Дата документу 09.10.2019
Справа № 320/7414/18
Провадження 2/320/385/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2019 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Колодіної Л.В.,

при секретарі - Арифовій Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом в якому просить визнати за ним право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 посилаючись на те, що 02 вересня 1995 року між ним та відповідачкою було укладено шлюб. Від шлюбу з відповідачкою мають повнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб з відповідачкою розірвано за рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 04 грудня 2017 року, яке набрало законної сили 15 грудня 2017 року. У період зареєстрованого шлюбу, та ведення ними спільного господарства, спільного бюджету, тобто за кошти спільної праці подружжя у 2003 році ними було придбано квартиру АДРЕСА_1 . Право власності на спільно придбане майно оформили за взаємною згодою на відповідачку, відповідно до договору купівлі продажу від 02 квітня 2003 посвідченого приватним нотаріусом Мозгіною О.П. № 1279. Вказана квартира за законом є їхньою спільною сумісною власністю. На даний момент він має намір розподілити майно що є їхньою з відповідачкою спільною сумісною власностю оскільки згоди щодо поділу майна, як майна подружжя вони не дійшли.

ОСОБА_2 звернулася до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з зустрічним позовом, в якому з урахуванням уточнень просить стягнути з ОСОБА_1 на її користь грошові кошти в сумі 28000 грн. в якості компенсації вартості 1/2 частки відчуженого не на користь сім`ї майна, а саме: автомобіля ВАЗ 21099 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та понесені судові витрати, посилаючись на те, що за період спільного проживання з відповідачем у 2014 році ними, як подружжям, був придбаний автомобіль ВАЗ 21099 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який був зареєстрований на чоловіка ОСОБА_1 . Після розірвання шлюбу автомобіль залишився у власності відповідача і він ним користувався в повному обсязі. Доступу до даного автомобіля вона не мала. Відповідно до довідки територіального сервісного центру МВС від 12.12.2018 автомобіль ВАЗ 21099 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 був зареєстрований за ОСОБА_1 13.02.2014 та на підставі довідки рахунку ВІА №356490 від 13.02.2014, але 18.07.2018 даний ТЗ був перереєстрований на ОСОБА_4 . Згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана в письмовій формі. Однак нею не надавалась згода на відчуження належного їм автомобіля. Оскільки законодавством не передбачено недійсності правочину при відчуженні спільного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про поділ цінного спірного майна та визнання недійсним правочинів з підстави його відчуження без письмової згоди одного з подружжя суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна.

Ухвалою суду від 06.11.2018 року вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Так, 02.05.2019 року від представника відповідача за зустрічним позовом адвоката Скворцової О.В. до суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя згідно якого зустрічний позов визнають частково у сумі 15733грн., т.я. ринкова вартість автомобіля придбаного сторонами за час шлюбу складає 31466грн. Вказане підтверджується витягом з єдиного державного реєстру МВС стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 04.12.2018, відомостями про вартість автомобіля ВАЗ 21099, 1999р.в.. Згідно витягу з сайту оголошень RST про продаж автомобілів ВАЗ21099, 1999 р.в. вартість аналогічного автомобілю складає 30800грн. та 32200грн. Згідно витягу з сайту оголошень про продаж Авторіа про вартість автомобіля ВАЗ 21099,1999р.в. вартість аналогічного авто складає 1100доларів США. Просить суд врахувати вік автомобіля ВАЗ 21099, який складає 20 років, а капітальний ремонт автомобіля ними під час шлюбу не проводився, його було продано ОСОБА_4 за 31466грн..

У судове засідання сторони не з`явилися.

Від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Скворцової О.В. надійшла заява про розгляд справи за її та позивача відсутності. Позовні вимоги за первісним позовом підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити. Позовні вимоги за зустрічним позовом визнають частково в сумі 15733грн., оскільки спірний транспортний засіб було придбано за 31466грн., а заявлена ОСОБА_2 до стягнення сума нічим не підтверджена.

Від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Медвідь Є.М. надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. В задоволенні вимог за первісним позовом просив відмовити. Просив залучити до матеріалів справи копії наступних документів: кредитного договору, договору застави нерухомого майна, договору купівлі-продажу квартири, договору дарування частки квартири.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини цієї справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, дійшов наступного висновку.

Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, частиною 1 статті 11 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно із частиною 1 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 80 ЦПК України).

Судом встановлено, що 02 вересня 1995 року між сторонами було укладено шлюб.

Від даного шлюбу сторони мають повнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Шлюб з відповідачкою розірвано за рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 04 грудня 2017 року, яке набрало законної сили 15 грудня 2017 року /а.с.6/.

02 квітня 2003 року відповідно до договору купівлі-продажу квартири, ОСОБА_2 придбано квартиру АДРЕСА_1 /а.с.10/.

Згідно відповіді КП «ММБТІ» №2100 від 17.08.2018 станом на 01.01.2013 право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі продажу, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Мозгіною О.П. від 02.04.2003 за р№1279, загальною площею 59,1м2, житловою площею 32,7м2 /а.с.7/.

Згідно відповіді Територіального сервісного центру №2343 Регіонального сервісного центру в Запорізькій області №31/8/2343-961 від 12.12.2018, згідно бази даних НАІС ДДАІ МВС України за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 13.02.2014 на підставі довідки-рахунку ВІА №356490 від 13.02.2014 було зареєстровано автомобіль ВАЗ-21099, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , куз.: НОМЕР_2 /а.с.60/.

Таким чином, у період зареєстрованого шлюбу та ведення сторонами спільного господарства, спільного бюджету, тобто за кошти спільної праці подружжя у 2003 році сторонами було придбано квартиру АДРЕСА_1 , а у 2014 році - автомобіль ВАЗ-21099, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , куз.: НОМЕР_2 .

Домовленості між сторонами щодо поділу спільного майна не визначено, шлюбний договір не укладався.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як вбачається зі змісту ст.. ст. 57,60 СК України, майно, набуте під час шлюбу, належить чоловікові і жінці на праві спільної сумісної власності, якщо належними та допустимими доказами не буде доведено, що це майно набуте одним із подружжя за особисті кошти.

Таким чином, у відповідності із Сімейним Кодексом України діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними.

З викладеного вбачається, що спірна квартира АДРЕСА_1 та автомобіль ВАЗ-21099, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , куз.: НОМЕР_2 були придбані за спільні грошові кошти сторін, під час перебування їх у шлюбі, а тому належать кожному із них на праві спільної сумісної власності в рівних частках.

Згідно ст. 70 ч. 1 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружина та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Належні, допустимі докази того, що між сторонами у цій справі існує будь-який шлюбний договір чи будь-яка домовленість відносно спірного майна відсутні.

Статтями 60, частиною першою статті 70, частинами першою та другою статті 71 СК України визначено порядок поділу майна подружжя.

Таким чином, як позивачу так і відповідачу відповідно до вищевказаних норм законодавства належить право власності на 1/2 частину вказаної квартири та вказаного автомобіля.

Отже, враховуючи, що спірна квартира набута сторонами за час шлюбу, вона є об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін, суд приходить висновку про її поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні та визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та, відповідно, припинення права власності ОСОБА_2 на 1/2 частину вказаної квартири.

Що стосується позовної вимоги позивача за зустрічним позовом про поділ автомобіля суд приходить до висновку про часткове її задоволення виходячи з наступного.

18 липня 2018 року ОСОБА_1 продав автомобіль марки ВАЗ-21099, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , куз.: НОМЕР_2 , що підтверджується договором купівлі продажу 2343/2018/1028754 /а.с.106/.

Відповідно до п. 3 договору вартість майна становить 31466,00грн.

Відповідно до правових позицій у разі встановлення судом факту відчуження спірного автомобіля одним подружжям без згоди іншого з подружжя та використання коштів на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї, що надає право позивачу на отримання половини його вартості (правові висновки Верховного Суду України, висловлені у постановах: від 27 квітня 2016 року у справі № 6-486цс16; від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-1587цс16).

Вирішуючи питання про розмір компенсації суд керується наступним.

Згідно ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч.1 ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Відповідно до положень ч.2 ст.369 ЦК України та ч.2 ст.65 СК України, при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

У разі встановлення судом відчуження автомобіля за договором купівлі-продажу і майно не належать подружжю, а належать іншій особі, то майном, яке підлягає розподілу є не автомобіль, а грошові кошти, та інший з подружжя має право на половину вартості отриманих від реалізації коштів.

Оскільки на момент вирішення судом спору автомобіль було відчужено за договором купівлі-продажу і він не належить подружжю, а належать іншій особі, то майном, яке підлягає розподілу є не автомобіль, а грошові кошти, отримані від їх реалізації в розмірі 31466,00грн., а тому позивачка за зустрічним позовом має право на половину вартості отриманих від реалізації коштів в розмірі 15733,00 грн..

Посилання позивача щодо вартості автомобіля на відомості з мережі Інтернет, суд вважає необґрунтованими, оцінює їх критично, оскільки автомобіль проданий 18 липня 2018 року на підставі договору купівлі-продажу, законність якого сторони не оспорюють, правочин не визнаний судом недійсним і не є нікчемним (його недійсність не встановлена законом), а отже, враховуючи приписи ст.204 ЦК України щодо презумпції правомірності правочину, суд вважає, що саме дану ціну автомобіля слід враховувати при компенсації.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11, від 21 грудня 2007 року - рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК.

У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Згідно вимоги ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті вимоги, на які вона посилається, разом з тим позивачем не надано доказів на спростування тверджень відповідача щодо продажу автомобіля за 31466,00грн. При цьому, жодних клопотань про витребування даної інформації позивачем за зустрічним позовом не заявлено. Будь-яких інших доказів позивачем на спростування заперечень відповідача щодо розміру компенсації суду не надано. Тому позовні вимоги за зустрічним позовом підлягають до задоволення частково.

Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати відповідно до задоволеної частини.

Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати, що складаються з судового збору в розмірі 1320 грн. 00 коп., який був сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом (а.с.1), а також за зустрічним позовом з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати, що складаються з судового збору в розмірі 705грн. 00 коп., який був сплачений позивачем при зверненні до суду з зустрічним позовом.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно вимог ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення в повному обсязі позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та часткового задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Керуючись 12, 13, 76, 77, 78, 265, 268, 352, 354 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити:

Поділити майно, набуте під час шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме: квартиру АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Припинити право власності ОСОБА_2 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ін..н. НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ін..н. НОМЕР_4 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , витрати по сплаті судового збору в розмірі 1320(одна тисяча триста двадцять)гривень 00грн.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя задовольнити частково:

В порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ін..н. НОМЕР_4 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ін..н. НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 , грошову компенсацію по втраті права спільної сумісної власності на майно в розмірі 1/2 частини вартості транспортного засобу в сумі 15733 (п`ятнадцять тисяч сімсот тридцять три) грн. 00 коп.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ін..н. НОМЕР_4 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ін..н. НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 , витрати по сплаті судового збору в розмірі 705 (сімсот п`ять) гривень 00грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області шляхом подачі в 30-денний строк апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Л.В. Колодіна