ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/4948/19
провадження № 2/753/4864/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" вересня 2019 р.Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Лужецької О.Р.,

при секретарі - Григораш Н.М.,

за участю:

представника позивача Гришекіна В.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Гаражно-будівельного кооперативу № 2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по членським внескам

ВСТАНОВИВ:

Гаражно-будівельний кооператив № 2 (далі по тексту - ГБК № 2, Позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , Відповідач) про стягнення заборгованості по членським внескам за утримання гаражного боксу, втрат від інфляційних процесів та 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач є власником гаражного боксу № НОМЕР_1 , НОМЕР_2, що заходяться за адресою: АДРЕСА_1 та щомісячно отримує послуги по утриманню боксів, проте своєчасно та у повному обсязі не сплачує членські внески по утриманню гаражних боксів, у зв`язку з чим, станом на 01.01.2019 має заборгованість з урахуванням інфляційного нарахування та 3% річних у розмір 18 633,98 грн.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 20.03.2019 відкрито провадження у даній справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В судовому засіданні представник позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні, позов не визнав та заперечував щодо задоволення позовних вимог. Зазначив, що протягом 2017 року сплачував членські внески за утримання гаражних боксів №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2 на користь позивача у розмірі 1645,92 грн., однак, з травня 2017 року його було виключено з членів ГБК № 2. З урахуванням наведеного, просить відмовити у задоволенні позову, як необґрунтованого.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником гаражного боксу №№ НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 згідно свідоцтва про право власності, виданого Головним управлінням житлового забезпечення 22.01.2010.

Згідно рішення Загальних зборів від 04.05.2017 ОСОБА_1 виключено з членів кооперативу.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 сплачувалися членські внески за утримання гаражних боксів до моменту його виключення з членів кооперативу, що підтверджується копією квитанції від 23.05.2017.

Згідно п.2.1. Статуту Гаражно-будівельного кооперативу № 2 кооператив створено засновниками на добровільних засадах, шляхом об`єднання фізичних осіб на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності.

Відповідно до п.п. 5.12, 5.14 Статут член ГБК № 2, виключений з кооперативу втрачає всі права члена кооперативу. Особи, які були виключені із членів кооперативу зобов`язані щомісячно компенсувати витрати кооперативу за користування землею, зберіганню та утриманню гаража, надання експлуатаційних послуг, послуг охорони та інше у п`ятикратному розмірі від розміру членських внесків, затверджених Загальними зборами членів кооперативу № 2 та обов`язково виконувати вимоги даного статуту, з такою особою можуть бути укладені цивільно-правові договори на такі витрати.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як встановлено вище та не заперечується позивачем, предметом позову є стягнення заборгованості по членським внескам з 01.01.2017 по 01.01.2019.

Судом встановлено, що заборгованість по членським внескам за період з 01.01.2017 по 01.04.2017 відсутня. За таким обставин, вимога позивача про стягнення членських внесків за даний період є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Таким чином, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Відповідно до п.п. 5.12, 5.14 Статут член ГБК № 2, виключений з кооперативу втрачає всі права члена кооперативу. Особи, які були виключені із членів кооперативу зобов`язані щомісячно компенсувати витрати кооперативу за користування землею, зберіганню та утриманню гаража, надання експлуатаційних послуг, послуг охорони та інше у п`ятикратному розмірі від розміру членських внесків, затверджених Загальними зборами членів кооперативу № 2.

Враховуючи наведене вище та приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд вважає, що належним способом захисту порушених прав позивача є саме право на звернення до суду в порядку п.5.14 Статуту,тобто як спеціальний спосіб захисту.

В той же час, позивачем заявлено позов про стягнення з відповідача заборгованості по членським внескам.

З огляду на наведене вище, проаналізувавши межі заявлених вимог та відповідність їх нормам матеріального права, суд приходить до висновку про необгрунтованість поданого позову, а тому у його задоволенні слід відмовити.

Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, підстави для стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат в порядку ст.141 ЦПК України, відсутні.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України, ст.ст. 77-83, 89, 95, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Гаражно-будівельного кооперативу № 2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по членським внескам - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

СУДДЯ О.Р. ЛУЖЕЦЬКА