КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 755/5171/18 Головуючий у 1-й інстанції суддя: Ластовка Н.Д.

05 березня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Саліхова В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Вербової І.М.

секретаря судового засідання: Дячук І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 травня 2018 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 та просило стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 101 825,83 грн. за кредитним договором № б/н від 02 серпня 2012 року, з яких: 4 984,98 грн. - заборгованість за кредитом, 87 515,81 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 4 000,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штраф у розмірі 500,00 грн. (фіксована частина) та 4 825,04 грн. (процентна складова) та судові витрати у розмірі 1 762,00 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 22 травня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 4 984,98 грн. заборгованості за кредитом, 585,63 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 278,53 штрафу, 1 762,00 грн. на відшкодування витрат по сплаті судового збору, а всього - 7611,14 грн. В решті позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить змінити рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості з частини процентів та ухвалити в цій частині нове рішення, задовольнивши позовні вимоги в цій частині в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін.

Посилається на те, що рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог ухвалено без повного, всебічного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів та з порушенням норм процесуального й матеріального права.

В обґрунтування своїх доводів вказує, що Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, що підтверджується Правилами користування платіжною карткою. Зазначив, що Банк виконав умови договору та у виписці по рахунку проінформував позичальника про зміну відсотків по кредиту. Вказує, що відповідач не звертався до Банку із письмовими заявами про розірвання кредитного договору, а отже прийняв нові Тарифи та погодився з їх зміною.

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2086/2019
Сторони справи в судове засідання не з'явилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомили.

У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 № 3236/03, § 41«Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

На підставі викладеного, та враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності сторін справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, зміна фіксованої процентної ставки була здійснена банком без згоди позичальника, а тому відсутні підстави для стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом. Також не підлягає задоволенню заборгованість за пенею та комісією та штраф в якості фіксованої та процентної складової. Враховуючи порушення позичальником умов договору, а також відсутність будь-яких заперечень щодо заявлених позовних вимог з боку відповідача, цивільне (майнове) право позивача по отриманню від відповідача кредитної заборгованості підлягає судовому захисту в порядку, визначеному п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, враховуючи наступне.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення пені, комісії, штрафу в якості фіксованої складової не оскаржується, у зв'язку з чим судом апеляційної інстанції не переглядається.

Під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції встановлено, що 02 серпня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений договір про надання банківських послуг №б/н шляхом підписання відповідачем Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а. с. 8). Згідно інформації викладеної у вказаній заяві ОСОБА_2 підтвердив, що він погоджується із тим, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Відповідно до п. 2.1.1.1. Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, вказані умови використання кредитних карт ПАТ КБ Приватбанку, Пам'ятка клієнта/Довідка про умови кредитування, Тарифи на випуск і обслуговування кредитних карт (Тарифи), а також Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, встановлюють правила випуску, обслуговування і використання кредитних карт Банку. Дані Умови регулюють відносини між банком і клієнтом по випуску і обслуговуванню карт. Банк випускає клієнту картку на основі заяви, належним чином заповненої і підписаної клієнтом. Випуск картки і відкриття рахунку картки здійснюється у випадку прийняття банком позитивного рішення щодо можливості випуску клієнту картки. Клієнт зобов'язується виконувати правила випуску, обслуговування і використання карт банку і за наявності додаткових карт забезпечити виконання правил утримувачами додаткових карт.

Як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № б/н від 02.08.2012 відповідачем здійснювалося зняття коштів з карткового рахунку НОМЕР_1, що свідчить про користування встановленим кредитним лімітом. При цьому погашення кредитної заборгованості відповідачем не здійснювалося.

ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що у зв'язку з невиконанням позичальником своїх вимог у останнього станом на 24 січня 2018 року виникла заборгованість у розмірі 101 825,83 грн. за кредитним договором № б/н від 02 серпня 2012 року, з яких: 4 984,98 грн. - заборгованість за кредитом, 87 515,81 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 4 000,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штраф у розмірі 500,00 грн. (фіксована частина) та 4 825,04 грн. (процентна складова) та судові витрати у розмірі 1 762,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, позивач звернувся із відповідним позовом до суду.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).ї

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно статтей 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що позичальник, який добровільно погодився на умови кредитного договору, повинен належно їх виконувати, а у разі порушення зобов'язання настають негативні правові наслідки.

Враховуючи, що при розгляді справи в суді першої інстанції було встановлено, що позичальник належним чином умови кредитного договору не виконував, у зв'язку з чим у останнього виникла заборгованість, колегія суддів вважає висновки суду щодо задоволення даної частини позовних вимог правильними.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткової відмови у задоволенні позову щодо стягнення процентів, враховуючи наступне.

Згідно з ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч. 3 ст. 653 ЦК України в разі зміни договору зобов'язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом.

Законом України від 12 грудня 2008 року № 661-VІ, який набрав чинності 09.01.2009 доповнено ст. 1056-1 ЦК України, відповідно до якої фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Матеріали справи свідчать про те, що банк в односторонньому порядку збільшив процентну ставку за кредитом.

За наведеного, колегія суддів вважає, що рішення банку щодо збільшення процентної ставки за кредитом в односторонньому порядку, яке було прийнято з 10.01.2009 є неправомірним.

Посилання в апеляційній скарзі на неврахування судом першої інстанції п. 1.1.3.2.3. Умов та Правил надання банківських послуг, відповідно до яких правом банку є змінювати тарифи, а також інші умови обслуговування рахунків в тому числі за допомогою відправлення SMS-повідомлень на мобільний телефон Клієнта, колегія суддів вважає необґрунтованим та таким, що не є підставою для зміни або скасування рішення суду першої інстанції.

Пунктом 1.1.3.2.9 передбачено, що Банк має право для різних цілей (повідомлення про зміну тарифів, актуалізація контактних даних, зміни Умов і Правил надання банківських послуг, інформування про розмір заборгованості по кредиту, інформування про проведення банком акціях і т.д.) встановлення контакту з клієнтом, використовуючи різні канали зв'язку: відправлення SMS- повідомлення на мобільний телефон Клієнта.

Таким чином, Умовами та Правилами надання банківських послуг передбачена можливість здійснювати позивачем SMS- повідомлення на мобільний телефон Клієнта, з метою обов'язкового інформування Клієнта про зміну процентної ставки.

Відповідно до словника синонімів Караванського під поняттям «інформувати» розуміють повідомляти, сповіщати, давати знати, доводити до відома особу про зміну обставин.

Таким чином, в даному конкретному випадку Банк був зобов'язаний довести в суді факт надіслання клієнту інформації про збільшення процентної ставки за вказаним кредитом, факт отримання клієнтом такої інформації, та факт наявності або відсутності з боку останнього заперечень таких змін.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

ПАТ КБ «ПриватБанк» не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 був проінформований про зміну процентної ставки.

За наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем протиправно в односторонньому порядку збільшено процентну ставку, а тому сума процентів підлягає стягненню до такого збільшення в сумі 585,63 грн.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Разом з тим, ПАТ КБ «ПриватБанк» в суді апеляційної інстанції не доведено обставини, на які він посилається.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374-375, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 06.03.2019.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: І.М. Вербова

А.М.Андрієнко