КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа№373/2348/16-ц головуючий усуді І інстанції: Керекеза Я.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 жовтня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Гуля В.В., Сліпченка О.І.,

секретар судового засідання: Спеней О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Відділу державної виконавчої служби Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції Київської областіна ухвалу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 30 травня 2019 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції Київської області Рашевої Наталії Ігорівни та скасування постанови про накладення арешту на майно боржника,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року представник скаржника ОСОБА_3 звернувся до суду із скаргою і просить поновити строк для подання до суду скарги на дії державного виконавця, визнати дії головного державного виконавця Переяслав-Хмельницького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Рашевої Н.І. щодо винесення постанови про накладення арешту на майно боржника від 23 липня 2018 року неправомірними та скасувати вищезазначену постанову.

Посилається на те, що на виконанні у Переяслав-Хмельницькому міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області перебуває виконавчий лист №373/2348/16-ц виданий 03 листопада 2017 року Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом Київської області про стягнення із ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України понесених витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, у сумі 50848 грн. та судових витрат в розмірі 1378 грн.. 23 липня 2018 року головним державним виконавцем Переяслав-Хмельницького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Рашевою Н.І. було винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_1 . Дана постанова суперечить нормам чинного законодавства, оскільки в ній відсутній чіткий перелік майна, на який накладено арешт, не описано те майно, на яке стягнення не може бути звернене за виконавчими документами або може бути звернене лише в передбаченому законодавством випадках, не перелічено в акті опису інше майно, у тому числі те, що знаходиться у спільній власності боржника з іншими особами. Крім цього, вважає, що головним державним виконавцем було порушено принцип співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями передбачений п.8 ч.1 ст.2 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки загальна сума боргу ОСОБА_1 становить 57617 грн.60 коп., а у постанові про накладення арешту на майно боржника відсутній чіткий перелік майна, на яке накладається арешт. Крім того, просить поновити строк на оскарження вищезазначеної постанови, посилаючись на те, що у період із 06 серпня 2018 року по 23 серпня 2018 року перебував у відрядженні у м.Львові, тому ознайомився із постановою лише 23 серпня 2018 року. ОСОБА_1 копію постанови про арешт майна боржника не отримував взагалі.

Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 08 жовтня 2018 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції Київської області Рашевої Наталії Ігорівни та скасування постанови про накладення арешту на майно боржника.

Постановою Київського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 08 жовтня 2018 року скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції

Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 30 травня 2019 року задоволено скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції Київської області Рашевої Наталії Ігорівни та скасування постанови про накладення арешту на майно боржника.

Скасовано постанову головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції Київської області Рашевої Н.І. від 23.07.2018 про накладення арешту на майно боржника.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням Відділ державної виконавчої служби Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції Київської області подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість та порушення судом норм процесуального права, і неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати, і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги. Зазначає, що при накладенні арешту на все рухоме та не рухоме майно, автоматично накладється арешт на те майно, яке вже зареєстровано за боржником та яке в подальшому буде зареєстровано на нього, до виконання боржником рішення суду. Також, звертає увагу суду на те, що в даному випадку боржник навмисно не виконує рішення суду та звертаючись до суду із даною скаргою, затягує час.

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін. Зазначає, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а її доводи безпідставними та не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи скаргу ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку про те, що державним виконавцем при винесенні вищезазначеної постанови був порушений порядок накладення арешту на майно боржника, в тому числі не здійснено його опису, що є порушенням ч.2 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження».

Однак, такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень.

Згідно ст. 129 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частинами 1 та 2 статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до положень статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права та свободи.

Відповідно до ч. 3 ст. 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження - як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 5 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження" боржник зобов`язаний, зокрема: утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України.

Відповідно до ч. 1 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу. Виконання рішення, яке зобов`язує боржника вчинити певні дії, здійснюється виконавцем за місцем вчинення таких дій.

Відповідно до ч.1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення; за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належитьрозгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чиміжнародних арбітражів)у порядку, встановленому законом; у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Відповідно до вимог статей 11, 18 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

За правилами частини першої та другої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Частинами 1, 2, 3 статті 56 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Відповідно ч. 5 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Відтак винесення постанови про арешт майна боржника є обов`язком державного виконавця.

Виходячи із аналізу вищезазначених норм матеріального права, державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб та здійснювати заходи, необхідні для своєчасного виконання рішення в порядку та у спосіб, що встановлені виконавчим документом і Законом України «Про виконавче провадження».

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, що на виконанні у Переяслав-Хмельницькому міськрайонному відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області перебуває виконавче провадження ВП№55419095 щодо примусового виконання виконавчого листа №373/2348/16-ц, виданого 03 листопада 2017 року Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом Київської області, про стягнення із ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України коштів в розмірі понесених витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, у сумі 50848,00 грн. та судових витрат в розмірі 1378,00 грн..

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 05 травня 2017 року задоволено позов Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_4 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування. Стягнуто з ОСОБА_1 кошти в розмірі 50848,00 грн..

20 грудня 2017 року головним державним виконавцем Переяслав-Хмельницького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Рашевою Н.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с.24).

23 липня 2018 року головним державним виконавцем Переяслав-Хмельницького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Рашевою Н.І. винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_1 (а.с.4).

Із копії конверта вбачається, що лист був адресований на ім`я ОСОБА_3 , а не адвокатського об`єднання (а.с.5).

Із витягу із сайту «Укрпошти» вбачається, що лист був отриманий 06 серпня 2018 року не особисто ОСОБА_3 , а за довіреністю (а.с.6).

Із копії наказу Адвокатського бюро "Юридична компанія «Шаповалов та партнери» № 03-К від 03 серпня 2018 року вбачається, що ОСОБА_3 був відряджений до міста Львова на строк 18 днів із 06 серпня 2018 року по 23 серпня 2018 року (а.с.11).

Встановлено, що боржник свої зобов`язання визначені положеннями ст. ч. 5 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження" не виконав, зокрема не надав виконавцю декларацію про доходи, не повідомив про наявність майна та вчиняє дії, що унеможливлюють та ускладнюють виконання рішення.

Судом також встановлено, що державний виконавець на виконання Закону України "Про виконавче провадження"вживає заходи для виконання судового рішення, так після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, виконавець виніс постанову про накладення арешту на майно боржника, з якої вбачається, що арешт накладений у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору основної винагороди виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 57617,06 грн..

Отже, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, про те, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про наявність порушення виконавцем порядку накладення арешту на майно боржника, в тому числі не здійснення його опису, що є порушенням частини 2 ст.56 Закону України "Про виконавче провадження"та не вірно застосував норму матеріального права, оскільки положеннями ч.1 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження"визначено альтернативну можливість накладання арешту шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази у сукупності із положеннями законодавства, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова про накладення арешту на майна боржника винесена у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, суд першої інстанції вказаного не врахував та дійшов помилкового висновку про незаконність дії державного виконавця при винесенні оскаржуваної постанови.

Суд апеляційної інстанції погоджується с доводами апеляційної скарги про те, що при накладенні арешту на все рухоме та не рухоме майно, автоматично накладється арешт на те майно, яке вже зареєстровано за боржником та яке в подальшому буде зареєстровано на нього, до виконання боржником рішення суду, оскільки дії державного виконавця під час винесення постанови про накладення арешту на кошти боржника відповідали вимогам ст.13, 56 Закону України "Про виконавче провадження".

Доводи ОСОБА_1 про не співмірність накладення арешту, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки у постанові про накладання арешту зазначено суму в межах якої накладено арешт на майно.

З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги Відділу державної виконавчої служби Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції Київської області заслуговують на увагу.

Відповідно до частин першої та другої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального, і порушенням норм процесуального права, і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог у відповідності до ст. 376 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 376 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відділу державної виконавчої служби Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції Київської області задовольнити.

Ухвалу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 30 травня 2019 року скасувати.

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції Київської області Рашевої Наталії Ігорівни та скасування постанови про накладення арешту на майно боржника - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «09» жовтня 2019 року.

Головуючий суддяЛ.П. Сушко
СуддіВ.В. Гуль О.І. Сліпченко