання недійсним договору довічного утримання, за яким вона зазначає: що за правовстановлюючими документами об`єктом є нежитлове приміщення магазину, загальною площею 25,8 кв.м, розташованого за адресою : АДРЕСА_4 . з урахуванням особливих властивостей укладання договору довічного утримання на виконання ч.1 ст.747 ЦК України. Ст. 65 СК України, З У «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій, нею було вчинено нотаріальну дію, в якій дотримано вищезазначені норми. На виконання ч.1й ст..747 ЦК України на стороні відчужувача зазначено обох з подружжя, та на виконання ст..65 СК України відібрана ще й письмова згода не титульного власника. Перед вчинення нотаріальної дії вона особисто спілкувалась із подружжям для виявлення їх дійсних намірів, волевиявлення та обсягу дієздатності. Ніяких сумнівів у їх намірах, волевиявленні та обсязі дієздатності у неї не виникло про що свідчить їх власноручний підпис під документами. Інші подробиці вчинення нотаріальної дії не можуть бути розголошені нею, адже становлять нотаріальну таємницю згідно ст..8 ЗУ «Про нотаріат». (а.с.244).

08.11.2017р. до суду подано ОСОБА_2 заперечення на позови ОСОБА_1 (а.с.26-28 т.2), за яким просив відмовити у позовах та вважає що заявлені в позові підстави невірно застосовані позивачем ( ч.2 ст.747 ЦК України) та коли цілий об`єкт належить одному власнику, здійснення визначення не вимагається, адже частка вже є визначеною. Що стосується подружжя, то вчинення договору довічного утримання було вчинено з дотриманням ч.1 ст.747 ЦК України, ст..65 СК України, ЗУ «Про нотаріат», тобто вказано обох подружжя та є заява дружини позивача. Проте згідно п.2 ст.57 СК України спірна квартира набута ОСОБА_3 на підставі договору дарування, а тому вона не є спільною сумісною власністю подружжя. Виходячи з наведеного позивач не є належним позивачем, адже він не є стороною договору дарування і його особисті майнові права жодним чином не співвідносяться з предметом даного спору. Також позивачу та його дружині взагалі не приймали участь в похованні їх доньки, а тому їм не були відомі а ні дата та час оплати коштів за поховання, а ні сума коштів, яку необхідно було сплатити, а ні того, що на момент підписання договорів аванс за поховання дружини відповідача вже було ним сплачено. Відповідач ніколи не погрожував батькам своєї дружини, а навпаки забезпечував їх всім необхідним.

08.11.2017р. з боку ОСОБА_2 подано зустрічний позов до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , за участю третьої особи приватного нотаріуса Марченко А . М . про зобов`язання не чинити йому перешкоди у виконанні обов`язків по договору довічного утримання від 12.06.2017р. (т.2 а.с.2-4), який ухвалою суду від 08.11.2017р. прийнято та об`єднано до спільного розгляду .

Ухвалами суду від 08.11.2017р. прийнято відмову від частини позову та закрито провадження в частині позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування автомобіля та витребувано у нотаріуса копію договору довічного утримання (догляду) №1133 від 12.06.2017р. , та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 23.01.2018р.

Згідно п.9 Перехідних положень ЦПК України, що набрав законної сили з 15.12.2017р. розгляд справи з 15.12.2017р. здійснюється за правилами цього кодексу.

23.01.2018р. до суду подано адвокатом ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - Бучко О.С. відзив на зустрічний позов (а.с.67- 69 т.2), за яким просив відмовити у задоволені зустрічного позову, т.як в обов`язки подружжя не входить приймати допомогу від нього та уділяти йому час при його відвідуваннях.

В судовому засіданні 23.01.2018р. було задоволено клопотання адвоката Бойко Н.В. про відкладання судового засідання з метою використання права на відповідь на відзив і відкладено на 20.03.2018р.

20.03.2018р. за участю позивача, третьої особи, їх адвоката Бучко О .С. , відповідача та його адвоката Бойко Н.В. позивач ОСОБА_13 надав пояснення, за якими позови підтримав з викладених в них підставах , та додав, що за життя їх єдиної доньки, вона щонеділю до них приїздила та привозила продукти, піклувалась про них, а відповідач приїздив до них тільки після декілька днів після поховання їх доньки, яка померла через довготривалу хворобу на рак, та приніс молочні продукти , які вони не стали куштувати, і відповідач не сплачував комунальні послуги і не платив по 1500 грн. ,як то було передбачено в договорі, писав на позивача заяву до поліції, йому не потрібен опікун. При цьому визнав, що після поховання дочки відповідач віддав йому все ж таки 5000 долларів США, які той давав йому на поховання. Дочка хворіла з 2001р. і померла у лікарні 11.07.2017р, а 12.06.2017р. вони з дружиною підписала у приватного нотаріуса оспорюванні договори, оскільки відповідач погрожував їм що не поховає дочку за церковним обрядом у землю, а кремує її тіло, тобто спалить, що було зовсім неприйнятно в їх розумінні. При цьому він та його дружина якій вже 90 років, були пригнічені смертю єдиної дочки і вони не могли погодитися на кремацію тіла, бо це суперечить їх православним поглядам. Відповідач також забрав і квартиру і автомобіль, і магазин. За життя дочка не виявляла волю на те щоб вони уклали такі договори, але вона любила відповідача. Дочку поховав ОСОБА_2 . Вони бажають бути потім поховані разом зі своєю донькою.

ОСОБА_3 в судовому засіданні зазначила що бажає забрати свою квартиру, проте вже не пам`ятає у кого зараз вона.

Адвокат Бучко О.С . в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з викладених підстав та зазначив що відповідач вчинив щодо позивача та його дружини психологічний тиск шляхом погрози - що поховає їх доньку неналежним чином і скориставшись їх важким психологічним станом примусив на слідуючий після смерті доньки день підписати договори. А на слідуючий день він поховав свою дружину і доньку позивача та третьої особи за православними канонами погребінням в землю. Для них було болюча сама думка про те що їх дитина буде спалена а не похована у землю.

Відповідач в судовому засіданні 20.03.2018р., 22.05.2018р. позови ОСОБА_13 не визнав, та пояснив що магазин купила його дружина і він їй допомогав при її житті в бізнесі і вони з нею кожну неділю навідували її батьків, привозили продукти. ОСОБА_26 дійсно давно хворіла, 12 днів лежала в лікарні та між ними йшла мова про майно, бо вона вже готувалась до своєї смерті, і він готував документи для укладання договорів, була завчасно оговорена дата їх укладання на 12.06.2017р. у нотаріуса, так він визнав що ОСОБА_3 доволі часто нічого не пам`ятає, проте так буває не завжди. Після смерті дружини у її матері стан здоров`я значного погіршився. Після смерті дружини він був в квартирі позивача в продовж 10 днів десь 7 разів, і між ними сталася сварка щодо матеріальної компенсації після смерті ОСОБА_26. Потім вони дійсно домовились поїхати до відповідної служби щоб оформити і подати такі документи. Проте коли він приїхав до нього, то з`ясувалось, що він, ОСОБА_2, забув свідоцтво про смерть дружини, і тому він сказав що приїде в інший день, але потім сталася сварка та бійка з боку позивача і ОСОБА_2 викликав навіть поліцію, та дільничний поліцейський відбирав у відповідача пояснення. Це була воля його дружини на вчинення цих правочинів, і на це позивач тоді погодився. Також відповідач не оспорює, що позивач за своє життя був великим трудівником, за що він його поважав, а також що вже позивач не приймає від нього продукти та не впускає в квартиру. Зазначив, що ніхто не знав коли саме помре ОСОБА_26, він кожен день приходив до неї в лікарню. Все нажите ними майно було оформлено на її батьків. Також в лікарні 09.06.2017р. було переоформлено інша квартира. Переоформлення було зумовлено тим, що лікарі сказали що їй залишилось зовсім небагато часу, а у них не було дітей, а батьки дружини вже дуже похилого віку. Саме його дружина 10.06.2017р. бажала щоб були вчинені батьками ці угоди на його користь .. Але коли про це дізнався її батько, то він розкричався на неї, вони посварились, та батько пішов з її палати, а відповідач потім відвіз додому її маму. А вже 11.06.2017р. дружина померла . Він отримав свідоцтво про смерть дружини і позивач погодився на переоформлення документів на нього, оскільки це питання було в принципі вирішено і позивач йому сказав, щоб той його доглядав. Не визнав погрозу спалити тіло, оскільки він є глибоко віруючою людиною. До своє смерті його дружина підготувалась і дала кошти подрузі Валентині 3600 долл США на організацію свого поховання, одежа також була заготовлена і 2200 долл США дала своєму бухгалтеру Ірині щоб здійснити 9 днів та 40 днів, тобто все було підготовлено ще до її смерті. Саме він оплачував рахунок в похоронному бюро. Після організації цих питань він разом з батьками дружини поїхали до приватного нотаріуса і там уклали договір дарування квартири і договір по життєвого утримання (на магазин). Всі знали що у його дружини окрім нього нікого не має.

23.05.2018р. в судовому засіданні було допитано свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ,

11.07.2018р . у зв`язку з неявкою в судове засідання відповідача та його представника оголошено перерву до 07.09.2018р.

11.09.2018р. в судовому засіданні за участю сторін і їх представників допитано свідка ОСОБА_20 і у зв`язку з неявкою свідків з боку відповідача оголошено перерву до 27.11.2018р.. 27.11.2018р. відповідач і його представник в судове засідання не з`явився, подавши заяву про хворобу, оголошено перерву до 06.02.2019р. , при цьому судом допитано відповідно до ч.8 ст.223 ЦПК України свідка ОСОБА_21

06.02.2019р. відповідач та його представник, і свідки з його боку в судове засідання не з`явились, про час і місце судового засідання сповіщались належним чином.

Ухвалою суду від 06.02.2019р. зустрічний позов ОСОБА_2 залишено без розгляду .

27.02.2019р. в судове засідання з`явились позивач, його представник та третьої особи-адвокат Бучко О.С. , не з`явилась приватний нотаріус Марченко, проте в матеріалах справи наявні її заяви про розгляд справи за її відсутністю, не з`явились відповідач та його представник -Бойко РН. , надавши суду заяву про відкладання слухання справи у зв`язку з хворобою і з бажанням відповідача особисто брати участь у судових засіданнях. Суд згідно ч.3,ч.4 ст.223 ЦПК України , враховуючи третю неявку відповідача та його представника, тривалістю розгляду справи, ухвалив продовжити судове засідання у відсутності відповідача і його представника Бойко Н. на підставі наявних в справі доказів і у відсутності приватного нотаріуса Марченко.

В судовому засіданні позивач і адвокат Бучко О.С. повністю підтримали позови з викладених підстав та просили їх задовольнити

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та показання свідків, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 р . померла донька позивача та яка також є дружиною відповідача - ОСОБА_4 в лікарні, що підтверджується копією свідоцтва про смерть виданого 29.06.2017р.(повторно) серія НОМЕР_1 , та свідоцтвом про народження її ІНФОРМАЦІЯ_9. народження -свідоцтво серія НОМЕР_2 , свідоцтвом про шлюб з ОСОБА_2 - шлюб укладено 14.09.2002р. серія НОМЕР_3 .

12.06.2017р. між відчужувачем ОСОБА_1 , ОСОБА_3 (подружжя) та ОСОБА_2 як набувачем укладено і нотаріально посвідчено Договір довічного утримання (догляду) який зареєстровано в реєстрі за №1133, за яким відчужував передав, а набувач отримав у власність нежитлові приміщення магазину у будинку АДРЕСА_4, заг. площею 25,8 кв.м., та взамін чого зобов`язується забезпечувати подружжя утриманням та доглядом довічно на умовах цього договору. Цей договір укладено за згодою дружини відчужувача, яка викладена у вигляді заяви, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Марченко А.М. 12.06.2017р. за реєстром №1132.

Вказані нежитлові приміщення належать ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради 22.12.2011р. та зареєстровані в КП «ОМБТІтаРОН». Також судом встановлено що ОСОБА_1 був зареєстрований СПД з 25.05.1998р.

Згідно п.2.1. Договору матеріальне забезпечення з утримання (догляду), яке щомісячно має надаватися набувачем подружжю, оцінюється сторонами у сумі 1500 грн. За рахунок суми матеріального забезпечення та в межах його вартості набувач зобов`язаний здійснювати оплату комунальних послуг відносно житла, у якому мешкає подружжя.

Згідно п.3.2.1. набувач не рідше одного разу на тиждень зобов`язаний відвідувати подружжя. У разі смерті подружжя поховати його біля їх доньки ОСОБА_4 (п.3.2.3.).

При цьому п.4.1. договору вказано що сторони підписали цей договір і він не носить характер фіктивного та удаваного правочину, тобто не є таким, що передбачено ст..234,235 ЦК України і зміст правочину роз`яснено.

У зв`язку з тим, що право власності на вказаний магазин зареєстровано було лише за одним власником тобто позивачем, суд погоджується з доводами представника відповідача щодо того що у такому випадку не потрібно визначення частки його подружжя.

Також суд погоджується з запереченнями відповідача та його представника щодо того , що при укладанні вказаного договору нотаріусом було взято згоду подружжя позивача, про що свідчить її підпис на вказаному договорі .

Таким чином підстава позову з приводу не отримання згоди подружжя бо це є їх спільним майном та про необхідність виділу частки подружжя на думку суду є не обґрунтованими.

Судом викликалось ухвалою від 20.03.2018р. в якості свідка приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Марченко А.М., проте свідок ОСОБА_23 в судове засідання не з`явився, та 11.05.2018р. надав суду лист , за яким зазначив що не має права давати свідчення в якості свідка без згоди іншої сторони правочину ОСОБА_3 .. також в судовому засіданні ОСОБА_2 заперечував щодо надання своєї згоди на виклик нотаріуса як свідка.(а.с.103 т.2).

Крім того судом встановлено, що поховання ОСОБА_4 відбулось 13.06.2017р.

Також судом встановлено, що 12.06.2017р. між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 було укладено і нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Марченко А.М. Договір дарування квартири АДРЕСА_5 , яка в цілому складається з двох житлових кімнат, заг. площею 44,4 кв.м., житловою площею 30,3 кв.м. та зареєстровано в реєстрі №1135. Право власності дарувальника ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , підтверджувалось договором дарування від 04.08.2004р. та зареєстрованого в КП «ОМБТІтаРОН». (а.с.61-63 т.1).

Згідно з довідкою КП «Спеціалізоване підприємство комунально-побутового обслуговування» Одеської міської ради № 302 від 21.07.2017 р., ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та похована 13 червня 2017 р. на ділянці НОМЕР_6 кладовища «Ново-міське».

Таким чином оспорюванні договори були укладені на слідуючий день після смерті ОСОБА_4 та за день до її поховання.

Належних доказів щодо справжнього і вільного волевиявлення ОСОБА_1 12.06.2017р. при укладанні договорів відповідачем не надано та судом не встановлено.

При цьому суд погоджується з тим, що саме 12.06.2017р. позивач разом зі своєю дружиною були дуже пригнічені смертю своєї єдиної доньки, і відсутність доказів щодо завчасного погодження укладання таких угод у нотаріуса на 12.06.2017р. за згодою обох сторін правочину. При цьому судом встановлено з пояснень як позивача так і з пояснень самого відповідача про те, що була відсутня воля позивача на укладанні правочинів на користь відповідача ще за життя ОСОБА_24 де відповідач підтвердив що батько дружини був проти волі дружини на переоформлення майна на нього, про що також підтверджують і свідки.

Щодо погроз відповідача не поховати дружину, тобто дочку позивача у землю за православними канонами, також свідчать і покази свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_21 , які були присутні і на час знаходження в лікарні ОСОБА_4 , і про незгоду батька на переоформлення майна на її чоловіка, і про те що ще за своє життя ОСОБА_4 сама все приготувала для достойного її поховання та поминання, та залишенням коштів на це своїм працівникам, а не своєму чоловіку.

Відсутні також пояснення відповідача з приводу можливості у зв`язку зі смертю дружини та доньки перенести укладання вказаних правочинів на інший день і після її поховання 13.06.2017р..

Допитані в якості свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_21 підтвердили факт психологічного тиску та погроз з боку ОСОБА_2 що спалить прах їх дочки, що було для ОСОБА_1 та ОСОБА_3 неприйнятно і вони на слідуючий день після смерті підписали у нотаріуса договори довічного утримання (догляду) на магазин та дарування квартири, та автомобіля і вже потім на слідуючий день їх донька була похована за правилами церковними . При цьому їм також було відомо що ОСОБА_2 взяв у позивача гроші на її поховання, проте ОСОБА_26 що за своє життя все приготувала , і кошти також, і надала своїм знайомим на це відповідні розпорядження. Потім ОСОБА_2 коли про це дізнався, то повернув кошти ОСОБА_1 Свідки зазначили, що батьки померлої ОСОБА_27 вважали погрозу відповідача як реальну, бо вони розповідаючи про це, дуже плакали, були розгублені, адже їм багато вже років. Також вони підтвердили, що між позивачем та відповідачем ще з самого початку коли останній став чоловіком їх доньки ОСОБА_27 , склалися недружні стосунки. Про психологічний тиск на позивача та його дружину і погрозу з боку відповідача спалити тіло їх доньки, їм стало відомо в день поховання їх доньки. Крім того свідок ОСОБА_18 пояснила що вона була близькою подругою померлої, яка хрестила її доньку, і вона була у неї в лікарні 11.06.2017р. і ОСОБА_26 була дуже засмучена тим, що її батько не захотів підписувати на відповідача договори щодо відчуження магазину та квартири, та розповіла їй що в п`ятниці вона йому переписала іншу квартиру, та також що залишила йому кошти на свої похорони , та пам`ятник, і щоб було місце потім і для її батьків, кошти на утримання її батьків. ОСОБА_21 вона залишила окремо кошти на організацію обіду і на 9 та 40 днів. Їх дочка займалася бізнесом і давно збирала кошти на своє поховання ще з моменту як дізналася що вона онкохвора , але про це не знав дядя ОСОБА_1, тобто позивач і тому він давав відповідачу гроші на її поховання.

Допитаний свідок з боку відповідача ОСОБА_20 в судовому засіданні 07.09.2018р. пояснив суд, що він є другом відповідача, знає його понад 25 років, а його дружину ОСОБА_26 як вони одружилися. За час подружнього життя вони все разом придбавали., проте майно було оформлено на її батьків. ОСОБА_26 довгі роки хворіла, вони їздили лікуватися по різним лікарням та в інші країни. Він також навідував в лікарні ОСОБА_26 перед її смертю і був на її похоронах. Йому було відомо що вони тоді готували документи щоб все переоформити на Віталіка , проте її батько не погоджувався і було вирішено оформити договір по життєвого утримання. Також йому було відомо що вона своїм подругам надавала певні розпорядження щодо своїх похорон, та кошти і як куди їх розподілити. Також йому відомо що після її смерті він разом з відповідачем приїздив до її батьків додому, але вони не хотіли приймати від нього продукти.

З урахуванням вищенаведеного суд приходить до висновку, що доводи позивача щодо погроз і психологічного тиску є переконливими, належним чином відповідачем не спростовані. При цьому суд також враховує і вік позивача ІНФОРМАЦІЯ_10. народження і що він має другу групу інвалідності безстроково, і вік його дружини -матері померлої ОСОБА_24 - ІНФОРМАЦІЯ_7 .

В своїх поясненнях ОСОБА_2 заперечував факт психологічного тиску, але суд критично розцінює вказані пояснення, оскільки вони протирічать зібраним у справі доказам.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.ч. 1 та 3 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 231 ЦК України, правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Частиною 1 ст. 233 ЦК України передбачено, що правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним.

Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

В силу ч. 2 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Для визнання правочину недійсним як такого, що вчинено під впливом насильства або погрози, необхідна наявність фізичного чи психологічного впливу на особу з метою спонукання до укладення правочину. Під насильством слід розуміти заподіяння учасникові правочину фізичних або душевних страждань з метою примусити укласти правочин. Насильство породжує страх настання невигідних наслідків. На відміну від насильства, погроза полягає в здійсненні тільки психічного, але не фізичного впливу, і має місце при наявності як неправомірних, так і правомірних дій. Погроза може бути підставою для визнання правочину недійсним, коли з обставин, які мали місце на момент його вчинення, випливає, що відмова учасника правочину від його вчинення могла спричинити шкоду його законним інтересам.

Тобто мається на увазі насильство не лише фізичне, а й психічний тиск (погрози, залякування, які породжують страх і який є мотивом вчинення правочину, тощо). Тиск необхідно оцінювати з точки зору особистості конкретної людини з урахуванням виду правочину.

Аналізуючи встановлені судом обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку, що договір довічного утримання було вчинено відчужувачем, який є людиною похилого віку - позивачем - на слідуючий день після смерті своєї доньки та напередодні її поховання проти його справжньої волі внаслідок застосування до нього психологічного тиску з боку набувача - відповідача, а тому вважає що цей договір є недійсним.

Щодо позовних вимог про визнання недійсним договору дарування від 12.06.2017р. квартири, неможливо погодитись з доводами та підставами позивача, суд вважає що цей позов є безпідставним, оскільки позивач ОСОБА_1 не є стороною спірних правовідносин. Окрім того дарувальник, тобто ОСОБА_3 , була власником квартир згідно договору дарування, тобто це майно не відноситься до спільної сумісної власності подружжя, а тому і відсутні підстави вважати їх спільною сумісною власністю та порушення прав позивача укладанням такого договору. Виходячи з викладеного суд не вбачає підстав для задоволення позову ОСОБА_1 в частині визнання недійсним договору дарування, оскільки позов є необґрунтованим.

У зв`язку з тим, що суддя з 04.03.2019р. по 07.03.2019р. перебувала у відпустці, повний текст рішення виготовлено 11.03.2019р.

На підставі викладеного та керуючись ст.55,124 Конституції України, ст..11.15,16, ч.1,3 ст.203, 215, ч.1 ст.216, 225,231, 233,316,319,392,744,717 ЦК України, ст.ст.1,2,3,4,5-13, 19,23,42,43,48, 49,72, 76-81, 89,95, 102,107, 108, 110, 174, 175, 209, ч.3,4 ст.223,224, 229, 241, ч.2 ст.247, 258-259, 263-265, 268, 354, п.9 Перехідних положень ЦПК України, ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - ОСОБА_3 та приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Марченко А.М. про визнання недійним договору довічного утримання задовольнити.

Визнати недійсним Договір довічного утримання (догляду) № 1133 від 12.06.2017 р., укладений між ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , який зареєстрований за адресою АДРЕСА_6 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , паспорт серії НОМЕР_5 , виданий Біляєївським РВ ГУ МВС України в Одеській області 23.09.2011р., я кий зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 ) посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Марченко А.М., згідно з яким ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 у власність нежитлове приміщення магазину у будинку АДРЕСА_4 .

Повернути сторони за Договором довічного утримання (догляду) № 1133 від 12.06.2017р. у попередній стан шляхом визнання за ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_4 , який зареєстрований за адресою АДРЕСА_8 право власності на нежитлове приміщення магазину у будинку АДРЕСА_4, загальною площею 25,8 кв.м.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - ОСОБА_3 та приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Марченко А.М. про визнання недійсними договору дарування - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Приморського районного суду м. Одеси протягом 30 днів (ст.ст. 354, 355 ЦПК України). Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 11.03.2019 р.

Суддя: Домусчі Л.В.