Справа номер 488/1841/17 Суддя суду першої інстанції ОСОБА_1
Провадження номер 22-ц/812/318/19 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_2
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2019 року м.Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Локтіонової О.В.,

суддів: Колосовського С.Ю., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

за участі:

позивача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Управління комунального майна Миколаївської міської ради на рішення Корабельного районного суду м.Миколаєва від 25 жовтня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Лазаревої Г.М. в приміщенні суду в м.Миколаєві, за позовом ОСОБА_3 до Управління комунального майна Миколаївської міської ради про стягнення вартості невідокремлених поліпшень орендованого майна,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Управління комунального майна Миколаївської міської ради (далі Управління комунального майна) про стягнення вартості поліпшення майна в сумі 247 607 грн.

Обґрунтовуючи свій позов, ОСОБА_3 зазначав, що 02 січня 2003 року уклав з Фондом комунального майна Миколаївської міської ради, правонаступником якого є відповідач, договір оренди нежитлового приміщення (підвалу) загальною площею 211,88 кв.м., розташованого по вул.Артема, 30/А в м. Миколаєві.

У подальшому, за згоди відповідача, орендоване приміщення було відремонтовано, а його розмір збільшено на 23,7 кв.м., що було відображено у змінах до договору оренди від 01 травня 2003 року, а також підтверджено обстеженнями представника відповідача, проведеними 20 лютого 2010 року та 27 січня 2015 року.

ОСОБА_3 вказував, що ремонтні роботи відбувались на підставі договору підряду №8 від 07 лютого 2003 року, вартість яких склала 72 054,51 грн.

У квітні 2015 року він звертався з позовом про стягнення вартості невідокремлених поліпшень орендованого майна.

Під час розгляду цього позову було проведено оціночно-технічну експертизу, яка встановила, що сума приросту вартості орендованого майна в результаті здійснення невідокремлених поліпшень за ринковими цінами на момент дослідження становить 282 301 грн.

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 31 березня 2017 року позов у межах позовних вимог був задоволений на суму 34 694 грн.

Отже він має право на отримання вартості поліпшень на суму 247 607 грн. (282 301 грн. 34 694 грн.).

Посилаючись на положення ст.778 ЦК України, ч.2 ст.27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», п.7.4 договору оренди, позивач просив стягнути з Управління комунального майна на його користь 247 607 грн. вартості невідокремлених поліпшень орендованого майна.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 25 жовтня 2018 року позов ОСОБА_3 задоволено.

З Управління комунального майна на користь позивача стягнуто вартість невідокремлених поліпшень орендованого майна в сумі 247 607 грн. та судові витрати в сумі 2 476,07 грн.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що вони доведені належними доказами.

Не погодившись з рішенням суду, Управління комунального майна подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, відповідач зауважував на тому, що були підстави для закриття провадження у справі на підставі п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України, оскільки з приводу спору між тими ж самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є рішення суду у цивільній справі №490/4005/15-ц, яке на момент ухвалення оскаржуваного рішення перебувало на перегляді у касаційній інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що 02 січня 2003 року між Фондом комунальної власності Миколаївської міської ради та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 укладено договір оренди індивідуально визначеного майна, що належить до комунальної власності, а саме підвалу площею 211,88 кв.м. по вул.Артема, 30/А у м.Миколаєві під зал ігрових автоматів та центр дозвілля (а.с.6-8).

01 травня 2003 року на підставі договору про зміни в договір оренди ОСОБА_3 отримав в оренду за вказаною адресою ще 23,7 кв.м площі під офіс та приймальню депутата (а.с.9).

Вказаний договір неодноразово пролонговувався.

15 січня 2003 року Фонд комунальної власності Миколаївської міської ради розпорядженням №10-р надав ПП ОСОБА_3 дозвіл на проведення поліпшень вищезазначеного орендованого майна (а.с.15).

07 лютого 2003 року позивач уклав із приватним підприємством «Стег» договір підряду №8 на здійснення ремонтних робіт на суму 72 054,51 грн., які були оплачені, що підтверджується квитанціями за період з лютого по жовтень 2003 року та аудиторським висновком від 18.10.2012 р. (а.с.16-25).

Факт здійснення робіт також підтверджується представниками Миколаївської міської ради у довідці та акті обстеження вищезазначеного нежитлового приміщення (а.с.26, 27).

У листопаді та грудні 2014 року та січні 2015 року Управління з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради, правонаступником якого є відповідач, повідомило ПП ОСОБА_3 про закінчення дії договору оренди приміщення 02 січня 2015 року та небажання його продовжувати (а.с.28-30).

28 квітня 2015 року ОСОБА_3 звертався до суду з позовом до Управління з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради, правонаступником якого є Управління комунального майна Миколаївської міської ради, про стягнення вартості невідокремлених поліпшень орендованого майна по вул.Артема, 30/А в м.Миколаєві з урахуванням індексу інфляції та 3% річних на суму 276 615,67 грн. (а.с.137-141, 171-174).

Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 05 травня 2015 року було відкрито провадження у справі №490/4005/15-ц за вказаним позовом.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 18.03.2015 р. №112, проведеної під час розгляду зазначеної справи, в результаті створення ОСОБА_3 невідємних поліпшень у вбудованих підвальних приміщеннях загальною площею 235,58 м2 їх ринкова вартість могла підвищитися на 34 694 грн. або на 49% відносно вартості приміщень до проведення ремонту (а.с.144-157).

У звязку з таким висновком 12 липня 2016 року ОСОБА_3 зменшив свої позовні вимоги до 52 993,65 грн., з яких 34 694 грн. вартість невідокремлених поліпшень, 16 826,58 грн. інфляційні нарахування та 1473,07 грн. 3% річних (а.с.142-143).

Рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 19 липня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_3 було відмовлено.

Згідно з висновком судової оціночно-технічної експертизи №125-010 від 09.03.2017 р., проведеної під час апеляційного перегляду рішення, роботи у підвальному приміщенні були виконані у жовтні 2003 року та є невідємними поліпшеннями. Сума приросту вартості орендованого майна в результаті здійснення невідокремлених поліпшень складає 282 301 грн. (а.с.33-44).

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 31 березня 2017 року, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 05 грудня 2018 року, рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 19 липня 2016 року у справі №490/4005/15-ц було скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3 на суму 34 694 грн. вартості невідокремлених поліпшень орендованого майна з урахуванням його заяви про зменшення позовних вимог (а.с.45-48, 158-170).

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 до Управління комунального майна Миколаївської міської ради про стягнення вартості невідокремлених поліпшень орендованого майна у сумі 247 607 грн. вказаного не врахував.

Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_3 просив стягнути з відповідача вартість невідокремлених поліпшень за адресою вул.Артема, 30/А в м.Миколаєві.

Однак, він вже звертався до суду з таким позовом і є наявне рішення суду, яке набрало законної сили, з приводу спору між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Закриття провадження у справі у цьому разі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним до позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.

Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

При визначенні підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і закону, позивач просить про захист свого права.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Згідно із рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою №48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою №28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що ОСОБА_3 звернувся до суду з цим позовом до Управління комунального майна Миколаївської міської ради з тим самим предметом та з тих самих підстав, по яких Апеляційним судом Миколаївської області вже вирішено спір та 31 березня 2017 року ухвалено рішення, що набрало законної сили, тобто у вказаній справі та у справі, що переглядається, сторони, предмет та підстави позовів є тотожними.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Згідно з частиною першою статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

За таких обставин оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі відповідно до ч.1 ст.377 ЦПК України.

У звязку з зазначеним відповідач відповідно до вимог статей 141, 142 ЦПК України має право на відшкодування з позивача судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у сумі 3714,11 грн.

Керуючись ст.ст.374, 377, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління комунального майна Миколаївської міської ради задовольнити частково.

Рішення Корабельного районного суду м.Миколаєва від 25 жовтня 2018 року скасувати.

Провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Управління комунального майна Миколаївської міської ради про стягнення вартості невідокремлених поліпшень орендованого майна на суму 247 607 грн. закрити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Управління комунального майна Миколаївської міської ради судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у сумі 3714,11 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О.В. Локтіонова

Судді С.Ю. Колосовський

ОСОБА_5

Повний текст постанови складено 06 березня 2019 року.