Постанова

Іменем України

1 березня 2019 року

м. Київ

справа № 490/3240/16-ц

провадження № 61-40807св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: СімоненкоВ. М. (суддя-доповідач), Лесько А. О., Мартєва С. Ю.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

відповідачі - ОСОБА_4, ОСОБА_5,

представник відповідача- ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5, подану ОСОБА_6, на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 вересня 2016 року в складі судді Черенкової Н. П. та постанову Апеляційного суду Харківської області від 22 червня 2018 року в складі суддів: Яворської Ж. М., Базовкіної Т. М., Кушнірової Т. Б.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на свою користь заборгованість в сумі 91 519, 18 дол. США у гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату винесення судом рішення в справі та розподілити судові витрати.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_4 як боржник за кредитним договором покладені на нього зобов'язання належним чином не виконував, у зв'язку із чим виникла заборгованість, яка станом на 15 березня 2016 року становить 91 519, 18 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 2 426 850 грн 70 коп. та складається із суми строкової заборгованості за кредитом у розмірі 52 000,00 дол. США, що в гривневому еквіваленті складає 1 378 904,80 грн, суми заборгованості за відсотками - 33 029,46 дол. США, що в гривневому еквіваленті становить 875 855,40 грн; розміру пені за несвоєчасне повернення кредиту - 63 126,26 грн; розміру пені за несвоєчасне повернення відсотків - 108 964,24 грн.

Короткий зміст рішень суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 вересня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з відповідачів на користь позивача солідарно суму строкової заборгованості за кредитом в розмірі 52 000,00 дол. США, що в гривневому еквіваленті складає 1 378 904,80 грн, суму заборгованості за відсотками у розмірі 33 029,46 дол. США, що в гривневому еквіваленті становить 875 855,40 грн, пеню за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 50 000,00 грн та пеню за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 80 000,00 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Апеляційного суду Миколаївської області від 22 червня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишено без задоволення, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 вересня 2016 року - без змін.

Задовольняючи позовні вимоги банку щодо стягнення вищевказаних сум заборгованості, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з доведеності позовних вимог в цій частині, та вказав на те, що позов пред'явлено в межах строків позовної давності та строку, встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5 просить скасувати судові рішення судів першої і апеляційної інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд не надав оцінки умовам договору, відповідно до яких погашення кредиту повинне здійснюватись позичальником частинами до 10 числа кожного місяця, а отже як строк позовної давності, такі і шестимісячний строк для поручителя необхідно обчислювати з моменту настання строку для виконання зобов'язання за кожним щомісячним платежем.

Доводи інших учасників справи.

Інші учасники справи не скористались наданим їм правом на подання відзиву.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Під час розгляду справи суди установили, що 1 листопада 2007 року між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_4 було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 640/663-К663, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти у сумі 60 000,00 дол. США з порядком повернення кредиту щомісячно рівними частинами з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 31 жовтня 2017 року та сплатою 13,5 % річних.

На забезпечення виконання ОСОБА_4 зобов`язань за цим договором того ж дня між банком та ОСОБА_5 були укладені договори іпотеки та поруки №640/663-П663.

За умовами договору поруки ОСОБА_5 взяв на себе зобов`язання солідарно відповідати за виконання ОСОБА_4 у повному обсязі зобов`язань за договором кредиту.

Згідно з пунктом 1.1.1 кредитного договору надання кредиту буде здійснюватися в розмірі та порядку встановленому цим Договором з наступним графіком змін максимального ліміту заборгованості: п.1.1.1.1 з грудня 2007 року по жовтень 2017 року максимальний ліміт заборгованості зменшується щомісяця до 10 числа на 500 дол. США, з кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитним договором до 31 жовтня 2017 року на умовах визначених цим договором.

Відповідно до пункту 3.3.7 кредитного договору позичальник зобов`язався сплачувати кредитору проценти у розмірі, передбаченому пунктом 1.1.1 цього договору та в порядку, визначеному пунктами 2.6, 2.8, 2.9 договору.

За змістом пункту 3.3.9 кредитного договору позичальник зобов`язаний здійснювати погашення кредиту відповідно до графіку змін максимального ліміту заборгованості, визначеного в пункті 1.1.1 цього договору, у сумі різниць між максимальним лімітом заборгованості, що діяв у попередньому періоді та максимальним лімітом заборгованості, що діятиме в наступному періоді, в строк не пізніше останнього робочого дня попереднього періоду, а також в кінцевий термін повернення заборгованості за кредитом, що визначений пунктом 1.1.1.27 цього договору.

Відповідно до п.2.5 договору сплата процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту щомісячно до 10 числа місяця наступного за місяцем, в якому нараховані проценти, на рахунок Миколаївської обласної філії АПБ «Укрсоцбанк», а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі.

Суди також установили, що боржник припинив оплату чергових платежів з 10 лютого 2009 року за тілом кредиту, 08 квітня 2009 року сплачено платіж в рахунок погашення простроченої заборгованості, а проценти за користування кредитом сплачував щомісячно з 12 грудня 2007 року до 21 жовтня 2015 року.

1. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, заперечення на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідачі заявляли клопотання про застосування позовної давності

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

У справі, яка переглядається, суд встановив, що боржник узяв на себе зобов'язання повернути суму кредитів з відповідними процентами, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами).

Таким чином, умовами кредитного договору установлено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами. Отже, право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, тому в цьому разі слід застосувати норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців).

Так, у справі, яка переглядається, договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного виконання позичальником або поручителем своїх обов'язків, передбачених основним зобов'язанням.

Суди установили, що з 12 грудня 2007 року до 21 жовтня 2015 року позичальник щомісячно сплачував проценти за користування кредитом, що є складовою основного зобов'язання по сплаті щомісячних платежів, а позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення заборгованості за кредитними договорами 6 квітня 2016 року, тобто менше ніж через шість місяців з дня припинення проведення останнього платежу.

Таким чином, висновки судів першої та апеляційної інстанцій про те, що позивач не пропустив строк позовної давності та шестимісячний строк для пред'явлення вимог до боржника та поручителя, ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права та встановлених фактичних фактичних осбавинах справи.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін.

Щодо судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки оскаржувані судові рішення залишено без змін, розподіл судових витрат не здійснюється.

Разом з тим, відповідно до частини другої статті 136 ЦПК України зі ОСОБА_5 на користь держави слід стягнути судовий збір за подачу касаційної скарги у розмірі 35771,40 грн, сплату якого йому було відстрочено до закінчення касаційного провадження.

Щодо поновлення виконання судового рішення

Згідно із частиною третьою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки виконання судового рішення районного суду було зупинено ухвалою судді Верховного Суду від 26 листопада 2018 року, у зв'язку із закінченням касаційного провадження у цій справі необхідно поновити його дію.

Керуючись статтями 136, 400, 409-415, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_5, подану ОСОБА_6, на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 вересня 2016 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 22 червня 2018 року залишити без задоволення.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 вересня 2016 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 22 червня 2018 року залишити без змін.

Стягнути зі ОСОБА_5 на користь держави судовий збір за подачу касаційної скарги (отримувач: УК у Печерському районі/Печерський район/22030102, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), МФО: 899998, рахунок отримувача: 6007, ККДБ: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд.055)»; символ звітності банку: 207) в розмірі 35771 (тридцять п'ять тисяч сімсот сімдесят одна) грн 40 коп.

Поновити виконання рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 вересня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді В. М. Сімоненко

А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв