П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2019 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 265/5072/16-ц

Номер провадження 22-ц/804/2044/19

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Мальцевої Є.Є., суддів Зайцевої С.А., Кочегарової Л.М.,

секретар судового засідання Сидельнікова А.В.,

сторони :

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія»,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 червня 2019 року у складі судді Мельник І.Г.,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (далі за текстом - ПрАТ «УПСК») та ОСОБА_2 в рамках кримінального провадження, який в частині вимог до страхової компанії ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 25 серпня 2016 року скасовано і направлено до суду першої інстанції для розгляду у порядку цивільного судочинства окремо від кримінальної справи щодо вимог до страховика.

Вироком Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 3 червня 2016 року, який в цій частині не скасований, з ОСОБА_2 було стягнуто на користь ОСОБА_1 франшизу в сумі 1000 грн., витрати на евакуацію та стоянку мотоциклу в сумі 625 грн., вартість пошкодженого шолому в сумі 1500 грн., моральну шкоду в сумі 19346,67 грн., витрати на правову допомогу в сумі 6000 грн., на проведення судової експертизи в сумі 1000 грн., а загалом - 29471,67 грн.. Вирок в цій частині набув чинності 25 серпня 2016 року.

ОСОБА_1 в позові вказував наступне. Вироком суду доведено, що через протиправні дії ОСОБА_2 йому були завдані тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, від чого він знаходився на стаціонарному лікуванні з 14 вересня 2014 року по 3 жовтня 2014 року, внаслідок чого витратив у період такого лікування 786,77 грн. В подальшому протягом амбулаторного лікування він також витратив 1556,71 грн., що загалом складає 2343,48 грн. Також ОСОБА_1 було витрачено кошти на проходження санаторного лікування в сумі 450 грн. На підставі тимчасової непрацездатності та незначного страхового стажу позивачу сплачувалось лише 60% від розміру середньомісячної зарплати (4325,09 грн.), тобто 2595,05 грн. (4325,09 х 60% = 2595,05). Таким чином неотримана ОСОБА_1 зарплата за кожен місяць складала 1730,04 грн. (4325,09 - 2595,05 = 1730,04 грн.), через що за час його непрацездатності за період з 14 вересня 2014 року по 24 лютого 2015 року загалом склала з провини ОСОБА_2 загалом 9169,29 грн. Рішенням МСЕК йому була встановлена 3-я група інвалідності з 24 лютого 2015 року по 1 березня 2016 року, тобто стійка втрата працездатності внаслідок ДТП від 14 вересня 2014 року. Оскільки станом на 14 вересня 2014 року 5-ти кратний розмір мінімальної зарплати складав на момент ДТП 6090 грн., а розмір середнього заробітку ОСОБА_1 нижче вказаної суми, то втрачений заробіток, внаслідок встановлення позивачу інвалідності розраховується з суми 6090 грн. При встановленні 3-ї групи інвалідності ступінь втрати професійної працездатності складає від 30% до 60%. Оскільки за висновком експертизи ступінь втрати професійної працездатності через ДТП від 14 вересня 2014 року в позивача складає 30%, то внаслідок цього йому повинно бути відшкодовано 1827 грн. втраченого заробітку за кожен повний місяць інвалідності позивача та 304,50 грн. за 5 днів лютого 2015 року, внаслідок чого відшкодуванню на його користь підлягає 22228,50 грн. (1827 х 12 + 304,50 = 22228,50). Також на підставі висновку експерта було встановлено, що сума шкоди, заподіяної йому пошкодженням мотоцикла «Хонда СВ 400 SF» н/з НОМЕР_1 , складає 55022,10 грн.

Внаслідок злочинних дій ОСОБА_2 позивач зазнав сильний фізичний біль, страждання та душевні переживання. Від завданих йому тілесних ушкоджень він досі відчуває сильний біль. У зв`язку із тривалим лікуванням змінився звичайний розклад життя ОСОБА_1 , що завдає додаткових труднощів, негативно відображається на психологічному стані. Через отриманні ушкодження він не може займатися спортом, обмежений у виборі роботи через наявність інвалідності. Просив суд стягнути на свою користь 1709,56 грн. моральної шкоди зі страховика ОСОБА_2 ..

Крім цього, позивач вказував, що він витратив на оплату судової авто-товарознавчої експертизи 1000 грн. Ним також було понесені витрати по оплаті додаткової експертизи в сумі 1550,35 грн. Витрати ОСОБА_1 на правову допомогу склали загалом 12000 грн. Таким чином, з урахуванням вже стягнутих вироком суду сум на правову допомогу, понесені і не відшкодовані витрати позивача на правову допомогу склали 7550,35 грн..

Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ПрАТ «УПСК», то на підставі викладеного позивач просив стягнути на свою користь з ПрАТ «УПСК» витрати на лікування в сумі 2793,48 грн., недоотриману зарплату внаслідок тимчасової непрацездатності в сумі 9169,29 грн., втрачений заробіток внаслідок встановлення інвалідності в сумі 22228,50 грн., шкоду внаслідок пошкодження мотоциклу в сумі 49000 грн., моральну шкоду в сумі 1709,56 грн., а загалом - 84900,83 грн.. Відповідно, просив стягнути з ОСОБА_2 залишок невідшкодованої йому шкоди внаслідок пошкодження мотоциклу в сумі 5022,10 грн., яка складається з різниці суми шкоди, заподіяної йому пошкодженням мотоцикла «Хонда СВ 400 SF» в розмірі 55022,10 грн. і суми 49000 грн, яку він просив стягнути з страхової компанії.

Також просив суд стягнути з цивільних відповідачів на свою користь судові витрати в сумі 7550,35 грн. пропорційно розміру стягнутої шкоди з кожного.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 червня 2019 року позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної злочином, задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 витрати на лікування в сумі 1973,23 грн., недоотриману середню заробітну плату в сумі 9169,29 грн., втрачений внаслідок ушкодження здоров`я дохід в сумі 21924 грн., моральну шкоду в сумі 1653,33 грн., вартість пошкодженого мотоциклу в сумі 49000 грн., а загалом - 83719, 85 грн..

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартість пошкодженого мотоциклу в сумі 5022,10 грн ..

В задоволенні решти заявлених вимог відмовлено.

Стягнуто з ПрАТ «УПСК» на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 7015,21 грн..

Стягнуто з ОСОБА_2 користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 420,83 грн..

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія», від імені та в інтересах якого діє адвокат Юхименко С.Ю., подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області в частині вирішення позовних вимог до ПрАТ «УПСК» та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПрАТ «УПСК».

Апеляційна скарга вмотивована тим, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що позивачем від дня ДТП, тобто від 14 вересня 2014 року по теперішній час не було надано до ПрАТ «УПСК» заяви на виплату страхового відшкодування, проте судом встановлено, що позивач надав до страховика заяву-повідомлення про ДТП, та подав до суду позов щодо захисту своїх майнових прав, що на думку суду є підставою для виплати страхового відшкодування.

Судом не було взято до уваги норми ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон), яким керується страховик в межах своїх функцій.

Апелянт наголошує, що ПрАТ «УПСК» жодним чином не порушувало права позивача на отримання страхового відшкодування, оскільки страховик вирішує питання з приводу виплати позивачу страхового відшкодування виключно на підставі документів , наданих потерпілим у відповідності до ст. 55 Закону.

Позиція суду першої інстанції є невірною, оскільки право на відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП виникає у особи з того моменту, коли особа довідалася або могла довідатись про це ДТП.

У зв`язку з вищенаведеним, апелянт вважає, що судом першої інстанції всебічно не досліджено норми, які регламентують відносини у сфері обов`язкового страхування.

Зауважує, що відповідно до ч.1,2 ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акту (аварійного сертифіката).

Також апелянт звертає увагу суду на те, що основний Закон, який регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України, в якому чітко зазначається, що для прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування , особа, яка має на це право, подає страховику заяву про страхове відшкодування (ст. 35 Закону).

Узагальнюючи наведені вище доводи апеляційної скарги, апелянт зазначає, що суд першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення не дотримався встановленого ст. 13 ЦПК України принципу диспозитивної, та встановленого ст. 263 ЦПК України принципу законності та обґрунтованості рішення суду. Зазначене порушення фактично призвело до неправильної юридичної кваліфікації правовідносин та незастосування положень ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» і як наслідок - до помилкових висновків суду про задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Сторони до апеляційного суду не явилися, про розгляд справи повідомлені телефонограмами, зареєстрованими в журналі реєстрації телефонограм апеляційного суду 22.08.2019 року за №№ 374,375,376, та рекомендованими поштовими відправленнями, про отримання яких свідчать поштові повідомлення в матеріалах справи.

Виходячи з положень ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що вироком Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 3 червня 2016 року, який набув чинності 25 серпня 2016 року, ОСОБА_2 визнано винним в скоєнні злочину, передбаченому ст. 286 ч. 1 КК України, та засуджено до 3400 штрафу без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Вироком суду від 3 червня 2016 року встановлено, що 14 вересня 2014 року приблизно об 16-00 год. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «КІА МАGЕNTIS» н/з НОМЕР_2 та здійснюючи рух по вул. З. Космодем`янської з боку вул. Московської в напрямку вул. Пашковського в Лівобережному районі міста Маріуполя, та під`їжджаючи до перехрестя нерівнозначних доріг, проїжджих частин вул. З. Космодем`янської та пр. Перемоги, порушив вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» та п. 16.11 ПДР України, не переконавшись у безпеці своїх дій, не надав перевагу мотоциклу «HONDA CB 400 SF» н/з НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , який рухався по проїжджій частині пр. Перемоги зі сторони вул. Межової в напрямку вул. Орджонікідзе, виїхав на нерівнозначне перехрестя, де скоїв зіткнення з мотоциклом «HONDA CB 400 SF», внаслідок чого ОСОБА_1 були спричинені тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма, садна обличчя, струс головного мозку, травматичний пульпіт перших зубів нижньої щелепи праворуч та ліворуч з гематомами м`яких тканин, закритий компресійний перелом 6-7-го грудних хребців, набряк м`яких тканин в області правого гомілкового суглоба, закритий перелом таранної та п`яткової правої стопи, обширні садна тулуба та кінцівок, садна грудної клітки, лівого плечового суглоба, лівого передпліччя обох костей, обох колінних суглобів, які у своїй сукупності відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що знаходилось у прямому причинному зв`язку з виникненням даної ДТП та настанням суспільно небезпечних наслідків.

Також вказаним вироком суду за цивільним позовом ОСОБА_1 було з ОСОБА_2 стягнуто на користь потерпілого франшизу в сумі 1000 грн., витрати на евакуацію та стоянку мотоциклу в сумі 625 грн., вартість пошкодженого шолому в сумі 1500 грн., моральну шкоду в сумі 19346,67 грн., витрати на правову допомогу в сумі 6000 грн., витрати на проведення судової експертизи в сумі 1000 грн., а загалом - 29471,67 грн.

Ухвалою від 25 серпня 2016 року Апеляційного суду Донецької області в наведеній вище частині вирок Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 3 червня 2016 року було залишено без змін.

Натомість на підставі ухвали від 25 серпня 2016 року Апеляційного суду Донецької області цивільний позов про стягнення з ПрАТ «УПСК» на користь ОСОБА_1 відшкодування внаслідок ДТП направлено до суду першої інстанції для розгляду у порядку цивільного судочинства окремо від кримінальної справи.

Згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/1116127 від 20 червня 2014 року строком дії до 21 червня 2015 року страховиком ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» було застраховано цивільно-правову відповідальність ОСОБА_2 перед третіми особами на випадок ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу: автомобіля «КІА МАGЕNTIS» н/з НОМЕР_3 , визначено в розмірі 100 000 грн. ліміт відповідальності по шкоді, заподіяній життю і здоров`ю особи, та в розмірі 50 000 грн. ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, а також встановлено франшизу в розмірі 1000 грн.

Згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу вбачається, що власником мотоцикла «HONDA CB 400 SF» н/з НОМЕР_1 є ОСОБА_3 ..

Позивач ОСОБА_1 має право користуватися вказаним мотоциклом на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 4 лютого 2015 року.

Судом також встановлено, що за заявою-повідомленням від 2 березня 2015 року ОСОБА_1 повідомив страховика про страхових випадок, що стався 14 вересня 2014 року із застрахованим ПрАТ «УПСК» автомобілем «КІА МАGЕNTIS» н/з НОМЕР_3 , що сторони не оспорили.

І представниками ПрАТ «УПСК» було проведено 13 березня 2015 року огляд пошкодженого мотоцикла позивача «HONDA CB 400 SF».

Як встановлено ч.2 ст.1187 ЦК України. шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Відповідно до ст.999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно із ст. 6 вищевказаного Закону страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

За п. 1.3 ст. 1 Закону потерпілими є юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.

Відповідно до п. 1.7 ст. 1 Закону забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Згідно із п. 1.4 ст. 1 Закону особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які експлуатують забезпечений транспортний засіб на законних підставах.

За положеннями п. 9.1 ст. 9 Закону страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Відповідно до ст. 12 Закону розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2% від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Однак франшиза при відшкодуванні шкоди, заподіяної життю та/або здоров`ю потерпілих, не застосовується.

На підставі п. 22.1 ст. 22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За п. 35.1 ст. 35 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику заяву про страхове відшкодування.

За змістом цього ж Закону (ст. 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Судом зазначено, що завдання потерпілому шкоди внаслідок ДТП особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі відповідає відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов`язанні ним є страховик).

Разом з тим зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його користь або на користь третьої особи страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування.

На підставі викладеного суд встановив, і з таким висновком неможливо не погодитися, що посилання представника ПрАТ «УПСК» на те, що правовідносини щодо сплати страхового відшкодування не є деліктним, а є договірним, на відміну від правовідносин між позивачем та ОСОБА_2 , і не впливає на право ОСОБА_1 як особи, яка має право вимоги до страховика щодо здійснення страхового відшкодування внаслідок страхового випадку, вимагати в суді внаслідок встановлення вини ОСОБА_2 у спричинені ДТП від 14 вересня 2014 року оплати з боку ПрАТ «УПСК» в межах ліміту страхового відшкодування.

Згідно з п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж 1 (одного) року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і 3 (трьох) років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «УПСК» 2 березня 2015 року із заявою, повідомивши страховика про страховий випадок, що стався 14 вересня 2014 року, а 16 березня 2015 року відповідач визнаний цивільним відповідачем у справі.

Тобто в березні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом в рамках кримінального провадження за фактом злочину, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України.

Отже, позивач вчасно звернувся до страховика. Проаналізувавши норми закону, суд прийшов до висновку, що позивач, отримавши право вимоги, не зобов`язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування, оскільки він реалізував своє гарантоване Конституцією право на звернення із відповідною вимогою до суду.

Суд не погодився із посиланнями страховика, як на підставу у відмові в задоволені позову ОСОБА_1 , щодо невиконання позивачем обов`язку на звернувся протягом 30 днів до ПрАТ «УПСК» для отримання страхового відшкодування, у зв`язку із чим відповідач не вирішив питання про виплату страхового відшкодування, оскільки ОСОБА_1 звернувся із такою вимогою до ПрАТ «УПСК» в межах річного строку з моменту скоєння ДТП, а передбачене законом право потерпілої особи заявити позов під час кримінального провадження не обмежено будь-яким строком.

З цих же підстав неможливо погодитися із доводами апеляційної скарги про те, що позивач не виконав передбачених законом дій для вирішення питання про страхове відшкодування, тому відповідач не приймав такого рішення, а відповідно не повинен проводити виплату.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, позивачем не порушені вимоги п. 37.1.4 ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки відповідач не спростував той факт, що ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «УПСК» 2 березня 2015 року із заявою, повідомивши страховика про страховий випадок, що стався 14 вересня 2014 року, і в березні 2015 року звернувся до суду з вимогами до страховика, що суд першої інстанції цілком законно розцінив як заяву про відшкодування шкоди, при цьому відповідач також не був позбавлений права вирішити питання обґрунтованості звернення позивача з такими вимогами у відповідності до положень спеціального закону.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного і обґрунтованого висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ПрАТ «УПСК» підлягають задоволенню, при цьому в визначеному судом розмірі: витрати на лікування в сумі 1973,23 грн., недоотриману середню заробітну плату в сумі 9169,29 грн., втрачений внаслідок ушкодження здоров`я дохід в сумі 21924 грн., моральну шкоду в сумі 1653,33 грн., вартість пошкодженого мотоциклу в сумі 49000 грн., а загалом - 83719, 85 грн.. Спір щодо розміру і порядку нарахування вказані суми у відповідача не визивають, оскільки він оскаржує рішення суду з мотивів порушення судом норм матеріального права щодо підстав позовних вимог взагалі.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення. При вирішенні даної справи судом правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, переглядаючи справу відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає апеляційних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складений 08 жовтня 2019 року.

Судді Є.Є.Мальцева

С.А. Зайцева

Л.М. Кочегарова