Дата документу 27.02.2019 Справа № 323/773/18
Запорізький апеляційний суд
Є. у. № 323/773/18 Головуючий у 1 інстанції: Мінаєв М.М.
№ провадження Суддя-доповідач: ОСОБА_1
22ц/807/110/19
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 лютого 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі:

головуючого: Воробйової І.А.,

суддів: Бєлки В.Ю.,

ОСОБА_2

секретар: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 25 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості зі сплати аліментів, збільшення розміру аліментів, зміну способу їх стягнення та стягнення додаткових витрат на утримання дитини,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості зі сплати аліментів, збільшення розміру аліментів, зміну способу їх стягнення та стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

В позові зазначено, що вона самостійно виховує спільну з відповідачем доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. На даний час вони з донькою проживають разом з її батьками в АДРЕСА_1.

Згідно рішення Оріхівського районного суду Запорізької області справа № 323/3256/15-ц від 12.02.2016 р. відповідач повинен був сплачувати аліменти на утримання доньки в розмірі 600 грн. щомісячно, до досягнення повноліття, а також витрати на лікування доньки 600 грн. щомісячно, до повного одужання доньки. Однак відповідач свої зобовязання належним чином не виконує, у звязку з чим заборгованість відповідача за виконавчим листом про стягнення аліментів витрат на лікування на станом на 01.03.2018 року становить 7000 грн., а заборгованість відповідача за виконавчим листом про стягнення аліментів на станом на 01.03.2018 року становить 5424,80 грн. Крім того, з часу ухвалення рішення суду від 12.02.2016 року потреби дитини значно зросли. Вона, як і раніше має діагноз «Наслідки остеомієліту правої плечової кістки. Контрактура плечового суглоба. Постравматична нейропатія променевого нерва. Мембранозна міжпересердна перетинка без скидання. Додаткова хорда лівого шлуночка. Вторинна кардіопатія. Затримка мовленнєвого розвитку», а також знаходиться на «Д» обліку у лікаря алерголога з діагнозом: «ОСОБА_6, погрожуючий по БА», постійно лікується, має необхідність в медичних препаратах та діагностиках. Потребує систематичного профілактичного, санаторного лікування та догляду. Крім того, з часу винесення судом рішення значно зросли витрати на комунальні послуги, які вона оплачує самостійно. Також значно зросла вартість продуктів харчування. Однак відповідач коштів не надає і всі витрати несе самостійно.

Посилаючись на ці обставини, просила стягнути з відповідача ОСОБА_3 аліменти на її користь заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 12424,80 грн., збільшити розмір аліментів, та щомісячно стягувати з ОСОБА_7, на її користь аліменти на утримання доньки в розмірі ј частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з часу звернення до суду, а також збільшити стягнення з відповідача на її користь додаткових витрат на лікування доньки, періодично щомісяця до 900 грн.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 25 травня 2018 року позов задоволено частково.

Збільшено розмір аліментів, що на підставі рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 12.02.2016 року стягуються з ОСОБА_3 (на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з твердої грошової суми у розмірі 600,00 грн. до ј частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 (пятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття, тобто до 31.01.2030 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення яким відмовити у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів з твердої грошової суми у розмірі 600,00 грн. до ј частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 (пятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом для дитини відповідного віку

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження, виданого 04 лютого 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оріхівського районного управляння юстиції Запорізької області, за серією І-ЖС №191790 - ОСОБА_5 є спільною донькою сторін.

За твердженням позивача, шлюбні відносини між сторонами припинені, разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Неповнолітня дитина проживає з позивачем.

Відповідач визнає дитину своєю, батьківство не оспорює.

Відповідно до рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 12.02.2016 року стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4ОСОБА_4 на утримання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 аліментів в твердій грошовій сумі 600 грн. щомісячно до повноліття дитини.

Задовольняючи позовні вимоги в частині збільшення розміру аліментів суд виходив з того, що визначений судом розмір аліментів не є достатнім для повноцінного розвитку дитини.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо збільшення розміру аліментів виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Враховуючи зростання прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років та стан здоров'я дитини суд першої інстанції дійшов обгрунтованих висновків про те, що розмір аліментів у сумі 600 грн. не є достатнім для забезпечення потреб дитини.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Випадки для звільнення від доказування, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідно ж до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

На підставі вищенаведеного,судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 25 червня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 07 березня 2019 року.

Головуючий:

Судді: