ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7368/19 Справа № 201/6227/19 Суддя у 1-й інстанції - Антонюк О. А. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.,

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенка Юрія Олександровича

на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2019 року про відмову у відкритті провадження

у справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенка Юрія Олександровича, заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю Вестамрок, Держане підприємство Угерський спиртовий завод, про примусовий привід боржника,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2019 року приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Юрій Олександрович звернувся до суду з поданням про примусовий привід боржника, заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю Вестамрок, Держане підприємство Угерський спиртовий завод.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31.05.2019 року відмовлено у відкритті провадження у справі.

В апеляційній скарзі приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Ю.О. ставить питання про скасування вказаної ухвали та ухвалення нового судового рішення, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи подано не було.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що подання не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки стягнення заборгованості з ТОВ Вестамрок на користь ДП Угерський спиртовий завод розглядалася в порядку господарського судочинства та рішення ухвалювалося господарським судом, а тому всі питання пов`язані з виконанням даного рішення повинні вирішуватися господарським судом за правилами Господарського процесуального кодексу України.

Проте, колегія суддів з такими висновками суду погодитися не може, зважаючи на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до статті 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Так, розділ V Господарського процесуального кодексу України регулює процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у господарських справах. Однак, даним розділом не передбачено порядок розгляду подання про примусовий привід боржника.

Відповідно до статті 18 Закону України Про виконавче провадження виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 14 статті 18 Закону України Про виконавче провадження виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу.

Статтею 438 ЦПК України передбачено, що розшук боржника або дитини, привід боржника оголошуються за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання (перебування) боржника або дитини чи місцезнаходженням їхнього майна, або за місцем проживання (перебування) стягувача.

Таким чином, питання щодо приводу боржника оголошується за місцем виконання рішення, а розгляд подання повинен здійснюватися згідно з Цивільним процесуальним кодексом України.

Однак, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, у повній мірі не визначився з характером спірних правовідносин, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про те, що подання підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Також, судова колегія наголошує, що відмова скаржнику у відкритті провадження у справі є порушенням його конституційних прав в доступі до правосуддя, та порушенням статті 6 Європейської Конвенції Про захист прав та основоположних свобод людини.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З урахуванням наведеного, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,379,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенка Юрія Олександровича задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2019 року про відмову у відкритті провадження у справі скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко