Постанова

Іменем України

26 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 757/53777/16-ц

провадження № 61-1426св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Буракова С. Ю., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 06 серпня 2018 року в складі судді Козлова Р. Ю. та постанову Київського апеляційного суду від 19 грудня

2018 рокув складі колегії суддів: Шахової О. В., Вербової І. М., Саліхова В. В.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

Позовна заява мотивована тим, що протягом кількох останніх років сімейне життя з ОСОБА_3 не склалося, шлюбно-сімейні стосунки між ними фактично припинені. Вважав, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе та суперечитиме його інтересам, які мають істотне значення.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просив суд розірвати між ним та ОСОБА_3 шлюб, укладений 11 лютого 1993 року в бюро реєстрації шлюбів в офісі секретаря мерії м. Нью-Йорк Сполучених Штатів Америки, свідоцтво про реєстрацію шлюбу від 11 лютого 1993 року № НОМЕР_3 (дозвіл № НОМЕР_4) з апостилем від 12 лютого 1993 року № НОМЕР_5.

У вересні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом до

ОСОБА_1 про визнання шлюбу недійсним.

Позовна заява мотивована тим, що на момент укладення шлюбу між нею та ОСОБА_1 , вона перебувала у іншому шлюбі з ОСОБА_5 , зареєстрованому 24 вересня 1988 року Палацом реєстрації шлюбів та новонароджених м. Києва, актовий запис № 285847

З урахуванням викладеного, ОСОБА_3 просила суд визнати недійсним шлюб, укладений 11 лютого 1993 року в бюро реєстрації шлюбів в офісі секретаря мерії м. Нью-Йорк Сполучених Штатів Америки між нею та

ОСОБА_1 , свідоцтво про реєстрацію шлюбу від 11 лютого 1993 року

№ НОМЕР_3 (дозвіл № НОМЕР_4) з апостилем від 12 лютого 1993 року

№ НОМЕР_5.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 06 серпня 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 19 грудня

2018 року, позов ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено.

Шлюб, укладений 11 лютого 1993 року в бюро реєстрації шлюбів в офісі секретаря мерії м. Нью-Йорк Сполучених Штатів Америки між ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідоцтво про реєстрацію шлюбу від 11 лютого 1993 року

№ НОМЕР_3 (дозвіл № НОМЕР_4) з апостилем від 12 лютого 1993 року

№ НОМЕР_5 розірвано.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 про визнання шлюбу недійсним відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що подружнє життя сторін не склалося, тривалий час сторони шлюбні стосунки не підтримували, спільне господарство не вели і примирення не є можливим, а примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням прав чоловіка та дружини на особисту свободу.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 , суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що шлюб між сторонами було належним чином легалізовано в Україні, а будь-яких доказів, які б підтвердили підробку легалізаційного напису на витязі зі шлюбного реєстру Федеративної Республіки Німеччини про укладення шлюбу між сторонами не надано.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У січні 2019 року ОСОБА_3 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовити та задовольнити зустрічний позов.

Аргументи учасників справ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами неповно з`ясовано обставини справи, що мають значення для справи, та не надано їм достатньої правової оцінки. Крім того, при збиранні та дослідженні доказів, було допущено порушення істотних прав та свобод ОСОБА_3 гарантованих статтями 43, 95 ЦПК України.

Відзив позивачем на касаційну скаргу не подано.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що ОСОБА_1 , який є громадянином Федеративної Республіки Німеччина, та ОСОБА_3 , яка є громадянкою України, перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу від 11 лютого 1993 року № НОМЕР_3 (дозвіл № НОМЕР_4), яке видане бюро реєстрації шлюбів в офісі секретаря мерії м. Нью-Йорк Сполучених Штатів Америки, з апостилем від 12 лютого 1993 року № НОМЕР_5.

03 квітня 1993 року сторони уклали релігійний шлюб в Євангелічно-Лютеранській церкві парафії району Добра, Федеративна Республіка Німеччини, що підтверджується копією свідоцтва про укладення релігійного шлюбу

від 03 квітня 1993 року.

17 серпня 1993 року шлюб між сторонами був легалізований на території Федеративної Республіки Німеччини, що підтверджується витягом зі Шлюбного реєстру Федеративної Республіки Німеччина від 17 серпня 1993 року.

15 вересня 1999 року шлюб між сторонами був легалізований в Україні, що підтверджується легалізаційним написом № 572/0878, проставленим Консульським управлінням Міністерства закордонних справ України

від 15 вересня 1999 року на витязі зі Шлюбного реєстру Федеративної Республіки Німеччина.

Від спільного життя подружжя має двох дітей: сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та дочку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується витягом з реєстраційного запису про народження від 04 вересня 2015 року № 2225/2000 з апостилем

від 22 вересня 2015 року.

На час звернення з позовом, сторони шлюбні стосунки не підтримували, спільне господарство не вели, примирення вважали неможливим.

Встановлено, що останнім спільним місцем проживання подружжя є Україна, тому правові наслідки шлюбу сторін, зокрема, його припинення, визначаються за правом та законами України.

24 вересня 1988 року ОСОБА_3 уклала шлюб з ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , видане Палацом реєстрації шлюбів та новонароджених м. Києва від 24 вересня

1988 року, актовий запис № 285847.

23 березня 1993 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу

серії НОМЕР_2 , виданим відділом ЗАГС Харківської районної державної адміністрації м. Києва від 23 березня 1993 року, актовий запис № 266.

Встановлено, що на витязі зі Шлюбного реєстру Федеративної Республіки Німеччина про укладення шлюбу між сторонами міститься штамп про анулювання печатки Консульського управління Міністерства закордонних справ України від 14 вересня 1999 року про легалізацію. Проте, на свідоцтві про шлюб між сторонами міститься інша печатка Консульського управління Міністерства закордонних справ України з легалізаційним написом від 14 вересня 1999 року № 572/0878 з виправленням дати на 15 вересня 1999 року. Вірність виправлення завірена підписом ОСОБА_8 .

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Статтею 51 Конституції України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Відповідно до частини другої статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Статтею 112 СК України встановлено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до статті 17 КпШС УРСР (який діяв на момент укладення шлюбу між сторонами) не допускається укладення шлюбу між особами, з яких хоча б одна перебуває вже в іншому шлюбі.

Згідно зі статтею 45 КпШС УРСР шлюб може бути визнаний недійсним в разі порушення умов, встановлених статтями 15-17 цього Кодексу, а також в разі реєстрації шлюбу без наміру створити сім`ю (фіктивний шлюб). Визнання шлюбу недійсним провадиться в судовому порядку.

Відповідно до частини першої статті 46 КпШС УРСР шлюб не може бути визнаний недійсним, якщо на час розгляду судом справи відпали ті обставини, які в силу закону були перешкодою до його укладення. Шлюб вважається дійсним з моменту, коли відпали ці обставини.

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» роз`яснено, що якщо на час вирішення позову про визнання шлюбу недійсним відпали обставини, які відповідно до закону були перешкодою для його укладення (особа досягла шлюбного віку або була поновлена в дієздатності; померла особа, за наявності шлюбу з якою укладався новий шлюб, тощо), суд відмовляє в позові й одночасно визнає, що шлюб є дійсним починаючи з дня, коли відпала така перешкода.

Аналогічні положення містяться у приписах частин першої, п`ятої статті 39 СК України відповідно до яких недійсним є шлюб, зареєстрований з особою, яка одночасно перебуває в іншому зареєстрованому шлюбі. Якщо шлюб зареєстровано з особою, яка вже перебуває у шлюбі, то в разі припинення попереднього шлюбу до анулювання актового запису щодо повторного шлюбу повторний шлюб стає дійсним з моменту припинення попереднього шлюбу.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, враховуючи те, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, обґрунтовано вважав, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 носить формальний характер, вони не мають наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечить інтересам як позивача, так і відповідача.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 , суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 81, 89 ЦПК України, встановивши, що шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було розірвано, та урахувавши, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було належним чином легалізовано в Україні Консульським управлінням Міністерства закордонних справ України від 15 вересня 1999 року, дійшли правильного висновку про те, що ОСОБА_3 не надано доказів, які б підтвердили підробку легалізаційного напису на витязі зі Шлюбного реєстру Федеративної Республіки Німеччина про укладення шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Отже, не зважаючи на доводи заявника, нею, в порушення вимог статей 12, 81, 89 ЦПК Українине доведено перед судом належними і допустимими доказами обставин, на які вона посилалась як на підставу своїх доводів.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 була повідомлена про розгляд справи у Київському апеляційному суді завчасно (а. с. 50, 54, 55 т. 4), що вказує на її обізнаність із датою та часом розгляду справи. Водночас, доказів на підтвердження наявності підстав для відкладення розгляду справи призначеного на 19 грудня 2018 року ОСОБА_3 надано не було. Отже, наведене не вказує на порушення судом норм процесуального права у зв`язку із розглядом справи за її відсутності.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 06 серпня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 грудня 2018 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

С. Ю. Бурлаков

М. Є. Червинська