Справа №442/6454/19
Провадження №2/442/1681/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2019 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді : Крамара О.В.

з участю секретаря : Малик О.Я.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дрогобицької державної нотаріальної контори про скасування заборони на нерухоме майно -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в суд із вказаним вище позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що відповідно до Свідоцтва про право власності виданого Стебницькою державною нотаріальною конторою 16.08.2002 року за р.№ 701 їй належить на праві приватної власності 12/25 ідеальних часток житлового будинку АДРЕСА_1 .

З довідки, виданої КП ЛОР «Дрогобицьке МБТІ та ЕО» від 06.09.2019 року № 401, вбачається, що власниками житлового будинку за поштовою адресою АДРЕСА_1 були: ОСОБА_3 -1/1 ( помер) - перехід власності на підставі договору про представлення в безтермінове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, посвідчений Другою Дрогобицькою держнотконторою 29.09.1980 р. за р.№ 4285 та акту прийняття в експлуатацію індивідуального будівництва від 05.03.1996р., затвердженого рішенням виконкому Стебницької міської Ради народних депутатів від 14.03.1996р. за №60, ОСОБА_3 - 13 / 25 ід. ч . ( помер) - перехід власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого Стебницькою держнотконторою 16.08.2002р. зар.№ 701 ОСОБА_1 - 12/25 ід.ч. на підставі свідоцтва про право власності, виданого Стебницькою держнотконторою 16.08.2002 р. за р.№ 703 ОСОБА_5 - 26/75 ід.ч. - перехід власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Стебницькою держнотконторою 07.02.2006р. зар.№ 117 ОСОБА_6 - 13/75 ід.ч. на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Стебницькою держнотконторою 07.02.2006р. за р.№134 ОСОБА_3 - 16/75 ід.ч. на підставі мирової угоди, затвердженої ухвалою судового засідання Дрогобицького міськрайонного суду по справі № 2-151/07 від 02.11.2007р.

Вона мала намір зареєструвати вказаний об`єкт нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, оскільки реєстрація будинковолодіння здійснена до 2012 року КП «Дрогобицьке МБТІ та ЕО». Державний реєстратор інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 179508774 від 03.09.2019 року, з якого вбачається, що накладено арешт, об`єкт обтяження: житловий будинок АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер обтяження: 3783944; підстава обтяження: повідомлення б/н 01.01.1997, суд; власник: ОСОБА_9 ; додаткові дані: архівний номер № 1907617LVOV41 архівна дата: 13.12.1999, дата виникнення: 01.01.1997 року, № реєстратора 109546-351, внутр. № 7E015F2E2DF04D2B2830 коментарій: 1-55/97 алф. кн.

Вказаний арешт накладено помилково, оскільки, як вбачається з вказаної вище довідки, виданої КП ЛОР «Дрогобицьке МБТІ та ЕО» від 06.09.2019 року № 401, ОСОБА_9 ніякого відношення до даного майна не має, не був та не є його власником.

Оскільки її право власності на даний час безпідставно обмежено шляхом заборони на розпорядження своїм майном та накладенням арешту, а підстави для даних обмежень відсутні, то вона вимушена звернутись до суду з даним позовом.

11.09.2019 року суддею Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області - Крамар О.В. відкрито провадження у даній справі.

На адресу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області надійшли клопотання сторін про розгляд даної справи у їхній відсутності. Позивач позовні вимоги підтримує у повному обсязі, а відповідач щодо задоволення позову покладається на думку суду, а відтак відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частиною 1 статті 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює судове рішення про задоволення позову.

Підстав для неприйняття визнання позову відповідачем судом не встановлено.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на праві власності належить 12/25 ідеальних часток житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про право власності виданого Стебницькою державною нотаріальною конторою 16.08.2002 року за р.№ 701.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 179508774 від 03.09.2019 року, з якого вбачається, що накладено арешт, об`єкт обтяження: житловий будинок АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер обтяження: 3783944; підстава обтяження: повідомлення б/н 01.01.1997, суд; власник: ОСОБА_9 ; додаткові дані: архівний номер № 1907617LVOV41 архівна дата: 13.12.1999, дата виникнення: 01.01.1997 року, № реєстратора 109546-351, внутр. № 7E015F2E2DF04D2B2830 коментарій: 1-55/97 алф. кн.

Вказаний арешт накладено помилково, оскільки, як вбачається із вказаної вище довідки, виданої КП ЛОР «Дрогобицьке МБТІ та ЕО» від 06.09.2019 року № 401, ОСОБА_9 ніякого відношення до даного майна не має, не був та не є його власником.

Згідно ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Як вбачається зі статті 1 протоколу №11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження», з відповідними змінами та доповненнями, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Згідно ч.1 ст.60 вказаного Закону, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Згідно з роз`ясненнями наданими в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року, приватна власність громадян, як одна з рівноправних форм власності охороняється законом, її захист здійснюється судом, шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами: про виключення майна з опису.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що оскільки заборона на відчуження обмежує позивача у можливості реалізувати її право розпоряджатися своїм майном, а підстави для даних обмежень відсутні, вважаю, що позовні вимоги є повністю обґрунтовані та підлягають задоволенню.

А тому на підставі наведеного та керуючись ст. ст. 10, 12, 81, ч. 4 ст. 206, 258, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 задоволити.

Скасувати обтяження - тип: арешт, об`єкт обтяження: житловий будинок АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер обтяження: 3783944; підстава обтяження: повідомлення б/н 01.01.1997, суд; власник ОСОБА_9 ; додаткові дані: архівний номер № 1907617ЬУОУ41 архівні дата: 13.12.1999, дата виникнення: 01.01.1997 року, № реєстратора 109546-351, внутр. № 7Е015Р2Е20Р04Э2В2830 коментарій: 1-55/97 алф. кн., - накладений на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення - з дня отримання такого.

Рішення виготовлено в нарадчій кімнаті.

Суддя О.В. Крамар