Справа № 201/2549/19
Провадження № 2/201/1831/2019
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2019р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі головуючого - судді - Ткаченко Н.В.

за участю секретаря - Іващенко Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

28.02.2019р. ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів (а.с. № 2-4).

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 29.12.2018р. між нею та відповідачкою виникла домовленість про те, що ОСОБА_1 надає ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 887 дол. США, що в еквіваленті складає 25 000 грн., а остання в свою чергу зобов`язується продати ОСОБА_4 житловий будинок. На підтвердження передачі грошей відповідачка надала розписку, в якій зазначено, що вона отримала грошові кошти у розмірі 887 дол. США. В подальшому, договір купівлі-продажу житлового будинку так і не було укладено, проте на неодноразові звернення до відповідача з проханням повернути грошові кошти, у розмірі 887 дол. США., остання відмовилась.

Враховуючи викладене, посилаючись на норми ст. 1212 ЦК України, просила стягнути з відповідачки безпідставно набуті грошові кошти в сумі в розмірі 887 дол. США, що за встановленим національним банком України курсом гривні до долара станом на 20.02.2019р. еквівалентно 24 099грн.77коп.

Відповідачка позовні вимоги не визнала. 30.05.2019р. представник відповідачки адвокат Цаплін О.К. (діє на підставі договору № 01-05/04-19 від 05.04.2019р. а.с. № 25 та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 2016 а.с.№ 24) надав письмовий відзив на позов, в якому не погодився з позовними вимогами, оскільки грошові кошти в розмірі 887 дол. США були отримані відповідачкою не в якості авансу, а в якості завдатку в рахунок платежів, що мають бути сплачені за договором. Договір купівлі-продажу житлового будинку не було укладено з вини позивачки, а тому відповідно до ст. 571 ЦК України, з огляду на те, що порушення зобов`язання сталося з вини покупця, завдаток повинен залишатися у продавця.

З урахуванням викладеного, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Враховуючи категорію спору (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб), справа ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 26.03.2019р. відповідно до ч.1 ст. 274 та ч.5 ст.279 ЦПК України була призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. № 19) .

Сторони були викликані в судові засідання на 30.05.2019р. та 01.10.2019р.

Позивачка в судове засідання 01.10.2019р. не з,явилась, про день та час слухання справи була повідомлена належним чином, про що в матеріалах справи є розписка ( а.с. № 33). В наданій до суду 30.05.2019р. відповіді на відзив (а.с. № 29) позивачка просила справу розглядати без її участі. Щодо відзиву на позов, позивачка зазначила, що внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання. Договору купівлі-продажу між сторонами укладено не було (була усна домовленість про його укладення в майбутньому), а тому ніяких зобов`язань у позивачки перед відповідачкою не існує. Вважала, що передані відповідачці грошові кошти, відповідно до розписки від 29.12.2018р., відповідачка зберігає без достатньої правової підстави (а.с. № 29).

Відповідачка в судове засідання 01.10.2019р. не з,явилась, про день та час слухання справи була повідомлена належним чином, про що в матеріалах справи є розписка (а.с. № 32). Представник відповідачки - адвокат Цаплін О.К. 30.05.2019р. надав суду заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, у задоволенні позовних вимог відмовити (а.с. № 36).

Оскільки сторони в судове засідання не з`явилися, то на підставі ст. 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув справу за відсутності сторін (їх представників) і без фіксування процесу технічними засобами.

Підстав для винесення по справі заочного рішення немає, оскільки відсутня сукупність умов, передбачена ч.1 ст. 280 ЦПК України (є відзив представника відповідачки від 30.05.2019р. а.с. №26-28).

Суд, вивчивши позиції сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за правилами ст. 89 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Судом встановлено наступні обставини справи і відповідні ним правовідносини.

Відповідно до розписки від 29.12.2018р. ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 887 дол. США, що в еквіваленті складає 25 000грн., в рахунок вартості будинку, який продається. Інша сума повинна була бути сплачена при укладенні основного договору купівлі-продажу будинку, строк лютий 2019р.

Факт отримання грошових коштів не оскаржувала ані відповідачка, ані її представник.

Договір купівлі-продажу будинку укладено не було, проте на звернення позивачки відповідачка отриманні грошові кошти не повернула.

Сторонами вищевказані обставини не заперечувались, а отже, ці обставини не підлягають доказуванню згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 ЦК України об`єктом цивільних прав є гроші.

Згідно зі ст. 387 ЦК України власник майна має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа їм.

Частиною 1 ст. 1213 ЦК України визначено, що особа, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності таких умов: набуття або збереження майна; набуття або збереження за рахунок іншої особи; відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Суд, не погоджується з посиланням позивачки, що грошові кошти в розмірі 887 дол. США, що в еквіваленті складає 25 000грн., які були передані відповідачці відповідно до розписки від 29.12.2018р., є авансом, проте, вважає, що позивачкою вірно застосовані до спірних правовідношень положення ст. 1212 ЦК України з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його зобов`язання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

В ухвалах ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.03.2012р., від 14.03.2012р., від 27.07.2011р. у справах про стягнення авансових платежів, сплачених за попередніми договорами і розірвання таких договорів суд касаційної інстанції дійшов висновку про те, що в разі не укладанні сторонами основних договорів, у строк визначений попередніми договорами, передані позивачами в рахунок оплати за основними договорами грошові кошти є відповідно до ст. 570 ЦК України не завдатком, а авансом.

Таким чином, можна зробити висновок, що авансом є грошові кошти сплачені за укладеними попередніми договорами, а з огляду на те, що в даних правовідношення не було укладено попереднього договору, то грошова сума у розмірі 887 дол. США не є авансом.

Також, суд критично оцінює заперечення представника відповідачки стосовно того, що грошова сума у розмірі 887 дол. США є завдатком, оскільки виходячи з положень ст. 570 ЦК України, завдатком забезпечується зобов`язання, що виникає з договорів, тому якщо немає основного договору, то немає і завдатку.

Внесення завдатку, як способу забезпечення виконання зобов`язання, може мати місце лише в разі наявності зобов`язання. Така ж правова позиція висловлена і в постанові ВСУ від 13.02.2013р. у справі № 6-176 цс 12.

Також, відповідно до ст. 547 ЦК України завдаток оформлюється тільки в письмовому вигляді.

Відповідачкою не надано ані основного договору (договору купівлі-продажу), який би містив положення про завдаток, ані окремого письмового договору (договору про завдаток).

Сам текст розписки від 29.12.2018р, підтверджує лише факт отримання грошових коштів відповідачкою, будь-яких договорів між сторонами укладено не було.

Отже, з викладеного вбачається, що між сторонами відсутні договірні правовідношення, а тому грошові кошти в сумі 887 дол. США. відповідачкою були набуті без достатньої правової підстави.

Безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збереження нею у себе за рахунок іншої особи ( потерпілого) без достатньої правової підстави. Загальна умова частини першої ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі ст. 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб, або подія утворюють правову підставу для набуття майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісна така підстава була, але у подальшому відпала. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.03.2019р. № 607/5422-16-ц.

В постанові ВСУ від 20.03.2019р. також зазначено, що якщо договір між сторонами не був укладений, тобто правова підстава передачі коштів у момент їх передачі відсутня, до правовідносин застосовується стаття 1212 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі. як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

За таких обставин, оцінивши всі докази у їх сукупності, приймаючи до уваги підтвердження факту того, що відповідачка безпідставно набула грошові кошти в сумі 887 дол. США, що за встановленим національним банком України курсом гривні до долара станом на 29.12.2018р. еквівалентно 25 000 грн., які відповідачка на цей час добровільно не повернула, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 887 дол. США.

Враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення безпідставно набутих грошових коштів підлягають задоволенню, втім частково з огляду на таке.

Згідно зі ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим, ч. 2 ст. 524 та ч. 2 ст. 533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Отже, гривня як національна валюта, є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Вищевказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 01.03.2017р. у справі № 6-284ц17.

Частиною 2 п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що у разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті, суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом НБУ на день ухвалення рішення.

Позивачка по тексту свого позову прив`язує передану суму до іноземної валюти та проводить перерахунок на г ривню по курсу на дату складання позову.

Згідно офіційного курсу НБУ станом на 01.10.2019р. - 1 дол.США складає 24,1975грн. Отже, з відповідачки на користь позивачки підлягає стягненню грошові кошти у розмірі 887 дол. США, що становить 21 463грн.18коп. (з розрахунку 887 дол.США х 24,1975грн.).

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що позовні вимоги задоволено частково, то судові витрати по сплаті судового збору при подачі позову підлягають стягненню з відповідачки на користь позивачки пропорційно задоволеній частині позовних вимог (21 463грн.18коп. х 768грн.40коп. : 24 099грн. 77коп.= 684грн.33коп.).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 387,547, 570, 1212, 1213 ЦК України, правовою позицією ВС, яка викладена у постанові від 20.03.2019р. № 607/5422-16-ц., ч. 2 п. 14 Постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009р. № 14, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, ч.1 ст. 82, ст.ст. 89, 128-131, 141, 223, ч.2 ст. 247, ст.ст. 259, 263-265, ч.1 ст. 274, ч.5 ст. 279 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 21 463грн.18коп., що дорівнює 887 дол.США.

В задоволенні іншої частини позовних вимог про стягнення грошових коштів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 684грн.33коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя Ткаченко Н.В.