ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

12 червня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/7824/18

Головуючий у першій інстанції - Карапута Л. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/554/19

Чернігівський апеляційний суд у складі

головуючої - судді Шитченко Н.В.,

суддів Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

із секретарем Шкарупою Ю.В.,

позивач - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Хрещатик»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Приватне підприємство «БІЗНЕС-ПРАВО»,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 лютого 2019 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,

місце ухвалення рішення суду - м. Чернігів,

дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції - 19 лютого 2019 року,

час проголошення рішення - 17 год. 02 хв.

У С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року ПАТ «КБ «Хрещатик» звернулось з позовом до ОСОБА_1 , в якому, зменшивши у подальшому позовні вимоги, просило стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 293850,76 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 10 жовтня 2013 року між банківською установою та ПП «Бізнес-Право» був укладений договір про овердрафтне кредитування на суму 100000 грн у вигляді встановленого ліміту овердрафту зі строком дії договору до 31 березня 2014 року. Для забезпечення виконання зобов`язань за договором 10 жовтня 2013 року між банком та ОСОБА_1 був укладений договір поруки.

Оскільки позичальник свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 25 липня 2014 року було стягнуто солідарно з ПП «Бізнес-Право» та ОСОБА_1 заборгованість у сумі 113802,69 грн. Беручи до уваги вже стягнуту судовим рішенням заборгованість у вищенаведеному розмірі, станом на 01 червня 2018 року заборгованість за договором становить 293850,76 грн, з яких: 200563,78 грн заборгованості за процентами за кредитом; 15911,46 грн пені за несвоєчасне погашення кредиту; 31893,68 грн пені за несвоєчасну сплату процентів; 36485,44 грн інфляційних втрат від прострочення повернення кредитної заборгованості та 8996,40 грн - три відсотки річних за несвоєчасне погашення кредиту.

Рішенням від 18 лютого 2019 року Деснянський районний суд м. Чернігова у задоволенні позову ПАТ «КБ «Хрещатик» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором відмовив.

В апеляційній скарзі ПАТ «КБ «Хрещатик», вважаючи прийняте рішення суду незаконним та посилаючись на його ухвалення з неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про те, що право кредитора нараховувати передбачені договором проценти припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Представник скаржника зазначє, що зобов`язання позичальником були порушені і як на момент винесення рішення, так і на момент подачі апеляційної скарги вони залишились невиконаними, тому, з урахуванням п.п. 9.1, 9.2 договору, строк кредитування було продовжено і до цього часу він не сплив.

Стверджує, що банком правомірно заявлено вимоги про стягнення нарахованих після 25 липня 2014 року процентів за кредитом, пені за несвоєчасне погашення кредиту, пені за несвоєчасну сплату процентів, інфляційних втрат та 3 % річних з урахуванням роз`яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму ВССУ «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин», відповідно до яких наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Наголошує на тому, що позов до поручителя ОСОБА_1 пред`явлено з дотриманням вимог ст. 559 ЦК України, оскільки відповідно до п. 4.2 договору поруки цей договір діє до повного виконання позичальником зобов`язань за договором про овердрафтне кредитування, станом на 01 червня 2018 року заборгованість позичальника становить 407134,77 грн і станом на сьогоднішній день є непогашеною.

Відповідачем ОСОБА_1 відзив на апеляційну скаргу у встановлений строк не подавався.

Копія ухвали про відкриття провадження у справі разом з копією апеляційної скарги, а також судові повістки про виклик до суду надсилались відповідачу за адресою, указаною у позовній заяві: АДРЕСА_1 , проте поштові відправлення повертались до апеляційного суду неврученими у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання або через незапит (а.с. 198-199, 205-206). Зазначена адреса, згідно з відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Чернігівській області (а.с. 28), є адресою місця проживання відповідача, зареєстрованою у встановленому законом порядку, отже, відповідно до положень п. 2 ч. 7, п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, ОСОБА_1 є таким, що належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи за апеляційною скаргою ПАТ «КБ «Хрещатик».

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу ПАТ «КБ «Хрещатик» слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до правової позиції ВП Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Оскільки кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування на поручителя за кредитним договором відсотків, штрафних санкцій, інфляційних втрат та 3 % річних є безпідставним.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

У справі встановлено, що 10 жовтня 2013 року між ПАТ «КБ «Хрещатик» та ПП «Бізнес-Право» був укладений договір № 02-13-ОВ про овердрафтне кредитування, згідно з умовами якого банк надає позичальнику овердрафтний кредит шляхом проведення платежів позичальника на суму, що не перевищує залишок коштів на поточному рахунку позичальника № 2600.7.001.122199 у ПАТ «КБ «Хрещатик» у межах встановленого ліміту овердрафту в сумі 100000 грн (а.с. 5-8).

Відповідно до п. 9 наведеного вище договору він діє з моменту його підписання сторонами до 31 березня 2014 року. У випадку невиконання будь-якого зобов`язання, термін дії договору продовжується до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань, включаючи зобов`язання щодо сплати штрафних санкцій у розмірі та у випадках, передбачених цим договором.

З метою забезпечення виконання позичальником кредитних зобов`язань 10 жовтня 2013 року між ПАТ «КБ «Хрещатик» і ОСОБА_1 був укладений договір поруки № 03-13-П (а.с. 9), згідно з п. 1.1 якого поручитель зобов`язується перед банком нестиув повному обсязі солідарну відповідальність за невиконання позичальником зобов`язань перед банком по погашенню одержаного кредиту відповідно до договору про овердрафтне кредитування від 10 жовтня 2013 року в сумі 100000 грн, укладеного між банком і позичальником з кінцевим терміном погашення 31 березня 2014 року, належних за користування кредитом процентів з розрахунку 24 % річних, а також комісій, штрафів і пені.

Заочним рішенням від 25 липня 2014 року Деснянський районний суд м. Чернігова задовольнив позов ПАТ «КБ «Хрещатик» та стягнув солідарно з ОСОБА_1 та ПП «Бізнес-Право» на користь позивача заборгованість за договором № 02-13-ОВ у сумі 113802,69 грн, у тому числі: 99960,11 грн заборгованості за кредитом, 13323,90 грн - відсотків за користування кредитом за період з грудня 2013 року по березень 2014 року, 320,42 грн пені за прострочення сплати кредиту та 198,26 грн за прострочення сплати відсотків за користування кредитними коштами (а.с. 115). Дійшовши такого висновку, суд першої інстанції зазначив, що позичальником ПП «Бізнес-Право» було порушено зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати кредитних платежів відповідно до укладеного договору, тому ОСОБА_1 , як поручитель, повинен нести за даним зобов`язанням солідарну з боржником відповідальність у повному обсязі. Зазначене судове рішення відповідачами у апеляційному порядку не оскаржувалось та набрало законної сили.

Звернувшись з даним позовом, ПАТ «КБ «Хрещатик» указувало на те, що станом на 01 червня 2018 року заборгованість позичальника за кредитним договором становить 407134,77 грн, але з урахуванням вже стягнутої суми заборгованості за кредитом та відсотками за рішенням суду в сумі 113802,69 грн поручитель ОСОБА_1 має заборгованість за кредитними зобов`язаннями у розмірі 293850,76 грн, яка складається із: заборгованості за процентами за кредитом у розмірі 200563,78 грн, пені за несвоєчасне погашення кредиту - 15911,46 грн, пені за несвоєчасну сплату процентів у розмірі 31893,68 грн, інфляційних втрат від прострочення повернення кредитної заборгованості - 36485,44 грн та 8996,4 грн - 3 % річних за несвоєчасне погашення кредиту.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.

При цьому, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечується ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення грошового зобов`язання, що підтверджено висновком, викладеним у постанові ВП Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12, провадження №14-10 цс 18).

За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення між сторонами правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, проаналізувавши наведені норми та обставини справи, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову ПАТ «КБ «Хрещатик» через неправомірність нарахування позивачем на поручителя за кредитним договором відсотків, штрафних санкцій, інфляційних втрат та 3 % річних.

Так, договір № 02-13-ОВ про овердрафтне кредитування був укладений 10 жовтня 2013 року між ПАТ «КБ «Хрещатик» та ПП «Бізнес-Право» зі строком дії до 31 березня 2014 року. Через неналежне виконання позичальником кредитних зобов`язань станом на 10 квітня 2014 року виникла заборгованість у загальному розмірі 113802,69 грн, з яких: 99960,11 грн заборгованості за кредитом, 13323,90 грн відсотків за користування кредитом у період з грудня 2013 року по березень 2014 року, 320,42 грн пені за прострочення сплати кредиту та 198,26 грн пені за прострочення сплати відсотків за користування кредитними коштами.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 25 липня 2014 року наведена вище сума заборгованості була стягнута у солідарному порядку з ПП «Бізнес-Право» та ОСОБА_1

Апеляційний суд погоджується з висновком районного суду про те, що якщо за рішенням про стягнення кредитної заборгованості чи звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана у такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та штрафних санкцій відповідно до умов договору та на загальну суму заборгованості за кредитом.

Посилання позивача на невиконання боржником зобов`язань і праовмірність у зв`язку з цим продовження строку дії договору та нарахування відсотків і штрафних санкцій, незастосування судом першої інстанції положень п. 17 постанови Пленуму ВССУ «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин» не є підставою для скасування судового рішення. З огляду на необхідність дотримання єдності судової практики при розв`язанні аналогічних спорів суд першої інстанції правильно застосував висновок, викладений у постанові ВП Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс 18) щодо правомірності стягнення відсотків після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, оскільки за змістом ч. 4 ст. 263 ЦПК України, що регулює питання законності і обґрунтованості судового рішення, при виборі і застосуванні норми права до спірних відносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Є правильним також висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення з поручителя за кредитним договором відсотків, штрафних санкцій, інфляційних втрат та 3 % річних з огляду на припинення поруки. Порукою є строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). Із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст.ст. 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором встановлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Під виконання сторонами зобов`язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов`язків, що випливають із зобов`язання, передбаченого договором. Отже, «основне зобов`язання» - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов`язки сторін кредитного договору.

Як встановлено по справі, боржник (а відтак і поручитель) первинно взяв на себе зобов`язання повернути суму кредиту з відповідними відсотками до 31 березня 2014 року, погашаючи (обнуляючи) заборгованість за овердрафтом не пізніше ніж через 30 календарних днів із дня виникнення заборгованості та в останній день дії договору про овердрафтне кредитування (п. 4.1 кредитного договору). Отже, поряд з встановленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 25 липня 2014 року вказана сума заборгованості була стягнута у солідарному порядку з ПП «Бізнес-Право» та ОСОБА_1 , тобто, кредитор використав передбачене ч. 2 ст. 1050 ЦК України право на односторонню зміну умов кредитного договору, а саме, змінив строк виконання основного зобов`язання.

У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється в частині зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Отже, висновки позивача про те, що порука діє дотепер через невиконання зобов`язань за кредитним договором, є хибними.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно визначив відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ «КБ «Хрещатик» про стягнення заборгованості за договором. Доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують і не дають підстави для скасування правильного по суті судового рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 лютого 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 червня 2019 року.

Головуючий Судді: