Головуючий суду 1 інстанції - Іванова О.М.
Доповідач -Коновалова В.А.
Справа № 419/1437/18
Провадження № 22-ц/810/36/19
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 березня 2019 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Коротенка Є.В., Луганської В.М.,

за участю секретаря судового засідання Перишкіна Т.М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - Щастинська міська рада,

третя особа - державний нотаріус Щастинської державної нотаріальної контори Луганської області Харченко О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 07 листопада 2018 року, ухвалене у складі судді Іванової О.М. в смт. Новоайдар Луганської області,

за позовом ОСОБА_2 до Щастинської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом, третя особа - державний нотаріус Щастинської державної нотаріальної контори Луганської області Харченко О.С.,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Щастинської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом, в обґрунтування якого вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла його дружина ОСОБА_4, після смерті якої залишилось спадкове майно у вигляді 1/3 частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1. Позивачу та його сину належить по 1/3 частки вказаної квартири. Позивач постійно проживав разом із спадкодавцем, заповіту остання не складала.

Позивач зазначив, що 25 квітня 2018 року він звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на 1/3 частки вказаної квартири після померлої дружини, проте йому було відмовлено, оскільки нотаріусом встановлено, що право власності на зазначену частку квартири за життя спадкодавцем зареєстровано не було.

ОСОБА_2 просив суд визнати за ним право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті дружини ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4, на 1/3 частки квартири № 34, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею - 58,9 кв.м., у тому числі житловою площею - 35,7 кв.м, допоміжною площею 20,8 кв.м., літні приміщення (лоджія, балкон) 2,4 кв.м.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Новоайдарського районного суду Луганської області від 07 листопада 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до Щастинської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом відмовлено за необґрунтованістю.

Суд першої інстанції обґрунтував рішення тим, що при зверненні до суду позивач посилається на те, що він постійно проживав зі спадкодавцем, однак з матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_2 постійно проживав разом із спадкодавцем на день її смерті, тобто час відкриття спадщини, у зв'язку з чим відсутні підстави вважати, що позивач прийняв спадщину в силу положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Заяви про прийняття спадщини після смерті дружини ОСОБА_2 також не подавав.

Також суд першої інстанції виходив з того, що позивачем зазначено, що його син ОСОБА_5 не заявляє самостійних вимог. Однак даний висновок не знаходить своє відображення в матеріалах справи, оскільки з позовної заяви та доданих до неї матеріалів не вбачається, що ОСОБА_5 було подано заяву про відмову від прийняття спадщини на користь його батька ОСОБА_2, що могло би бути підставою для визнання права власності на спадкове майно за позивачем.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 07 листопада 2018 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального та матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

ОСОБА_2 вказує на те, що відповідно до довідки Щастинської міської ради Новоайдарського району Луганської області він фактично мешкав разом зі своєю дружиною ОСОБА_4 до моменту смерті останньої та вів з нею спільне господарство.

Також, позивач посилається на те, що постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25 квітня 2018 року підтверджує звернення позивача про прийняття спадщини та спростовує твердження суду щодо відсутності доказів про звернення із вказаною заявою.

Додатково позивач зазначає про те, що безпідставним є посилання суду першої інстанції про те, що його сином ОСОБА_5 не було подано заяву про відмову від прийняття спадщини на користь його батька ОСОБА_2, що могло би бути підставою для визнання права власності на спадкове майно, оскільки згідно із ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

(2) Позиція інших учасників справи

Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 24 січня 2019 року відповідачу та третій особі роз'яснювалося право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу у письмовій формі, проте відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Позивач в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явилися, про час і місце повідомлені належним чином і в установленому законом порядку.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що при зверненні до суду позивач посилається на те, що він постійно проживав зі спадкодавцем, однак з матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_2 постійно проживав разом із спадкодавцем на день її смерті, тобто час відкриття спадщини, у зв'язку з чим відсутні підстави вважати, що позивач прийняв спадщину в силу положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Заяви про прийняття спадщини після смерті дружини ОСОБА_2 також не подавав.

Також суд першої інстанції виходив з того, що позивачем зазначено, що його син ОСОБА_5 не заявляє самостійних вимог. Однак даний висновок не знаходить своє відображення в матеріалах справи, оскільки з позовної заяви та доданих до неї матеріалів не вбачається, що ОСОБА_5 було подано заяву про відмову від прийняття спадщини на користь його батька ОСОБА_2, що могло би бути підставою для визнання права власності на спадкове майно за позивачем.

Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки він суперечить нормам матеріального права.

Судом встановлено, що20 лютого 2017 року померла дружина позивача ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2, виданого 22 лютого 2017 року виконавчим комітетом Щастинської міської ради (а.с. 41 ).

Згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 15 листопада 2002 року квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, належить на праві власності ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в рівних частках.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, яка складається із 1/3 частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

ОСОБА_4 заповіту за життя складено не було.

Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною першою статті 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до частин третьої, п'ятої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1270 ЦК України).

Обов'язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти і об'єктивності з'ясування обставин справи та оцінки доказів.

Всебічність та повнота розгляду передбачає з'ясування усіх юридично-значущих обставин та надання доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв'язків, відносин і залежностей. Таке з'ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного і обґрунтованого рішення.

Звертаючись до суду зі позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом позивач посилався на те, що після смерті дружини фактично прийняв спадщину, оскільки постійно проживав разом із нею.

Проте, суд першої інстанції у порушення вимог ст.263 ЦПК України не надав правової оцінки наведеним доводам і наданим позивачем доказам, зокрема, довідці виконавчого комітету Щастинської міської ради № 253 від 17.03.2018 року, а формально послався на те, що з матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_2 постійно проживав разом із спадкодавцем на день її смерті, тобто час відкриття спадщини.

Як вбачається зі довідки виконавчого комітету Щастинської міської ради № 253 від 17.03.2018 року ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактично мешкав разом зі своєю дружиною ОСОБА_4 за вказаною адресою до моменту її смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 та вів з нею спільне господарство.

Станом на ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_1 були зареєстровані ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3. На день смерті і впродовж шести місяців після смерті ОСОБА_4 за вказаною адресою був зареєстрований ОСОБА_2(а.с. 98-100), що підтверджується домовою книгою, яка досліджувалась під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції та копією довідки виконавчого комітету Щастинської міської ради від 22 березня 2018 року № 450.

Зазначені вище обставини свідчать про те, що ОСОБА_2, у відповідності до статті 1261 ЦК України єспадкоємцем за законом першої черги після смерті ОСОБА_4, і згідно до вимог ст. 1268 ЦК України, фактично прийняв спадщину, оскільки на час смерті спадкодавця був зареєстрований та постійно проживав разом із спадкодавцем, із заявою про відмову від спадщини не звертався. Дані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Судом апеляційної інстанції за клопотанням позивача з метою повного і всебічного з'ясування обставин, та ухвалення законного і мотивованого рішення, із Щастинської державної нотаріальної контори Луганської області витребувана належним чином засвідчена копія спадкової справи.

Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 20.02.2019 року, Щастинською державною нотаріальною конторою 25 квітня 2018 року зведена спадкова справа № 33/2018.

Згідно матеріалів спадкової справи, 25 квітня 2018 року до Щастинської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_4, звернувся ОСОБА_2.

Інших спадкоємців, які б у встановлений законом строк з часу відкриття спадщини вчинили юридично значимими дії направлені на прийняття ними спадщини, а саме звернення із заявою про прийняття спадщини, не має.

За таких обставин спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 є ОСОБА_2.

Тому колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що позивач не прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4, є необґрунтованим. Суд відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 фактично позбавив позивача реалізації його права на спадщину за законом та самоусунувся від встановлення дійсних обставин справи, перевірки доводів сторін і доказів поданих на їх підтвердження.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

В спадковій справі № 33/2018 міститься постанова державного нотаріуса Щастинської державної нотаріальної контори Луганської області про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25 квітня 2018 року. Відмовляючи ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 на 1/3 частку квартири, що знаходиться у АДРЕСА_1 нотаріус зазначив, що спадкоємцем не надано документ, який підтверджує належність майна спадкодавиці, оскільки ОСОБА_4 за життя не зареєструвала право власності, яке виникло на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації житлового фонду Луганської міської ради від 15 листопада 2002 року, відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення права, а здійснити державну реєстрацію права на нерухоме майно відповідно до діючого законодавства за померлою неможливо.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/3 частку квартири, що знаходиться у АДРЕСА_1 підлягають задоволенню, оскільки постановою державного нотаріуса Щастинської державної нотаріальної контори Луганської області відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів і ця постанова унеможливлює оформлення ним спадщини у позасудовому порядку.

Помилковим є посилання суду першої інстанції на те, що з позовної заяви та доданих до неї матеріалів не вбачається, що ОСОБА_5, який є сином позивача було подано заяву про відмову від прийняття спадщини на користь батька ОСОБА_2, що могло би бути підставою для визнання права власності на спадкове майно за позивачем, виходячи з наступного.

Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (ст. 1273 ЦК України).

У пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз'яснено, що відмова від прийняття спадщини на користь інших спадкоємців допускається лише протягом строку для прийняття спадщини. Після закінчення цього строку частка у спадщині не може бути збільшена з тих підстав, що хто-небудь зі спадкоємців відмовляється від спадщини на користь інших спадкоємців. У таких випадках особа, яка прийняла спадщину, має право розпорядитись усім або частиною майна, отриманого в порядку спадкування, шляхом відчуження її іншому спадкодавцеві за договором купівлі-продажу, дарування, міни тощо.

Протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, ОСОБА_5не вчинив юридично значимих дій, направлених на прийняття ним спадщини, а саме із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4до нотаріуса за місцем відкриття спадщини не звертався, фактично спадщину також не прийняв. Із заявою про відмову від прийняття спадщини ОСОБА_5 також не звертався. Дані обставини підтверджуються копіями документів спадкової справи № 33/2018 та витягом з реєстру спадкових справ.

Оскільки ОСОБА_5 у встановлений законом строк спадщина прийнята не була, то він вважається таким, що спадщину не прийняв та спадкових прав не набув, тому посилання суду першої інстанції на обставини стосовно не подання ОСОБА_5 заяви про відмову від прийняття спадщини є помилковим.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, оскільки позивач ОСОБА_2у встановлений законом строк фактично прийняв спадщину після смерті дружини ОСОБА_4, враховуючи належність на праві власності останній 1/3 частки квартири, але за її життя не було здійснено державну реєстрацію, та державним нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, тому є всі передбачені законом підстави захисту права позивача в обраний ним спосіб, а саме визнання за ОСОБА_2права власності на 1/3 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом.

Щодо суті апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Апеляційний суд вважає, що рішення суду про відмову ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог слід скасувати відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України та ухвалити нове судове рішення яким позовні вимоги ОСОБА_2 до Щастинської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити. Визнати за ОСОБА_2, право власності на 1/3 частку квартири, що знаходиться у АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 384 ЦПК України, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 07 листопада 2018 року скасувати та постановити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Щастинської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, право власності на 1/3 частку квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 04 березня 2019 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді Є.В.Коротенко

В.М. Луганська